mj

Rajala (6010001) (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 6010001
Kivikautinen; Körrin pellon itärinne sekä pellon länsipuolella oleva metsäalue. Maaperä on hienoa hiekkaa. Asuinpaikka on laaja sen runsaslöytöisenkin alueen ollessa Ailion mukaan 1-1,5 ha ja ulottuu Vampulan puolelle. Ydinalue lienee Alastaron puolella

Rantasalo (Hautapaikat)
Kohdetunnus 6010002
Rautakautinen; Matala kallio, jonka koloissa ja ympärillä maaperä on savensekaista multaa. Sijaitsee Rantasalon talon puutarhassa, päärakennuksesta parikymmentä m etelään. 1920luvulla löydetyt esineet ovat joutuneet hukkaan (suuri puukonterä, pronssihela ?, keramiikkaa, palaneita ohran ? jyviä, ukonkiveä. Salmon tarkastaessa paikan v. 1928 ei löytökohdassa ollut enää merkkejä muinaisjäännöksestä, mutta nokikerros oli havaittavissa 4 m etäisyydellä siitä. Salmon mukaan kyse olisi merovingiaikaisesta polttokenttäkalmistosta. Inventoinnissa v.1999 voitiin kolmen koepiston perusteella sekä pintahavainnoinnissa todeta puutarhassa olevan runsaasti myöhempiä löytöjä ja asumisen jälkiä, muttei havaintokohdissa esihistorialliseen viittaavia löytöjä. Mahdollisesti kyseessä on ollut pieni polttokenttäkalmisto tai matala maansekainen röykkiö, joka ainakin suureksi osaksi on tuhoutunut. Kalmiston luonne ja säilyvyysaste on selvitettävissä vain kaivauksellla.

Hohkala (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 6010005
Kivikautinen; Maasto heinää kasvava hakkuualue mäen kaakkoisrinteellä. Maaperä on hiekkaa. Paikan määrittäminen kivikautiseksi asuinpaikaksi ei selviä v:n 1973 inventointiraportista, eikä löytöjäkään paikalta tunneta. V:n 1999 inventoinnissa löytyi metsästä ainakin 7 n. 2,5 m pituista, metrin levyistä ja ½ m syvää ja melko jyrkkäreunaista painannetta sekä ainakin kaksi pyöreähköä kuoppaa, halkaisijaltaan n. 2 m ja syvyydeltään n. metrin. Mitään kivikautiseen asuinpaikkaan ei nyt havaittu pellossa parinkymmenen metrin päässä kuopanteista.

Perämaa (6010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on 1930-luvun lopulla valtaojaa kaivettaessa löytynyt oikokirves sekä lähes kokonainen saviastia. Löytöpaikka on laajasta peltoalueesta, ns. Lammin suurpellosta, hieman kohoava töyräs, sen pohjoisreunassa. Löydöt olivat toisistaan n. 5,5 m päässä, saviastia löytäjän ilmoituksen mukaan 90 cm syvyydessä. Löytäjän mukaan paikalla oli paksulti palanutta maata, tuhkakerros ja nyrkinkokoisia kiviä siellä täällä. Tammikuussa 1938 tehdyssä tarkastuksessa ei Leppäaho havainnut selviä asuinpaikkaan viittaavia merkkejä, mutta kuitenkin kivikautista punaista kulttuurimaata muistuttavan kerroksen. Mahdollisesti löytökohta on ollut aivan muinaisjärvessä olleen pienen saaren pohjoisrantaa. Paikalta tai lähialueelta on myös löydetty reikäkirves. Inventoinnissa v. 1999 ei löytöpaikkaa n. 10 m tarkkuutta paremmin voitu enää määrittää. Löytöpaikalle tai sen välittömään läheisyyteen oli rakenteilla suurehko tuotantorakennus. Pellossa tai rakennuksen alta nostetuissa maakasoissa ei kuitenkaan näkynyt muinaisjäännöksen merkkejä. Mahdollisesti löytöpaikka on ainakin välillä ollut korkeanveden alla, mikä selittäisi suuren löytösyvyden, asuinpaikkamerkkien näkymättömyyden maanpinnalle ja mahdollisesti myös jäännösten hyvän säilyvyyden.

Leikkilinna (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Löytöalue on metsässä olevalla kalliokukkulalla, jonka korkein huippu on n. 118 mpy. Loimijoki on alueesta n. 2,5-3 km:n päässä länteen ja etelään. Löytökohde sijaitsee kalliokukkulan lounaisrinteen terassilla, joka viettää länsi-luoteeseen. Terassin lounaan ja eteläpuoleinen rinne jyrkempi ja louhikkoinen.
Kalliokukkulan lounaisrinteellä olevalla kallioterassilla on kalliopinnassa kuppeja, mahd. jopa yli 20 kpl. Niistä 13 on mahdollista tulkita kupeiksi, mutta vain muutama vaikutti jokseenkin varmalta. Kuppien syvyys on 1-2 cm ja halkaisija keskimäärin 5 cm . Alempana kalliossa on erikoinen vesilintua muistuttava luonnon muodostama syvennys kalliossa. Leikkilinnan kallioon liittyy runsaasti kansanperinnettä, mm. jättiläistaruja.
Maastoltaan paikka on vaikuttava. Kuppien SW-puolella, noin 1 m:n päässä on suurehko siirtolohkare, jonka ali johtaa tunneli. Kuppialueen N-puolella, noin 20 m:n päässä on louhikkoinen ja jyrkkä kallioseinämä. Kulku kallion laelta terassille on mahdollista vain "lohkareportaiden" kautta.
Vuoden 2021 inventoinnin havainnot: paikalle on tehty opastettu luontopolku ja kuppikallion viereen on tuotu rautakautinen uhripaikka -kyltti. Tarkastushetkellä kuppialue oli peittynyt täysin sadevesilammikon ja sateen tuomien maatuneiden lehtien alle. Sadeveden alta paljastuneelta kallion pinnalta voitiin havaita, että kupit olivat noin 1 x 1,5 metrin laajuisella alueella ja niitä oli jopa 45 kappaletta, joskin osa hyvin pieniä ja epäselviä. Kuppialue voi mahdollisesti jatkua kalliolle kertyneen sammaleisen mudan alle, alueen pohjoispuolelle.

Isovarenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Melko kookas kiviröykkiö Mälläisten ja Männistön rajalla korkealla kalliolla, joka vuosien 1780-86 isojakokartoissa mainitaan kylien rajapisteenä nimellä Isovarenmäki, nykyisillä peruskartoilla Vaaramäki. Pohjois-eteläsuunnassa se on n. 7 m ja idästä länteen n. 5 m ja korkeus n. ½ m. Röykkiö on koottu pelkästään kivistä, nyrkinkokoisista n. puolimetrisiin saakka, jotka pääasiassa ovat teräväsärmäisiä. Röykkiön keskellä on neljä n. metrin pituista ja halkaisijaltaan n. 40 cm kokoista teräväsärmäistä kivipaatta, joista yksi on pystyssä, muut lappeellaan. Se on kalliopohjalla ja sen keskustaa on syvennyksestä päätellen pengottu. Länsireunastaan röykkiö on aivan äkkijyrkän kallion päällä, n. 30 m lännenpuoleisten peltojen yläpuolella. peltoalue on pitkälle historialliselle ajalla saakka ollut Hanhijokilaakson järvenä. Paikalta on komea näköala jokilaakson kulttuurimaisemaan. Sijaintia voi pitää pronssikautisille röykkiöille tyypillisenä. Röykkiötä on vuosisatoja käytetty rajamerkkinä, ja paadet voivat olla viisarikiviä. Toisaalta kylien välinen rajalinja on suora. Röykkiö ei myöskään sijaitse kallion korkeimmalla paikalla, vaan hieman alempana jyrkänteen reunalla, ilmeisesti näköalan vuoksi. Hiljattain on röykkiöstä otettu kiviä läheiseen majarakennelmaan. Ympäristössä ei ole havaittu muita röykkiöitä, mutta n. 150 m etelään on kaksi pientä, matalaa ja epämääräistä, mahdollisesti ihmisen tekemää kiveystä.
V. 2004 tutkittiin röykkiöstä itäpuolisko, kaikkiaan 37 m2 ala, jolloin löytyi yksi varma ja mahdollinen toinen polttohautaus sekä reunakehä. Varma hautaus oli röykkiön pohjalla pystykivellä merkityllä alueella sisältäen poltettuja luita sekä kaksi pientä pronssiesineen katkelmaa, tasapaksun pronssipelin kappale sekä pala kaarevateräistä skandinaavistyyppistä veistä. Mahdollinen toinen hautaus n. 3 m edellisen pohjoispuolella lienee sekundaarinen. Siitä oli merkkinä vain yksi palanut luunpala sekä mahdollista palomaata. Luut on analyysissä 10 % määritettiin ihmisluiksi. Varma hautaus kuuluu täyskasvuiselle yksilölle. Luuanalyyysi puolestaan vahvistaa myös sekundaarihautauksen mahdollisuutta, koska tämän luunpala kuuluu lapselle. Primaarihaudan luista saatu radiohiiliajoituksen ikä on 2835 +- 45 BP.

Peräpelto (6010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alastaron inventoinnissa 1999 löytynyt asuinpaikka sijaitsee Loimijoen itäpuolisella pellolla, lounaaseen jokea kohti viettävässä rinteessä ja sen päällä. Kvartsit, joukossa kaksi kaavinta, löytyivät n. 50x70 m alalta. Maaperä on savea, rinteen alapuolella huomattavan tummaa ja multaisempaa, mahdollisesti entistä järvenpohjaa. Muokkauskerroksen alla ja pellon pohjoispuoleisesa metsässä saattaa olla säilynyttä kulttuurikerrosta jäljellä.

Körri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen sivujoen Hanhijoen etelärannalla, n. 500 m jokien yhtymäkohdasta. Se on pohjoiseen viettävässä peltorinteessä, jossa maasto on asuinpaikan kohdalla hieman ympärstöään korkeampaa. Maaperä on hiekansekaista savea. Inventoinnissa v. 1999 havaittiin runsaasti kvartseja, mm. kolme kaavinta ja esine ja myös kivilaji-iskoksia, havaittiin n. 60 x 50 m alalla, joista vain osa kerättiin talteen. Kesällä 1998 pellon halki vedetty Alastaro-Vampula -tien oikaisu on tuhonnut osan asuinpaikkaa. Iskoksia oli pellolla aina Hanhijoen rantaan saakka harveten tähän suuntaan, eniten juuri tienoikaisun vaiheilla. Alun perin asuinpaikka lienee jatkunut myös tien eteläpuolella, mutta sieltä maanpintaa oli poistttu, eikä löytöjä enää havaittu. Asuinpaikan kulttuurikerrosta saattaa olla jäljellä muokkauskerroksen alla.

Ahola (6010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 1999 löytynyt kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Hanhijoen luoteisrannalla kaakkoon laskevassa peltorinteessä ja sen päällä. Maaperä on lähinnä hiesua. Kynnöspellossa havaittiin n. 30x80 m alalla runsaasti kvartseja, runsaimmin alarinteessä. Osa talletettiin. Peltopoiminnassa löytyi vielä tasatalttakvartsialueen itäreunasta, n. 3 m tumman mullan ja hiesun rajasta ylöspäin. Rinteen alla maaperä on tummaa turvepitoista multaa, jonne muinaisjärven ranta on ulottunut.

Kalamäen pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivallapeltokumpareella Hanhijoen itäpuolella, n. 200 m joesta, kahden metsäalueen välillä. Inventoinnissa v. 1999 löytyi n. 50 x 100 m alalta kvartseja. Kumpareen alapuolella maaperä on humus-turvesekaista entistä järvenpohjaa. Paikka lienee ollut järven saarena. Mahdollisesti paikalta on aiemmin löytynyt oikokirves (KM 4273:1).

Brusila (6010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka hiekansekaisella Loimijokea kohti viettävällä peltorinteellä, n. 300 m joesta itäänInventoinnissa 1999 löytynyt paikka, josta n. 40 x 60 m alalta löytyi harvakseltaan kvartseja. Asuinpaikka jatkuneen pohjoispuolella olevan kylätien alle ja ehkä edelleen sen pohjoispuoleiseen metsään, Brusilan talon maalta pellosta löytyneen viikinkiaikaisen pronssirasian puolikkaan (KM 1089) takia tarkastetussa paikassa ei kuitenkaan havaittu merkkejä rautakautisesta muinaisjäännöksestä.

Pyöreämetsä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Hanhijoen itäpuolella, pellon keskellä olevan pyöreähkön metsäsaarekkeen lounaispuolella. Pelto laskee loivasti kohti lännen ja lounaan puolella olevaa jokea. Asuinpaikka jatkunee koilliseen metsäsaarekkeeseen, koska löydöt olivat lukuisimmat sen reunassa. Ainakin alaosa asuinpaikasta, n. 40 x 50 m alasta, josta löydettiin harvakseltaan kvartseja, on ollut vedenpinnan alla. Maaperä on mullansekaista savea. Metsän puolelle tehdyt kaksi koepistoa olivat löydöttömät. Mahdollisesti oikokirves (KM 4273:1) on tältä paikalta tai Kalamäen pellon asuinpaikalta metsäsaarekkeen koillispuolelta.

Nunnamäki (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee pienehköllä peltojen ympäröimällä koivikkomäellä asfalttitien läheisyydessä Satomäen talosta n. 200 m luoteeseen. Osin kivikkoisen mäen maaperä on hietapitoista multaa. Mäen pohjoisreunalla on yhteensä 40-45 kuoppaa. Hyvin vaihtelevan kokoiset, kasvillisuuden ja osittain romun peittämät kuopat ovat kooltaan 1,5-5 m ja syvyydeltään 0,3-1,5 m. Vuoden 1887 kihlakunnankertomuksessa on mainittu Mannan Kallesen Aviopellon mäessä olevan pakanuuden aikaisen kalmiston. Paikalta ei kuitenkaan tiedetä löytyneen mitään esihistorialliseen ruumiskalmistoon viittaavaa. On melko todennäköistä, että kohde ajoittuu historialliseen aikaan. Myös kohteen tarkemman luonteen selvittäminen vaatisi koekaivauksia.

Ylhäinen (19010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on aivan Liedon ja Auran kuntien rajalla Vanhan Tampereentien pohjoispuolella. Pelto on melko tasaista hiekkamultamaata, länsipuolella on pieni oja. Pohjoisempana maasto kohoaa jyrkemmmäksi mäeksi, jolla Ylhäisen tilan rakennukset sijaitsevat.
Runsaslöytöinen kivikautinen asuinpaikka-alue. Vuoden 1999 inventoinnissa löytöinä (TYA 689:1-11) saatiin n. 20 x 50 m kokoiselta alueelta mm. keramiikkaa, kvartsikaavin, piitä, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä liitupiipun katkelmia. Keramiikka ajoittunee lähinnä varhaiskampakeraamiselle ajalle. Aiemmin Lauri Nautela ja Matti Huurre poimineet paikalta kivikauden asuinpaikkalöytöjä.

Ylistalo (19010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ylistalon kuivurirakennuksen kohdalla, pellolla, aivan Vanhan Tampereentien varrella. Paikka on Aurajokeen laskevan pellon ylärinnettä, pelto viettää maantiestä lähtien kaakkoon, Aurajokeen, sekä koilliseen.
Vuonna 1962 löytöjä tuli maantien varresta lähtien pitkin peltorinnettä, ei kuitenkaan koillissuunnassa kovin pitkälle. Sen sijaan kuivurista taloon päin asuinpaikka ilmeisesti jatkuu. Alempana jokeen päin maasto loivenee hiukan ja täältä, Ylistalon kaakkoispuolelta, löytyi kivi-iskos KM 15618:12, joka on voinut kulkeutua paikalle ylempää rinteestä.

Hakapelto (19010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aurajokea ylittävän kylätien etelä- ja lounaispuolella, 500 - 600 m Vanhatalon rakennuksista kaakkoon ja n. 200 Peltolasta on Vanhatalon Hakapelto. Se on loivasti etelään päin viettävä peltorinne, tien pohjoispuolella on mäntykangasta ja kalliota. Maa on soransekaista peltomultaa. Pellon länsipuolella tien varressa on metsikössä vanha sorakuoppa. Löytöalue on n. 150 m pitkä kaistale tien eteläpuolella. Maantietä on nykyään levennetty ja sen leikkauksesta löytyi v:n 1999 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Tienrakennus lienee tuhonnut suuren osan asuinpaikkaa.

Vanhatalon nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; N. 1 km Vanhastatalosta kaakkoon on metsässä suuri sorakuoppa tien pohjoispuolella. Maasto kohaa täällä soraharjuksi, jonka eteläkupeessa kuoppa on. Tien eteläpuolella on vanhoja matalia, aivan metsittyneitä kuoppia, joista aikoinaan rautatietä rakennettaessa on viety soraa. Tuoreesta sorakuopassa löytyi kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä palanutta luuta kuopan itäpään eteläreunasta lähellä metsätien haaraa. Täällä oli hienompaa hiekkaa kuin ylempänä. V. 1999 inventoinnissa hiekkakuopan itäreunan yläosasta löytyi palanutta luuta, kvartsi-iskoksia ja kiviesineen katkelma. Kuopan länsireunasta löytöjä ei havaittu.

Vähätalo (19010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Järykseläntien ja Aurajoen välillä Järykselän ja Laukkaniityn kylien rajalla oleva pelto, joka viettää länsilounaaseen, jokeen päin, tien itäpuolella maasto kohoaa jyrkemmin. Savista peltoa, jossa on siellä täällä hiekkaisempia alueita.
Paikalta on löytynyt kivikautista asuinpaikkamateriaalia, mm. tasataltta ja käsiteltyä kvartsia. Vuoden 1991 Inventoinnissa pellolta löytyi kvartsi-iskoksia (TYA 694: 1-2). Löydöt tulivat aivan tien varrelta, pellon yläosasta, hiekkamaasta. Kohteelta n. 300-350 m lounaaseen löytynyt pari kvartsi-iskosta.
Vuoden 2021 inventoinnin aikaan mineraalimaan pinta näkyi melko hyvin. Kohteen rajauksen alueella todettiin melko runsaasti kvartsi-iskoksia sekä yksi hiotun kiviesineen katkelma. Asuinpaikka rajautuu melko tarkasti pellolla olevan hiekkaisen alueen mukaan -
ympäröivät peltoalueet, joilta löytöjä ei todettu, ovat savea ja hiesua.

Alitalo (19010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 200 m Järykselän Alitalon talosta koilliseen olevalla pellolla. Maasto on lounaaseen viettävää peltoharjannetta. Kauempana maasto viettää itään. Ylempänä pellon pohjoispuolella on maasto kallioista kangasta. Tästä pellosta on löydetty pohjalaiset tasataltat ja paikalla käydessään 1931 sai Tallgren sieltä myös kvartseja. Maa on paikalla karkeaa hiekkaa, johon on ajettu savea. Vuoden 1962 inventoinnissa löytyi lisää kvartsiaineistoa, mm. yksi esine. Löydöt keskittyneet pellon keskellä olevan suurehkon maakiven ympärille, kohtaan, jossa pellonreuna tekee n. 90 asteen kulman.

Isosimola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isosimolan talo on melko korkealla mäellä, sen pohjoispuolella laskee Järvijoki Aurajokeen. Kohde on talon itäpuolella, Aurajokeen eli itään päin viettävän pellon yläosassa. Pelto on ylhäältä melko jyrkkä, mutta loivenee jokeen päin.
Isosimolan pellon yläosasta löytyi v. 1962 kolme kivikautista kvartsiesinettä, -iskoksia sekä liuskeesta valmistetun esineen sirpale. Isosimolan eteläpuolella, Järykselän kylätien pohjoislaidassa olevassa maaleikkauksessa näkyi vahvalti palomaata ja savitiivisteen paloja. Ko. paikalla on ollut melko myöhäisiä rakennuksia.
Vuoden 1999 inventoinnissa löytyi paikalta mm. kvartsikaavin, pii- ja kvartsi-iskoksia sekä palanutta piitä (TYA 697:1-4) keskittyen pellon yläosaan, kutakuinkin Isosimolan talon kohdalle.
Vuoden 2021 inventoinnissa kohdetta tarkasteltiin vain kauempaa tienvarrelta katsoen. Tämän vuoksi uusia havaintoja ei tehty.

Rahkala (19010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rahkalan talo on Auran asemalta Tarvasjoelle vievän maantien pohjoispuolella, lähellä Tarvasjoen rajaa. Maasto on etelään ja lounaaseen viettävää peltorinnettä. Kiviesinelöydöt ovat Rahkalan talon puutarhasta ja pellosta. Inventoinnissa v. 1962 löytyi kvartseja pellon yläosasta talosta parisataa metriä länteen. Asuinpaikka sijaitsee Kuusirahkan, osittainnpelloksi raivatun ja osittain vielä suota olevan muinaisaltaan koillsrannalla. Suosta kerrotaan turvetta otettaessa ? löydetyn ruuhi ja hirsilautta. Inventoinnissa v. 1999 huonot tarkastusolosuhteet eivät mahdollistaneet havaintojen tekoa.

Hietala (19010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka melko tasaisella, heikosti lounaaseen viettävällä pellolla. Maaperä on hiekansekaista savea. Asuinpaikkalöytöjä löydettiin inventoinnissa v. 1999 n. 60x80 m alalta 45 m korkeuskäyrän vaiheilla suoritetussa pintapoiminnassa. Löytöalue rajoittuu kaakossa asuinrakennuksiin.
Vuoden 2021 inventointiajankohtana pelto oli kyntämättä, mutta maaperää näkyi hieman olkien alta. Löytöjä ei todettu. Vuoden 1999 inventoinnin löytöalue noudattelee maaperähavaintojen perusteella varsin tarkkaan hiekan ja soran sekaista aluetta – tämän ulkopuolella maaperä on lähinnä savea.

Vanhatalo Kaivopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pienehkön peltokaistaleen ylärinteessä kahden kaivon ympärillä, josta on runsaasti kivikautisia löytöjä mm. TYA 699:1-21 vuoden 1999 inventoinnista. Osa Nautelan kokoelmien Vanhatalon Hakapellon löydöistä lienee tästä kohteesta (KM 25910:1-12). Koska löytöjä on runsaasti suppeahkolta alueelta, on mahdollista että asuinpaikka jatkuu pellon ulkopuolelle metsään.
Vuoden 2021 inventoinnissa havaittiin, että kohteen kaakkoisosa on arviolta viimeisten 10 vuoden aikana muokattu pihanurmikoksi ja siihen on istutettu puita, mutta muinaisjäännöstä ei tutkittu tarkemmin.

Hammarsboda 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Fyra gravkummel på en i åkrarna utskjutande ca 120 m lång och 60 m bred landtunga. Ursprungligen skall rösenas antal ha varit fem. I ett kummel påträffade pastor Ludvig Wennerström år 1878 en bronscelt (NM 1910). detta röse mäter 17.4 x 16.7 m och är 2.2 m högt och har en krater i mitten. Ett annat undersöktes år 1886 av Högman. Detta kummel hade varit omgivet av en stenkrets och i mitten fanss en kistliknande stensättning. I dag har det en grop i mitten. Dessa två ligger sydligast. De två andra ligger NW och NE om de. Det nordvästligare har skadats av en vägskärning. Det har enligt Högman mätt 8 x 7 m och varit 0.7 m högt. Det nordostligare har en krater med branta väggar som går ner nästan i botten. Det mäter 14.7 x 13.9 m och är 1.9 m högt.
Kohde sijaitsee Purunpäähän vievän tien eteläpuolella heti Hammarsbodan kylän taloryhmän länsipuolella, vainioiden väliin jäävällä kapealla mäenharjanteella, jonka viertä kulkee ajotie. Paikalla tiedetään olleen viisi röykkiötä, joista kolme on jäljellä. Nämä sijaitsevat harjun eteläisellä puoliskolla noin 70 metrin matkalla harjun pituussuunnassa. Kahden hävinneen raunion sijaintipaikka on ollut lähellä saman harjun länsikärkeä.

Västersjälsmalmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen i en gles tallskog strax intill ettsandtag. Rösena har byggts på krönet av en rullstensås, som vetter mot Helvetesträsket i E.
Det södra röset hör till en ovanligare gravtyp. Det liknar till sin form närmast en rund stenvall, som inte har någon stenfyllning alls i mitten. Rösets diameter är ca 8 m.
Ca 50 m N från föregående finns en anna gravformation, som har storelekn av ca 6 x 4.5 - 5 m. Den består av endast några få stenvarv.
Vuoden 1985 inventointikertomuksen mukaan paikalla on kaksi kivirauniota noin 50 metrin etäisyydellä toisistaan. Toinen raunio on noin 8 metrin läpimittainen rengasmainen kivivalli, jonka sisältä kivitäyte puuttuu. Toinen raunio, pohjoisempi kahdesta, on muutamasta kivikerroksesta koostuva, ja alaltaan 6 X 4,5–5 metriä. Paikalla ei käyty vuoden 2012 inventoinnissa.

Västerbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som enligt Tyarktika mäter 6.6 x 5 m och är 0,7 m högt. Enligt Högman skulle det ha funnits på "Västersjälsmalmen två till grunden opplockade kummmel. Eftersom Tyarktika noterat endast ett torde man kunna utgå från att det ena raserats totalt.
Kaksi tai yksi luonnollisessa mukulakivikossa havaittua rakennetuiksi katsottua kivikumpua.

Storön 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter enligt Tyarktika 11.1 x 10.9 m och är 1.1 m högt Det är beläget på Storöns högsta punkt, från vilken en ståtlig utsikt.
Hautaraunio saaren korkeimmalla kohdalla. Röykkiön läpimitat ovat 10,9 ja 11,1 metriä.

Storön 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget på Storöns norra udde, Bredus, och mäter 6 m i diameter.
Hautaraunio on saaren rannalla olevan niemen korkeimmalla kohdalla, kalliopohjalla. Röykkiö on läpimitaltaan noin 6 metriä.

Falkön 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 8.2 x 5.3 m, höjden är 0.6 m.
Röykkiö sijaitsee kalliomäen harjanteella pienessä Falkön saaressa. Röykkiön mitat ovat 8.2 X 5.3 metriä, ja korkeus 0,6 metriä.

Falkön 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 11.8 x 10.9 m och är 0.8 m högt. Det är beläget på Falköns Sw ända, på dess högsta punkt.
Hautaraunio Falkön saaressa lähellä sen lounaiskärkeä, avokalliolla. Raunio on kooltaan 11,8 ja 10,9 metriä.

Kammarbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset ligger på ett bergsområde i västra delen av Stornäset. Graven har byggts på en långsträckt bergsrygg nära havet något SW om högsta kullen på Kammarbergen. Omkring röset växer gles tallskog och i Sw vetter berget brant mot en lägre ner växande skogsdunge. Till formen är röset en något oregelbunden rundel. Den består närmast av runda stenar, bland vilka detäven finns några stenhällar. I mitten finns en låg krater. Röset mäter 5.7 x 4.4 m och är 0.5 m högt.
Vid östra kanten av Kammarbergen finns en stenåker, där skattsökare har efterlämnat flera gropar. W om stenåkern finns en resent stenhög, som något liknar en fornlämning.
Kallioselänteellä sijaitseva, kooltaan noin 4–5,5 metrin suuruinen, muodoltaan epäsäännöllisen pyöreä röykkiö. Keskellä rauniota on matala kuoppa.

Nöjis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen norr om vägen mellan kyrkan och Hammarsboda. Dragsfjärd arbetarinstitut gjorde utgrävningar på området under åren 1984-89. Utifrån radiokoldateringar av eldstäder och på basis av s.k. Jäkärlä-keramik som påträffats vid utgrävningarna har platsen varit bebodd ca 4700-3000 f.Kr. Boplatsen var under stenåldern belägen närä stranden vid skyddad havsvik.

Kosackkullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; På ett högt berg laldeles intill Söderlångvik gård finns två stora gravkonstruktioner. Till formen är båda avlångt rektangulära och tämligen låga och består av bara några stenskikt. På vissa ställen, speciellt nära ändarna, finns det några stora kantstenar och iden större stensättningen har det möjligen funnits av på kant ställda stenar gjorda tvärväggar. Det ena röset mäter 24.6 x 3.5 m och är 0.6 m högt. Det andra, beläget 30 m SSW om föregående, är något mindre.
Gravarnas läge på ett högt, brant berg, som under bronsåldern utgjorde ett utskjutande näs vid vattenpasset mellan Långviken-Söderbyviken och den nuvarande Norrviken är typiskt för stora praktgravar och stensättningarna bildar en mycket välbevarad helhet.

Långnäsudden 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två kummel belägna på ett högt berg. Det ena mäter 13.7 x 12.7 m och är 1.5 m högt. Det andra mäter 13.5 x 8.6 moch är 1.2 m högt. Det förstnämnda undersöktes av Högman 1886. Kumlet omgavs av en stenkrets. Innanför denna yttre ring fans en spetsoval eller nästan skeppsöiknande stensättning. I ett större block observerades 24 små runda gropar nästan i rader av 2 cm och mindre diameter och samma djup. 0.5 m S om den inre stenkretsen påträffades en dolk. Dessutom observerades igraven kol och sot.

Långnäsudden 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Dragsfjärdin järveen pistävän Långnäsin niemen kärjestä 430 m etelään, metsässä kalliosaarekkeen pohjoispäässä. Kooltaan 8.7 x 8.3 m ja korkeudeltaan n. 0.8 m. Keskellä painauma; röykkiöstä mahdollisesti poistettu kiviä jossain vaiheessa.

Knipängsbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen på båda sidorna av vägen.
Asuinpaikka sijaitsee Dragsfjärdin kirkonkylästä Dragsfjärdin järven länsipuolta Taalintehtaalle menevän tien varrella, molemmin puolin tietä.

Jordbro (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; På vardera sidor om vägen en boplats från bronsåldern. I omedelbar närhet torde ha funnits sammanlagt fem rösen, av vilka endast ett återstår i dag. Ett är undersökt av Högman, ett av Ella Kivikoski.

Ansvedja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats i åkern vid gårdstunet, vid inventeringen 1943 påträffades rikligt med avslag i potatisåkern. Senare inspektioner har inte exakt lyckats identifiera Cleves fyndlokal. Till samma boplatskomplex torde höra fynden TYA 360:1-5, som härstammar från ovan angivna koordianter. Ca 180 m SE härifrån har påträffats avslag och keramik (TYA 476:7), möjligen sträcker sig boplatsen så långt söderut.

Ytterkulla (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse utgrävt av Högman 1886, troligen förstört eftersom det inte upptages i Tyarktika.
Epäselvä kohde, ks. inventointikertomus vuodelta 2012.
Paikalla käytiin vuonna 2014, mutta röykkiötä ei löydetty.

Bötisberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget uppe på ett berg vid en triangelpunkt och mäter 12.4 x 12.3 m och är 1.5 m högt. Det undersöktes av Högman 1886.
Korkea kiviröykkiö korkean mäen huipulla. Röykkiön läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 9,1 metriä. Röykkiön keskellä on suuri syvennys.

Genböle (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 14.2 x 13.1 m och är 2.2 m högt.
Suuri kiviröykkiö korkean kallioisen mäen laella.

Tallkullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 9..4 x 5.1 m och är 0.6 m högt.
Turun yliopiston arkeologian julkaisun ”Karhunhammas 14” mukaan kohde olisi epävarma röykkiöhauta.

Björkboda (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Bergig teräng som faller brant mot norr. Röset mäter 11.7 x 10.4 m.
Epäselvä kohde, ks. inventointikertomus vuodelta 2012.

Kyrksundet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyrksundet mellan Rosala och Hitislandet som sträcker sig i sydvästlig-nordostlig riktning är i dag ca 800 m långt och som smalast mäter det endast 20 m. Den nordvästra standen är låg och vassbevuxen lerjord. Den övergår i skogbevuxen moränmark. Blandskogen övervägs av gran, men tall och björk förekommer också.
En rektangulär kapellgrund, i vars anslutning skelettgravar utgrävts i olika repriser är markerad med en sentida minnessten. Största delen av fornlämningsområdet saknar ovan jord synliga konstruktioner. Något egentligt kulturlager kan på de flesta ställen inte heller iakttagas. Undantag utgör några ytor, av vilka en synes ha varit platsen för smidesverrksamhet. Det fyndförande lagret ligger för det mesta strax under humusen. I områdets nordöstra del finns en stensamling, av vilka största delen är flyttblock En del av stenarna är dock flyttade. Mellan stenarna har påträffats föremål.
Hitislandetin ja Rosalalandetin saarten välisen salmen pohjoisrannalla metsämaalla sijaitsee hävinneeseen kappeliin liittyvä kiviaidalla ympäröity kirkkomaa, jonka lähellä on rautakautista muinaisjäännösaluetta. Inventoinnissa 2012 todettiin, että kappelin paikalta ja sen ympäriltä on hakattu metsää vähän aikaa sitten.

Västernäset 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 12.4 x 7 m.
Epäselvä kohde, ks. inventointikertomus vuodelta 2012.

Böteskär (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget på den norra sluttningen av ett högt ber och mäter 8.4 x 3.5 m.

Högholmen (40010030) (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Högholmen är beläget utanför Hitis kyrkby. Sundet mellan Hitislandet och Högholmen är 140-150 m brett. Högholmen mäter ca 105 x 100 m. Kännetecknande för ön är de branta stränderna i öst och väst. Öns högsta punkt ligger 10.7 m över havsytan. Mot norr smalnar holmen och blir lägre. Högst uppe på holmen är vegetationen knapp bestående av endast gräs. I dälden i norr växer tall och ställvis enbuskage.
Högst uppe bildar marken en terass, där utgrävningar företagits. Där antages ha funnits en försvarsanläggning från medeltiden. Stockkonstruktioner under vatten förekommer vid stranden mot Hitislandet. Dessa går ut från stranden ända upp till 20-30 m och ligger i linje med stranden längs en sträcka om ca 70-80 m. Mellan stranden och bryggkonstruktionen har troligen funnits andra träkonstruktioner. Av den ursprungliga bryggan återstår endast grunden, som ställvis är täckt av bottensediment och delvis förstörd. konstruktionerna ligger på mellan 0 och 5 meters djup.
Högholmens stränder.
Utanför Högholmens nordvästra strand finns under vatten lämningar av en konstruktion som tolkats som en kaj. Längs västra/sydvästra stranden, söder om Lilla Vedaholm finns rester av fem stycken stenkistor. Utöver dessa finns även utanför södra stranden och sydöstra stranden en stenkista var. Stenkistorna är gjorda av grovt, obilat timmer med en fyllning av sten. Helt klarlagd är konstruktionen inte, men det står dock utom tvivel att lämningarna är rester efter en hamnanläggning. Lämningen längs den nordvästra stranden är ca 70m lång. Stenkistorna söder om Lilla Vedaholm har möjligen även de fungerat som underlag för bryggor.
En C-14 datering av anläggningen har gett resultatet 1260-1420 AD. En dendrokronologisk datering av fyra prover har gett resultatet 1380-1410, med en tyngpunkt i slutet av 1300-talet.

Långfuruholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 8.7 x 7.4 m och är 0.8 m högt.
Långfuruholmin hautaröykkiö on pyöreä ja läpimitaltaan lähes yhdeksänmetrinen. Vuonna 1929 siinä on ollut näkyvissä laakakivien muodostama arkkumainen rakenne, jonka sivuilla oli ollut kaksi tai kolme pystyyn nostettua laattaa ja vaakasuoria laattoja niiden välissä. Myöhemmin laattoja on siirrelty. Hildur Planting mainitsee röykkiön jäännöksestä löytyneen kaksi pääkallon yläosan palaa, reisiluun, joitakin selkänikamia sekä palaneen puun jäännöksiä. Långfuruholmenin röykkiöstä näytteeksi vuonna 1933 otetut luut on määritetty palamattomiksi aikuisen ihmisen luiksi. Se, että vainajan jäännökset Långfuruholmenin haudassa ovat palamattominakin säilyneet 1930-luvulle, viittaa siihen, että haudan ikä ei olisi kovin korkea. Tapani Tuovinen on teoksessaan ”Ulkosaariston arkeologiaa” esittänyt Långfuruholmenin haudalle ajoitusmahdollisuuksiksi nuoremman rautakauden tai keskiajan.

Nämanön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på Nämanöns högsta berg. Det sydligare (p: 6660400, i: 3240620, z: 28) mäter 7.4 x 7.0 och är 0.8 m högt. Det nordligare (p: 6660430, i: 3240640, z: 25) mäter 20.7 x 5.5 m och är 1 m högt. Det mindre utgrävt av Högman 1886.

Degernäs (40010033) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Norstön pohjoisosassa, kallioisessa maastossa lähellä saaren itärantaa.
Kohteessa on yhteensä 24 kiviuunia. Uunit on rakennettu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivenlohkareista. Joissakin uuneista on seinärakenteena käytetty hyväksi joko kallion tai siirtolohkareen seinämää. Uunien pituudet vaihtelevat 1,8-3,8 metrin, leveydet 1,3-3,2 metrin ja korkedet 0,5-0,9 metrin välillä. Joissakin uuneista on havaittavissa lämpölaajenemisvaurioita ja osa uuneista on romahtanut.
Uunit sijaitsevat seuraavien koordinaattein rajaamalla alueella:

Hammarsboda 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen i svagt sluttande skogsterräng mot S och SE vid en grusgrop. Jordmånen grus och stenar. Fynden gjordes vid grusgropens N kant. Boplatsen är delvis förstörd genom grustäkten.
Asuinpaikkalöytöjä vanhan sorakuopan reunalta Hammarsbodasta Purunpäähän menevän tien
pohjoispuolelta.

Hammarsboda 4 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Fornlämningsområdet innefattar en boplats från stenåldern, ett gravröse från tidig metallålder, tre möjliga fångstgropar och en kolmila. Terrängen är jämn grus- och sandmo. Boplatsens omfång är inte utrett. Röset är byggt kring ett fast flyttblock av runda stenar i enhetlig storlek. Fångstgroparna mäter ca 2 m i diamterer, djupet är 1 m. Kolmilan är en jorden grävd grop och invid den en till vall formad jordhög.

Oxmossen (40010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen ca 1 km N om Storfinhova by vid vägen till Lemnästräsket.
Inventoinnissa 2012 alueella oli lukuisia tuulen kaatamien puiden juurakoita. Melkein jokaisessa näistä havaittiin kvartsi-iskoksia ja/tai kivilaji-iskoksia. Alue on melko loivasti etelään viettävää rinnettä. Puusto on pääasiassa mäntyä ja kuusta. Maaperä on alueen pohjoisosassa kallioon rajautuvalla vyöhykkeellä kivikkoista hiekkamoreenia (asuinpaikkalöytöjä myös tällä alueella), keskiosan länsi-itä-suuntaisella vyöhykkeellä lajittunutta hiekkaa (jolta suurin osa asuinpaikka-havainnoista) ja eteläosassa hyvin loivasti etelään viettävää kosteapohjaista hietaa (asuinpaikkalöytöjä myös tällä alueella). Alue rajautuu pohjoisessa itäkaakkoon pistävään kallioharjanteeseen ja etelässä ojaan. Idässä alue rajautuu tiehen, jonka itäpuolinen alue on loivapiirteistä ja kosteapohjaista, jonne asuinpaikka-alue tuskin juurikaan ulottuu. Asuinpaikka-alueen länsiosan rajaus on epäselvempi kuin muiden suuntien. Läntisimmät asuinpaikkahavainnot (3 kvartsi-iskosta ja kivilaji-iskos) tehtiin pienen, edelleen käytössä olevan hiekkakuopan länsilaidan leikkauksesta.

Kolaskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssugn beläget på ett litet skär på Gullkronafjärden, på S stranden av en vik som öppnar sig österut.
Ugnen är välvd av rundade och kantiga stenar. dens längd är 2.6 m och bredd 2.6 m, höjd 1.2 m. Ugnens öppning vätter mot NNW. Öppningen mäter 0.35 m och är 0.4 m hög. Det kallmurade valvet svänger inåt. Talket har rasat. bottnen är plant och stenfritt. Konstruktionen är sällsynt välbevarad.

Kvarnedet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse uppe på ett berg. Utmärkt på grundkartan.

Stormossen (40010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen i skogsterräng S om Lemnästräsket. Fynd påträffade på två olika ställen.

Lillfinnhofva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen avgränsas i N av ett berg och i S och NE av en i terrängen klart urskiljbar liten brant sluttning, som troligtvis är en gammal strand. Terrängen mellan berget och sluttningen är jämn och består av fin sand.
Boplatsen hör troligen till Jäkärlägruppen. På stället kan dock iakttas även verksamhet från historisk tid. Åtminstone två kolmilor kunde iakttas. Därutöver finns på området två gropar, ca 3 m diam.
Alue on lounaasta koilliseen johtavan tien kaakkoispuolella sijaitseva melko tasainen metsäalue, jonka puusto on pääasiassa mäntyä ja kuusta ja maaperä hiekkaa. Alue rajautuu etelässä ja eteläkaakossa selvään terassiin, joka alempana putoaa puroon/ ojaan. Lounaisosassa maasto viettää loivemmin lounaaseen. Koillispuolella potentiaalinen kivikautinen asuinpaikka-alue rajautuu kallioalueeseen. On todennäköistä, että asuinpaikka-alue ulottuu myös em. tien luoteispuolelle. Vuoden 2012 inventoinnin yhteydessä alueelle ei tehty koekuoppia
Aluetta on tuhonnut sen poikki kulkeva tie. Alueella on lisäksi ainakin kolme hiilimiilua sekä lisäksi ainakin neljä määrittelemätöntä kuopannetta. Kuopanteista jotkin saattavat olla esim. hiilimiiluja, mutta pintahavaintojen perusteella ei liene mahdotonta, että joissakin kuopanteissa olisivat kyseessä kivikautiset asumuspainanteet.

Kvarnmossen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndplatsen ligger på E-sidan om vägen till Bötesbergets sandtäkt. Området är kalhygge som kultiverats. Ett flertal avslag har iakttagit.
Paikka on loivasti etelä-kaakkoon laskevaa rinnettä, jossa inventoinnissa 2012 kasvoi tiheä vesakko ja nuori mäntypuusto. Alue on aikoinaan aurattu. Muinaisjäännös on merkitty metsätien itäpuolelle. Tien varrella ei mitään merkkejä esihistoriasta. Tien länsipuolella on kuusimetsää ja maaperä on hienompaa ja myös hivenen alemmalla, laskien kohti ojaa. Tien länsipuolen ja ojan välille tehdyissä muutamassa koekuopassa ei havaittu merkkejä esihistoriasta.

Kvarnmossen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen intill en mosse på en svag sluttning mellan två berg.
Paikka oli inventoinnissa 2012 erittäin tiheää vesakkoa ja nuorta puustoa. Mitään täydentäviä havaintoja ei voitu saada. Paikka on asuinpaikalle oiva ja sovelias terassi kaakkoon laskevassa rinteessä kallioiden välillä.

Borgarslätten (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Belägen intill ett litet kärr.
Inventoinnissa 2012 paikka oli tiheää ja nuorta vesakkoa aikoinaan auratussa metsämaassa. Paikalla on pieni ja matala, suohon ja itään kurottuva niemeke kallioisen mäen itäreunalla ja metsätien koillispuolella. Paikalla ei havaittu mitään maan päällisiä merkkejä asuinpaikasta, mutta maaston puolesta paikka on pienialaiselle asuinpaikalle sopiva. Tien länsi-lounaispuolella maasto on kallioista ja kivikkoista sekä nousee, joten sinne asuinpaikka ei ole voinut ulottua. Koekuopista ja ojien leikkauksista ei merkkejä muinaisjäännöksestä. Kyseessä on ilmeisesti pienialainen asuinpaikka.

Masugnsträsket (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 100 metriä pohjoiseen Lilla Masugnsträsket -nimisen järven pohjoisrannan kapean lahdelman perukasta ja runsaat 100 metriä länteen Taalintehtaan ja Galtarbyn välisestä asfalttitiestä. Metsä ympärillä on sekametsää.
Kohteen on löytänyt arkeologian harrastaja Hans Myhrman syksyllä 1986, jolloin hän havaitsi kvartsi-iskoksia metsässä olevalta tieltä. Löytöihin ei ole kuulunut tiettävästi saviastian paloja. Inventoinnissa 2011 ilmoitetulla löytöpaikalla oli kulku-ura, joka on ehkä ollut vuosia sitten traktorilla ajettavassa kunnossa. Tämä tieura kulkee pitkin pohjois–etelä-suuntaista maaston painannetta, jonka maapohja tarkastusajankohtana oli syyssateitten pehmentämä ja kostea. Maanpinta oli paksun humuksen, saniaisten ja sammalikon peitossa. Pintalöytöjä ei ollut mahdollista havainnoida.
Maastonkorkeuden perusteella kohde ajoittunee kivikauden lopulle, mahdollisesti Kiukaisten kulttuurin aikaan.

Senatsberget 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen på en smal ås SE om Senatsberget, på ca 50 ms avstånd dess ytterst klippiga SE-brant. Åsen som går i SE-NW-riktning har rätt branta sluttningar och dess SE ända slutar i ett brant berg som höjer sig över omgivningen.

Söljeholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Stensättningen är belägen på Söljeholmens NW sida, på västra sidan av landsvägen. Den är byggd på en flat SSW-NNE bergsrygg NE om bergets högsta punkt. Från graven har man endast haft utsikt mot N, medan man från bergetshögsta krön beläget ca 40 m ö h har kunnat se långt över skärgården.
Stensättningen är till formen klart raktangulär, i N ändan ca 4 m bred och ca 20 m lång och består av några få stenskikt. I synnerhet i N ändan, men också på andra ställen har stensättningen tydliga, stora kantstenar. Gravens E kant är nästan rak, W kanten är södrigare och till formen mera diffus. I övrigt är gravsättningen ytterst väl bevarad.

Östergård 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; I mitten av Purunpäänäset, på ett berg som sträcker sig i N-S-riktning, på W sidan om Östergårds åkrar finns två rösen. S graven har blivit byggd på bergskrönet, som tydligen har utnyttjats för att ge mera volym åt röset. Det är lågt, runt och illa skadat, vid dess E kant och i dess mitt sakans stenra nästan helt. På W sidan är den ursprungliga kantkedjan däremot fortfarande urskiljbar och liknande stenringar har möjligen funnits i rösets mitt. Diametern är ca 8 m.
N graven är belägen på en platå vid bergets N ända och betydligt lägre än föregående. Den utgörs av en låg konstruktion, som antingen består av två skilda gravar eller en låg stensättning i E-W-riktning. W delen ligger på en något högre platå än E-delen. Graven E del påminner om en rektangel och har flera stora kantstenar. Vid N kanten finns en stor kantställd häll. Konstruktionens totala längd är ca 13.5 m och dess bredd är ca 5 m.

Östergård 2 (40010056) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ca 800 m SW från Östergårds mangårdsbyggnad, på W sidan av den sydligast belägna åkern på Östergårds mark, i en skogsbcke, som vetter mot åkern finns åtminståne 7 rösen. De är i åtminstone 2 rader, fyra i den övre och två i den undre och därtill minst ett mellan dessa. Rösena har relativt klara konturen, men är helt övervuxna och är sålunda mycket svåra att urskilja. De mäter ca 1,5 m i diameter.

Jungfruholmen 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Enligt Svante Dahlström (Gullkrona, Åbo 1945) fanns högt uppe på krönet av norra udden en nästan kvadratisk valla av jord och sten, beväxt med tallar, antingen grundvalen till en byggnad eller bröstvärn för ett batteri. E om nämnda vall ligger en fyrkant av kullerstenar. En rad djupa gropar invid sundet, omgivna av uppradade stenar kunde Dahlström också iaktta. Ytterst har den norra, mot Gullkrona vettande udden har varit befäst med vallar av kullersten.
En del av fornlämningarna varr fortfarande synliga i terrängen vid inventeringen 1985. På norra udden är de minst övervuxna. Uppe mellan två mindre berg kunde en kvadratisk, med rullstenar omgiven fördjupning iakttas. Denna hade en öppning i ena sidan. En stor del av fornlämningarna är dold under vegetationen, som på vissa ställen är mycket tät.
2019:
Rintavarustuksen jäännökset saaren N-rannalla.
Kalliossa olevat 35 mm:n läpimittaiset pulttausten jäljet ja säilyneet rautapultin kannat kalliossa osoittavat vallin W-osan rakenteen: pultatut tukirakenteet, jotka ovat tukeneet kahta merelle kohti NW suunnattua vallisarvea. Kalliolla oleva aines on suurimmaksi osaksi huuhtoutunut ja tai purettu pois. Jäljellä on pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista (noin 0-300 kg) rakennettua rikkonaista vallia, jossa on pikkukiviä ja soraa täytteenä. Valli alkaa SW-kulmasta ja jatkuu 30 m kallionkielekkeeseen asti. Sen kohdalla muuri jatkuu 10 m kauempana rannasta louhikkoisessa maastossa itään.
Kielekkeen jälkeen muuri jatkuu runsaan 2 m:n levyisenä 11 m, kunnes päättyy. Noin 15 m eteenpäin muuri jatkuu taas NE noin metrin korkuisena ja noin 3 m leveänä, pääosin pyöristynyttä kiveä, Lähellä NE-rantaa muuri taittuu etelään ja sitten länteen siten, että muodostuu itään kohti Jungfrusundia suljettu rakenne.

Lindholmen 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lindholmen är belägen vid Jungfrusundet SE om Jungfruholmen och ca 400 m SW om Krögarudden. Mellan Lindholmen och Skansholmen finns ett ca 100 m brett sund och vid dess stränder befästningar på båda öarna.
Standvallen på Lindholmen är byggd på norra sidan av en lång bergsudde, som skjuter ut i Stora Jungfrusundet. Vallen sträcker sig över en sänka mellan två bergsklackar alldeles intill stranden. Som byggnadsmaterial har använts likadan stenblock som på Jungfruholmen. Högst uppe på holmen finns en större förskansning, en stor kvadratisk vall, som mäter ca 18 x 17 m. De numera ca 4 m breda vallarna har byggts av stenar av varierande storlek. Anordningen har tydligen haft en öppning mot holmens mitt i norr.
2019:
Kivikkoinen SE-rinne laskee loivaan rantaan.
Nelisivuinen rintavarustus pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista. Ulkomitat: pituus 14 m (W-E), leveys 13 m. Korkeus noin 0.5-0.9 m.

Krogarudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Krögarudden är belägen på S udden av Purunpää längst i SW på Dragsfjärds fastland, alldeles intill segelleden vid Jungfrusund. Denna segelled har sedan förhistorisk tid varit en av de viktigaste genomfartsvägarna i de åboländska skären och Krögaruddens välskyddade hamn har sålunda kommit att ha en viktig strategisk betydelse i synnerhet för krigsflottan. Krogverksamheten var säkert av betydelse. Åtminstone från 1600-talet finns det rilliga arkeologiska lämningar på udden.
Rester av ett flertal byggnader kan iakttas som stensättningar eller upphöjningar i terrängen.
På både östra och västra sidan av krogområdet finns små flata berg, Namnberget 1 och 2, i vilka resenärerna har ristat sina namn och bomärken under vistelsen vid krogen. Alla hittils daterade namn ser ut att härstamma från 1600-talet.
N om själva Krögarudden har dokumenterats 10 ryssugnar. Koordinaterna för den sydligast belägna är x = 6655 28, y = 1577 78, för den nordligast belägna x = 6655 66, y = 1577 91.

Skansholmen (40010060) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; De på Skansholmen fortfarande synliga vallarna koncentrerar sig till stranden mittemot Lindholmen i södra delen av ön. Det är tydligen fråga om åtminstonen två vallar, mellan vilka det finns ett ca 1.5 m brett utrymme, möjligen någotslags skyttegrav. Den södra delen av vallarna slutar vid strandklippan och den norra ändan ser ut att svänga sig mot berget mitt på holmen. Mellan berget och vallarna finns en 2-3 m bred jämn "väg", vars övre kan även kunde vara artificiell. Södra ändan av skyttegraven stängs av fortfarande synliga stora stenar. I övrigt är vallarna totalt övervuxna och bara på några få ställen går det att urskilja en större kantsten.
2019:
Kivikkoinen SE-rinne laskee loivaan rantaan. Kohde on puolustusvarustus Suuren Pohjan sodan ajalta.
SW-NE-suuntaiset yhdensuuntaiset sammaloituneet kivivallit, joiden pituus on 48 metriä, korkeus noin 0.5 metriä ja keskinäinen etäisyys vallin päältä mitaten noin 3 metriä.

Ansvedja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Intill vägen norrut från Ansvedja Södergård ca 400 m NNW påträffades kvartsavslag och vid grävandet av provgropar framkom yttermera keramik.
Asuinpaikka-aluetta länteen päin laskeutuvassa rinteessä viljelemättömällä maalla.

Ansvedjaträsk 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats från stenåldern N om vägen från ansvedja till Dalsbruk, strax SE om den höjd på vilken fyndplatsen 040 00 0006 är belägen. Den ligger där sluttningen är svag och avgränsas i NE av stenig terräng, i SW skär vägen genom boplatsen.

Ansvedjaträsk 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats från stenåldern belägen NE om vägen från ansvedja till Dalsbruk där skogsvägen till Västanfjärd börjar.
Asuinpaikka laajalla loivasti viettävällä hiekkaisella tasanteella. Löytöinä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä mahdollisesti tulessa haurastuneita kiviä.

Sandbrinkarna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen i skogen strax väster om Frianvägen, delvis norr om en fuktig sänka och öster om höjd, delvis väster och sydväst om sänkan. Jordmånen är fin sand.

Östra holmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; På den låga Hälsingholmens öns E sida, den sk. Östra holmen finns fyra ryssugnar på ett smalt åskrön, dock icke på kränets högsta punkt, utan något lägre på N-sluttningen.
Ryssugn 1 (x = 6658 15, y = 1572 05), längdaxeln i W-E-riktning, l. 1.9 m, br. 1.4 m. Öppningen i E har rasat. Byggd mest av runda stenar. Mossbelupen.
Ryssugn 2 (x = 665815, y = 157205), längdaxeln i N-S-riktning, l. 2.9 m, br. 1.8 m. Rasat så att den saknar struktur. Byggd av runda stenar.
Ryssugn 3 (x = 665813, y = 157196), längdaxeln i W-E- riktning, l. 3.2 m, br. 1.8 m. Rasat så att den ytligt sett saknar struktur. Byggd av runda stenar.
Ryssugn 4 (x = 665813, y = 157196), längdaxeln i W-E- riktning, l. 2.3 m, br. 2.1 m. Rasat. Valvets väggar synliga, öppningen mjöligen i S. Byggd av runda stenar, några förvittrade av värme.
Ryssugn 5 (x = 665815m y = 157204), l. 2,6 m, br. 2,1 m. Byggd mest av runda stenar. Rasat.
Ryssugn 6 (x = 665813, y = 157204), l. och br. 2,1 m. Byggd mest av runda stenar. Rasat.

Oxholmen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; På holmens sydsida ( x = 6655 02, y = 1578 23) finns en ryssugn. Den är murad av kantiga block på ojämn åt öster sluttande bergyta. Längdaxeln W-E. Den bäst bevarade delen mäter 2.1 m och är 1.6 m m bred. Nederst stora kantiga block på vilka radats mindre. Konstruktionen öppen i mitten. Öppningen troligen i E.

Kummelhuvudet (Kivirakenteet)
Historiallinen; På Kummelhuvudet, den nordligaste udden på Tunnhamn finns en stenvall, som är närmast rund till formen. Vallen är 0.6 m hög och 0.5 m bred. Den inre diametern är 4 m. I S finns en öppning, ca 1.5 m bred. Byggmaterialet är rund natursten. Konstrutionen, som kan vara en byggnadsrund, är något skadad.

Snåldö hamn (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ca 60 m S om Snåldö hamn vikbotten på berget finns ett röse, till formen runt och 5 m i diameter. Dess h. är 0.5 m. Stundom finns på berget endast et stenlager. Röset är strukturlöst, byggmaterialet homogent. Stenarnas storlek varierar mellan 0.2 och 0.7 m. De är i huvudsak runda.

Hamnholmen 1 (40010069) (Kivirakenteet)
Historiallinen; I mitten av Hamnholmen, på Söderfladans W strand, ca 30 m från strandlinjen, finns en raserad ryssugn. Den är belägen på ett lågt berg mitt i blandskogen. Den mäter i N-S ca 2 m och i E-W 2.2 m. Höjden är 0.7 m

Hamnholmen 2 (40010070) (Kivirakenteet)
Historiallinen; På Hamnholmens N-uddes W strand finns lämningarna av 3 ryssugnar. De befinner sig i en däld på en tallås bakom strandbergen.
Ryssugn 1 är byggd mot två jordfasta stenar som bildar en vinkel. De yttre måtten är 1.6 x 1 m, h. 0.8 m. De inre måtten är 0.8 x 0.6 m, djupet 0.3 m. Öppningen kan ännu iakttas, den mäter 0.3 x 0.4 m. Den längre väggens mur står ännu. På konstruktionen vilar stenhällar. Konstruktionen är byggd av kantiga stenar.
Ryssugn 2 är belägen 10 m ENE från föregående. Ugnen är mera förstör än föregående. Den består av en struktrulös stenhög om 1.3 x 1.3 m. Genom högen går en ihålighet, vars bredd är ca 0.3 m.
Ryssugn 3 är belägen 60 m SSE från ugn 1. Den är byggd mot en stor jordfaststen, så att denna utgår ugnens ena sida. Den andra långsidan, liksom bortre väggen är byggd av stora stenblock. Längden är 1.8 m, bredden 1 m och höjden 0.7 m.

Lillers (Taide)
Historiallinen; Ca 8 m norr om Lillers vedlider på bara berget finns två inhuggningar som är daterade till 1792. Den nedre ristningen ämäter 0.32 x 0.5 m. Nederst finns årtalen 1792 (siffrorna är 9 cm höga). Ovanom årtalet finns bokstäverna GBB. Bokstäverna är 13 cm höga. Bokstäverna kröns av en krona, som är 18 cm hög och 21 cm bred.
Ristningen högre upp på berget mäter 0.3 x 0.5 m. Nederst finns årtalet 1792 (siffrorna är 11 cm höga). Ovanom årtalet bokstäverna EHOG. bokstäverna är 12 cm höga.

Västerfladan (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Ca 100 m SW från Västerfladans strand på en bergig backe på ca 10 m:s höjd finns en stenkonstruktion som kan tolkas som varande en jungfrudans. Den är belägen på krönet som är rätt jämt. Konstruktionen omfattar två labyrinter byggda fast i varandra. Den större labyrinten mäter 7.3 m i N-S-rktning och 8 m i E-W-rktning. Den NE om denna bygda labyrinten mäter i NW-SE-ritning 4.5 m och i SW-NE-riktning 8 m. Inalles mäter konstruktionen 12.7 m. Den större labyrinten är rätt intakt, endast i NE är den något raserad. Den mindre labyrinten är däremot mera förstör och däremd otydligare. Labyrinterna är byggda av både kantiga och runda stenar.

Västernäset 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På NW standen av Holmas syddel finns på en bergsklack en liten stenkrets. Den befinner sig på det något kuperade krönet. Stenkretsen är rund, dens yttre diameter är 1.5 m och inre 0.9 m. Stenkretsen är byggd av 13 kantiga stenar med en ungefärlig genomskärning på 0.3 m. I mitten finns en liten sten fungerande som centralsten.

Holma Hamnholmen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På den ca 600 m långa bergiga Hamnholmens norra strand finns en stensättning som är skadad och utbredd över ett 7 x 7 m stort område på det bara bergskrönet. En stenanhopning mäter 1.5 m i diameter och intill den finns ett par mindre. Ytterligare är ett antal stenar lagda i D-form, som mäter 2.5 m. Konstruktionerna är radade endast i ett lager. Eventuellt rör det sig om ett raserat sjömärke eller en kompassros.

Holma Hamnholmen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaröykkiö likimain vaakasuoralla kallioalustalla. Matkaa rantaan röykkiöltä on n. 40 m. Röykkiö on pitkänomainen suunnassa NNE-SSW, ja soikeahko. Röykkiön pituus, suunnassa NNE-SSW, on 620 cm ja leveys, suunnassa NNW-SSE, 430 cm. Korkeutta röykkiöllä on n. 80 cm. Röykkiö on kasattu pyöristyneistä kivistä, ja kivien halkaisija vaihtelee 50-30 cm välillä. Röykkiön päissä näyttää olevan enemmän kiviä kuin sivulaidoilla. Keskelle röykkiötä on (luultavasti myöhemmin) kaivettu pohjakallioon saakka ulottuva kraaterimainen kuopanne. Kuopanteen halkaisijat ovat N-S suunnassa 100 cm ja E-W suunnassa 80 cm . Tämä kuopanne tekee röykkiöstä selvästi kehämäisen. Mitään rakenteita, ellei sellaiseksi voi laskea länsilaidan paria suurta mahdollista reunakiveä, ei röykkiössä ole havaittavissa. Sen sijaan röykkiön pohjoispäästä lähtee yksinkertainen kivistä ladattu muuri. Kiveys on muodoltaan lähes suorakulmainen ja sen pituus suunnassa N-S on 250 cm ja suunnassa E-W 190 cm. Rakenteen koilliskulma on hajalla. Tämä kivirakenne, kuten myös röykkiön keskellä sijaitseva kuopanne, ovat erittäin todennäköisesti myöhemmän toiminnan tulosta, sillä röykkiössä on havaittavissa hajoittamisen merkkejä, esim. röykkiön kaakkois- , etelä- ja itäpuolella on yhteensä
toistakymmentä mahdollisesti röykkiöstä poistettua kiveä.

Rosala Hamnholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ett röse på berggrund befinner sig på öns södra del. Röset mäter 5.8 x 3.2 m. Röset är delvis skadat. Det har en krater i mitten med en diameter om ca 1.5 m.

Norrglo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röset är beläget vid stranden av en vik som från NW tränger in i holmen. Vikens stränder är branta röset befinner sig på en sommerstugetomt, ca 15 m ENE från dess strandbastu. röset mäter 5.5 x 4.2 m. Det består av runda och kantiga stenar, vilkas genomskärning varierar mellan 10 och 50 cm. I mitten finns en tydlig grop, som är rsultatet av att stenar flyttats.
enligt traditionen är röset en vikingagrav. Redan den förra ägaren Uno Westerholm berättade det. Enligt en annan tradition skulle röset vara ett falskt kummel för att vilseföra sjöfarare.

Lattopete (Taide)
Historiallinen; I SW på Rosalalandet finns en udde benämnd Lattopete med branta stränder. På uddens östsida består bergrunden av en mörkbrun bergart som spjälker i släta block. På dessa block har inhuggningar gjorts. Inskriptioner finns på fem olika ytor. Två av dessa är påtagligt recenta.
Fält 1. Inhuggningarna finns i bergväggen ca 2 m från vattenlinjen. Den huggna ytan är 120 x 140 cm. Årtalen 1760 och 1765 är inristade. En del av inristningarna är spegelvända.
Fält 2. Huggningen är på en lodrät vägg ca 3 m från föregående. De är belägna 2 m ovanom havsytan ca 5 m från vattenlinjen. Årtalet 1760 är inhugget. Den andra inskriptionen är spegelvänd.
Fält 3. Isnskription bestående av tre bokstäver, de två sista spegelvända. Inhuggningen är belägen på en vertikal bergyta ca 1.5 m snett nedanom fält 2. Fältet är beläget på 2 ms höjd över havet ca 4 m från vattenslinjen. Ristningen mäter 18 x 12 cm.
Fälten 4 och 5. I närheten av de föregående kan på två ställen iakttas ljusa ristningar. Dessa är otydligt urskiljbara bokstäver och förefaller vara nyligen gjorda.

Rosala Kalvholmen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Nästan i mitten av ön, på ett av de högsta krönen som mäter 50 m i diameter, ligger ett skadat röse. Den runda bottenkonstruktionen är dock tydligt iakttagbar, även om den är skadad i SW. Rösformationen i två stenlager mäter ca 35 cm i höjd, dess diameter är ca 1.5 m. Denna stenkrets utgör rösets kärnkonstruktion. Stenar som hört till röset är utbredda runtomkring i omgivningen. Vid inventeringen 1992 kunde iakttas spär efter eld i rösents botten under förnan. Eventuellt är röset ett gammalt sjömärke.

Storholmen (40010082) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röset är beläget N om en vik som skjuter in i holmen från SE. Det ligger på en åsformad bar bergsklack. Strax SW om berget breder en granbevuxen dalgång ut sig mot havet.
Röset är anspråkslöst, oregelbundet till formen. Det är snarast långsmalt, längden i E-W-riktning är 3.1 m, breddden är 1.7 m. Det är lågt, som högst 0.4 m och omfattar endast ett stenlager. Stenarna är i huvudsak runda stenar men några kantiga förekommer också. Ett par meter N om röset finns fyra stora stenar i en hög. Dessa härstammar möjligen från röset.

Västra Granholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Västra Granholmen ligger utanför Böle by på Rosalandet. Ön är granbevuxen och röset ligger på en en svagt sitgande strandterass. Röset ligger på berggrund. Ca 20 m W om röset löper högspänningsledningen. Röset är till delar skadat, det är runt och mäter 2.4 m i diamter. Dess höjd är 0.5 m. Stenarna är i huvudsak runda med en genomsnittlig genomskärning på ca 35 cm. Fast i röset nedanom det på dess NE sida finns en stenhög med den diameter om 3 m. Stenmaterialet motsvarar det i röset. Det kan vara frågan om ett separat röse, men högens belägenhet nedanom röset tyder på att stenmaterialet skulle härstamma från det förstnämnda.
W om röset finns ytterligare en konstruktion, en oregelbunden stensättning med den diameter om 4.6 m. Denna stensättning är mycket låg. Stenarna är mindre än i själva röset.

Mossarna 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; På Hitislandets N sida finns inalles fyra ryssugnar. Två av dessa finns på en bergsklack ca 70-80 m från stranden. Båda ugnarna är raserade. Den ena är en rektangulär stensättning, vars SE vägg saknas. Mynningen har synbarligen varit belägen på denna sida. Ugnen mäter 2.2 x 1.7 och är 0.4 m hög. De inre måtten är 1.3 x 0.9 m.
Den andra ugnen är belägen 10 m från föregående. Den befinner sig i en sänka mellan två små bergsklackar. Ugnen är byggd mellan två jordfasta stenar. Taket har rasat. Den ena jordfastastenen utgör östvägg. Ugnen är 2 m lång och 1.9 m bred och 0.6 m hög. De inre måtten är 1.7 x 1 m.
Kohteen Mossarna 1 ja Mossarna 2 (40010085) ryssänuunit on luetteloitu tämän kohteen alakohteissa (ks. inventointikertomus 2012).

Mossarna 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Den västligare belägna ryssugnen är belägen i en liten däld mellan två bergsryggar. Ugnen är rätt intakt. Även taket är delivs bevarat. Den mäter 1. x 1.4 och är 0.6 m hög. De inre måtten är 1.1 x 0.9. Den östligare ugnen är byggd på en en bergsklack. Av ugnen återstår endast en rektangulär konstruktion. Taket saknas helt. Ugnen mäter 1.7 x 1.1 m och är 0.6 m hög. De inre måtten är 1.1 x 0.6 m.

Skepparhamn 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Väster om Skepparhamn uppe på en bergsklack finns en murkonstruktion, som tolkats som ett jaktskydd. Terrängen höjer sig på detta ställe brant från sjön. Konstruktionen är byggd fast i en lodrät bergsvägg som går i vinkel. Den byggda muren mäter 4.6 m i längd, 0.8 m i bredd och 0.4-0.5 i höjd. Rummet mellan muren och bergväggen är 1.7 m brett.

Ängeshamn 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; I en barrskogssluttning intill Ängeshamn brygga finns stenfoten till en smedja. Den mäter ca 4 x 6.2 m.

Ängeshamn 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; På Ängeshamn östra udde mittemot bryggan finns strax intill vattenbrynet en formlöst schakt i berget, som troligen är den i litteraturen nämnda Ängeshamn järngruva, som var i drift i början av 1800-tlaet. Schaktet mäter ca 10 x 5 m. Dess djup är okänt.

Ängeshamn 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; På Ängeshamn östra udde, nära vikbottnen, finns i sluttningen ett öppet dagbrott, som mäter 10 x 5 m och är 4 m djupt. I brottets södra ända finns en gångväg till brottet. I litteraturen finns omnämnt att på ön skulle ha funnits ett kalkbrott.

Bötskäret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jaktskyddet är beläget ca 30 m från stranden. Det är byggt mot en lodrät bergsvägg som går i vinkel. De två murade väggarna mäter 2.5 m och 1.8 m. Den längre murväggen är 0.9 m bred och kortare 0.6 m. Muren är genomgående ca 0.3-0.35 m hög och synnerligen väl lagd.

Bötskäret 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röset är beläget på Bötskärets nordostsida där terrängen är bergig och tallbevuxen. Röset är byggt på kalberget intill en stor jordfast sten så att rösets ena kant tangerar stenen. I sluttningen nedanom röset finns en stenåker som mäter ca 10 x 6 m.
Röset är runt till formen och har en diameter om 6.5 m. Det är jämt kupigt och är 0.9 m högt. Det är uppenbart att stenmaterialet är från den nedanom belägna stenåkern. Stenarnas storlek varierar mellan 5 och 20 cm. I södra ändan finns stenar som mäter 30-40 cm. Möjligen kan dessa härröra från kantkeden.
Ca 25 m N om röset finns ett mindre stenröse, diam. 2.2 m och höjd 0.5 m. Formen och funktionen oklara.

Tjukan 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; På tjukans östra udde, på kalberget finns ett kummel som är runt och har en diameter om ca 3 m. Till profilen är kumlet kupigt och har en höjd om 6 m. Kumlet är byggt av såväl kantiga som runda stenar.

Tjukan 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jaktskyddet är byggt i en V-formad bergsskreva, som öppnar sig åt NW. Skyddet är till bottenplanen trekantigt. Bergväggarna är 1.3 - 1.5 m höga och mäter och är 1.8 respektive 1.3 m långa. Stenmuren mot NW är 2.8 m lång och 0.9 m hög på sidorna, i mitten är den blott 0.4 m hög.

Ängeshamn 6 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röset är beläget ca 360 m SE från Ängeshamn huvudbyggnad. N och E om röset faller berget mot vattensjuk mark täckt av undervegetation. Röset och berget är täckt av ett tjockt mosslager. På basen av form och konstruktion förefaller röset vara ett gravröse.

Lövö kobbar 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ugnarna befinner sig på Stora Ängesös östra strand vid sundet mot Stenverkklobben. Ugnen närmast stranden, a, är belägen på en bergsterass. Ugnarna b, och c är belägna högre upp i sluttningen i en svacka. Den usäkra ugnen d ligger ca 30 m i NE vid bergets fot.
Ugn a är oval. Öppningen är mot havet. Den mäter i N-S 1.6 m, i E-W 1.8 m, höjden är 0.4. Stenarnas diameter är 0.3 - 0.5 m.
Ugn b är oval. Öppningen är mot havet. Den mäter i N-S ritning 1.7, i E-W 2.3 m. Höjden är 0.4. Stenarnas diameter är 0.2 - 0.5 m.
Ugn c är belägen mellan två tallar 10 m söderut från föregående. Påminner tillformen om a och b. Öppningen vätter mot N. Ugnen mäter i N-S riktning 1.6 m, i E-W 1.6, höjden är 0.5, stenarnas diamter 0.3-0.7 m.
Ugn d är osäker. Dess mått är i N-S 2.2 m, E-W, 2 m, höjd 0.4 m. Stenerans diameter är 0.1 - 0.4 m.

Kaldoholmen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaldoholmenin saaren itäosassa, loivasti itään laskevalla rantakalliolla. Pyöreähkön hautaraunion pituus on 6,6 metriä, leveys 5,3 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Raunio on koottu lähes yksinomaan pyöristyneistä kivistä ja lohkareista. Suurimmat kivenlohkareet ovat mahdollisesti alun perin sijainneet röykkiön reunoilla. Röykkiön keskellä on kallioon asti ulottuva kuoppa. Kiveystä on ilmeisesti myllätty hiljattain vuoden 1985 jälkeen.
Kohteen keskivesiajoitus on 320 +/-150 ja rantavyöhykeajoitus 600 +/-130.

Kaldoholmen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaldoholmenin saaren kaakkoisosassa, pienellä kuperapintaisella kalliolla, joka laskee loivasti rantaan.
Röykkiö on pyöreä ja kuperapintainen, ja sen pituus on 5,8 metriä, leveys 4,3 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Hautaraunio on koottu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista. Röykkiön lounaisreunassa on yksi muita kookkaampi lohkare.
Kohteen korkeus (11,5 m mpy) vastaa hieman vanhempaa rantapintaa kuin Litorina VII, AD 200.

Stora Ängeskär 1 (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Stora Ängeskärin korkeimman kallion laen kaakkoisreunalla, josta kalliorinne lakeutuu jyrkemmin etelään ja itään.
Hautarunio on nelisivuinen kivilatomus, jonka pituus on 5,6 metriä, leveys 4,5 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Raunio koostuu pääasiassa särmikkäistä, vaihtelevan kokoisista lohkareista. Joukossa on useita suuria särmikkäitä lohkareita, jotka ovat mahdollisesti olleet suorakulmaisen rakenteen reunakiviä. Varmoja röykkiön sisäisiä rakenteita ei kuitenkaan ole näkyvissä. Lohkareita on levinnyt röykkiön etelä- ja länsipuolelle.

Stora Ängeskär 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Stora Ängeskärin etelärannalla, etelään ja kaakkoon antavan rantakallion päällä. Kohteen pohjoipuolella kohoaa korkeampi kallio, jonka alarinteessä hauta sijaitsee.
Hautaraunio on epäsäännöllisen pyöreä, matala kivilatomus. Sillä on pituutta 4,4 metriä, leveysttä 3,7 metriä ja korkeutta 0,4 metriä. Raunio on koottu lähes pelkästään pyöristyneistä, melko tasakokoisista kivistä ja lohkareista. Raunion länsi- ja eteläreunoilta näyttää valuneen kiviä alas.
Raunion keskivesiajoitus on 180 +/-160 ja rantavyöhykeajoitus 460 +/-140.

Stora Ängeskär 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Stora Ängeskärin etelärannalla, etelään kallistuvalla rantakalliolla. Hautaraunio on pyöreä, ja sen keskellä on kraateri. Raunion pituus on 3,5 metriä, leveys 3,2 metriä ja korkeus 0,8 metriä. Raunio on kasattu pyöristyneistä, melko tasakokoisista kivistä ja lohkareista. Rakenne on poikkeuksellisen korkea. Kiveyksessä on pystyseinämät etelä-, länsi- ja pohjoisreunoilla. Kraateri ulottuu sammaleen peittämään kallioon saakka.
Svante Dahlströmin (1945:52-57) vuonna 1937 tekemien havaintojen mukaan haudassa oli onkalo, jonka reunat kallistuivat sisäänpäin. Onkalon pituus oli 1,7 metriä ja leveys 1,2 metriä. Onkalon pohjalta maakerroksesta olivat holmalaiset kevätlinnustajat löytäneet vuonna 1924 viikinkiaikaisen kivisen riipushioimen (Turun makauntamueo, TMM 12960).
Hautaraunion korkeus merenpinnasta vastaa hiukan nuorempaa rantapintaa kuin Glückertin (1976) ajoittama rantapinta LVII (AD 200). Löydetty riipushioin osoittaa haudan viikinkiaikaiseksi (AD 800-1050). Maanpinta oli tuolloin keskiveteen nähden 5,1 +/-0,5...4,1 +/-0,4 metriä nykyistä alempana. Hauta rakennettiin siis aikanaan 3-4 metriä merenpinnan yläpuolelle.

Styrsvik (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Högsåran saaren eteläpäässä, pienellä, ympäristöstään hiukan kohollaan olevalla kalliolla.
Raunio on reunoiltaan epämääräinen ja sen keskellä on kraateri. Hautaraunio on kasattu pyöristyneistä lohkareista, joskin raunion itäreunalla on yksittäinen suurempi, särmikäs laakakivi. Röykkiön pohjoisosa on matala ja eteläosa korkeareunainen. Röykkiön pohjoiseteläsuuntainen pituus on 8,9 metriä, leveys 5,2 metriä ja korkeus 0,6 metriä.

Bastuslätt (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det ena röset mäter 3 x 2.2 m och är 0.3 m högt, det andra mäter 2 x 1.7 m och är 0.4 m högt.

Tynglax (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det på kalberget belägna röset mäter 7.2 x 5.1 m och är 0.3 m högt.

Grophagen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det på kalberget belägna röset mäter 4.9 x 3.0 m och är 0.3 m högt.

Grophagen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på ca 90 m:s avstånd från varandra belägna på kalberget. Det ena mäter 9.9 x 3.7 m och är 0.3 m högt. Det andra mäter 6.4 x 3.6 m och är 0.2 m högt.

Svartholmsskatan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det på kalberget belägna röset mäter 32.3 x 5.8 m och är 0.8 m högt.

Strandängen (40010108) (Hautapaikat)

Hertsböleviken 1 (Hautapaikat)

Hertsböleviken 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rösena ligger på kalberget. Det ena mäter 9.7 x 4.7 m och är 0.5 m högt. Det andra mäter 8.9 x 3.1 m och är 0.4 m högt.

Kvarnkärret 1 (Hautapaikat)

Grophagen 3 (Hautapaikat)

Kvarnkärret 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det på kalberget belägna röset mäter 6.5 x 2.7 m och äre 0.4 m högt.

Gröndalen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det på kalberget belägna rösets diameter är 14 m.
Inventointi 2012: Matala epämääräisen näköinen kivikko metsän laidalla pohjoiseen peltovainiolle laskeutuvassa rinteessä. Röykkiö on matala, ulkoreunaltaan hieman epämääräinen ja näytti koostuvan vain yhdestä kivikerroksesta. Röykkiön läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 7,5 metriä. Vieressä vähän alempana rinteessä länteen röykkiöstä saattaa olla toinen röykkiö. Molempia voisi myös otaksua luonnollisiksi kivikoiksi.

Taalintehtaan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Taalintehtaan rautaruukki Kemiön saaren etelärannalla on perustettu vuonna 1686.
Alueella on jäljellä kivimuureja, pato, masuunin raunio sekä käytössä olevia vanhoja rakennuksia.
Vanha ruukinpaikka on Pienestä Masuunilammesta mereen laskevan puron varrella. Vanhan, kivestä rakennetun, mutta osittain uusitun ja vahvistetun kivipadon alapuolella on masuunin raunio. Etelään masuunista on rappeutunut slagitiilestä ja punatiilestä tehty valimorakennus.
Itsenäiseksi yhtiöksi Taalintehdas muodostettiin 1856 ja sinne perustettiin ajanmukaiset putlausuunit ja valssilaitos. Sveitsiläisen Jakob Stünzin kautena Taalintehtaalle rakennettiin 1870-luvulla Suomen ensimmäinen martin-laitos teräksen valua varten. -Vuonna 1850 rakennetusta masuunista on säilynyt harmaakivinen alaosa ja tiilinen, kaariaukkoinen keskiosa. Lähellä sijaitsevat 1800-luvun jälkipuolella rakennetut tiiliset valimo- ja konepajarakennukset. Ensin mainittu on entistetty museokäyttöön 1986, jälkimmäisessä toimii paloasema ja pesula. Taalintehtaan teollisuusrakennukset muodostavat kaksi erillistä ryhmää.
Norrbackenilla on neljä 1700-luvulla rakennettua puista työväenasuntoa, joista yksi on entistetty museokäyttöön 1983. Taalintehtaalla on säilynyt edustava valikoima työväenasuntoja 1700-luvulta 1900-luvulle. Kaksikerroksinen rapattu työväenkasarmi on 1830-luvulta ja kaksi osittain kolmikerroksista kuonatiilistä muurattua kasarmia ovat vuosilta 1873 ja 1880. Oman erikoisen rakennustyyppinsä muodostavat Taalintehtaan luhtikäytävätalot. -Rannassa sijaitsevat 12 kuonatiilistä hiiliuunirakennusta muodostavat ainutlaatuisen kokonaisuuden. Ne, samoin kuin vanha takkirautavalimo ja neljä työväenasuntoa ovat olleet vuodesta 1982 Taalintehtaan Museosäätiön hallinnassa.
Vanhassa laivarannassa on myös edustava empiretyylinen tallin, viljamakasiinin ja varastorakennuksen muodostama kokonaisuus. -Taalintehtaan kirkko on rakennettu metodistikirkoksi 1922 (K.Andström). Rakennusaineena on käytetty kuona- ja sementtitiiliä. Erillinen, pukkirakenteinen kellotapuli on vuodelta 1959 (D.Englund).
Taalintehtaan masuunin privilegio on myönnetty vuonna 1686. Vaatimattomasta alusta kehittyi Suomen suurin rauta- ja terästehdas. Kun tukholmalainen tukkukauppias Mikael Hising osti Taalintehtaan vuonna 1724 Taalintehdas tuli osaksi ruukkiketjua, johon kuuluivat Billnäsin, Fagervikin ja Skogbyn ruukit. Vuonna 1834 Taalintehtaan omistajaksi tuli Carl August Ramsay ja hänen jälkeensä Wolter Ramsay, joka 1860 sai luvan putlaus- ja valssilaitoksen perustamiseen. Uusi tehdas rakennettiin Skeppsholmenin saarelle, josta kehittyi vähitellen Taalintehtaan varsinainen teollisuuskeskus.
Masuuni uusittiin 1890-luvulla. Taalintehtaan ruukin masuunia on restauroitu Museoviraston johdolla.
Alurajaus tehty kuvauksen ja 1800-luvun kartan perusteella.

Katunpää (Hautapaikat)
Rautakautinen; Saviselta Halikonjokeen viettävältä peltoalueelta löytynyt 1960-luvulla kyntötöissä myöhäisrautakautinen miekka ja keihäänkärki. Vuosina 2004, 2017, 2020 ja 2021 samalta peltoalueelta tehty useita rautakautisia esinelöytöjä metallinetsimellä kyntökerroksesta.
Kohteen länsipuolella, kallioalueella, kuppikivikohde Ahteentupa 1000040962.

Sikaoja (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kaikkiaan 21 painannetta Märynummen alueella, pääosin Sikaojan pellolle vievän tien länsipuolella. Yksi painanteista sijaitsee tien itäpuolella. Ne ovat hiekkaisen rinteen päällä jyrkkärinteisen ja lähes kuivuneen Sikaojan rinteen päällä sekametsässä. painanteet ovat niemekemäisen tasanteen päällä useammassa rivissä. Osa on pyöreähköjä, osa suppilomaisia maavallin ympäröimiä kuoppia, osa enemmän suorakaiteen muotoisia. kooltaan ne ovat 2-4 m ja noin 20-50 cm syviä. Lähes kaikissa painanteiden valleihin tehdyissä koekairauksissa oli nokimaata ja likamaata, osassa myös kaksoismaannos. Myös painanteiden keskellä oli huuhtoutumiskerrosta ja likamaata. Painanteiden funktio on epäselvä. Pyöreitä painanteita on arveltu esihistoriallisiksi pyyntikuopiksi. Mahdollisesti suorakaiteen muotoiset kuopat voivat liittyä venäläisten vanhaan sotilasleiriin.

Linnanmäki Pöylä (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Pöylän muinaislinna sijaitsee Ketunniitynojan itäpuolella kohoavan Haukkamäen pohjoispuolella. Muinaislinna muodostuu selkeästi muusta maastosta erottuvasta jyrkkärinteisestä ja kallioisesta mäestä, jonka lakea kiertää katkonainen noin 90 metriä pitkä kivivalli. Pisin yhtenäinen pätkä vallia sijaitsee mäen laen länsi- ja etelä reunalla. Lyhyemmät kivivallit sijaitsevat mäen laen itä ja pohjoisreunoilla. Muinaislinnan laki on pienialainen, epätasainen ja louhikkoinen. Mäen laella on mahdollisesti lähde. Mäen laella, vallin sisäpuolella on matalia kivilatomuksia, jotka ovat todennäköisimmin luonnonrakkoja.

Pyhäloukas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee aivan Turku-Helsinki valtatien varressa Pöylän tien länsipuolisella mäellä. Mäessä isohko tekolampi, jota kutsutaan Katariinanlammeksi. Röykkiöt sijaitsevat kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla. Röykkiöt ovat vierekkäin ja niiden välissä on myös kiveystä. Röykkiöt on rakennettu noin 30-50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Molemmissa röykkiöissä kuopanne, eteläisemmässä röykkiössä kaksi kuopannetta. Eteläisemmän röykkiön mitat 7,5 x 7,5 m ja pohjoisemman 7 x 7,5 m. Paikalla on muinaisjäännöskyltti.

Alatalon pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka löytyi vuoden 1998 inventoinnissa maalaji- ja korkeuskäyrävertailun avulla. Hevonpään Alatalon eli Alimmaisen talon mailta on löytynyt aikaisemmin kaksi kivikirvestä (KM 6013:1 ja 2), jotka on vuonna 1912 toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin. Nyt löytynyt asuinpaikka sijaitsee Alatalosta noin 400 metriä suoraan länteen olevalta pieneltä peltoaukealta. Pelto viettää pohjoiseen ja se on raivattu kuivalle mäntykankaalle. Pellon yläosa, jossa asuinpaikka sijaitsee, muodostaa tasaisen terassin, jonka eteläosaa on peltoviljelyn nopeuttama eroosio ja mahdollinen soranotto tuhonnut huomattavasti. Paikka on helposti havaittavissa VT 1:ltä.
Maaperä on karkeaa hietaa, joka Halikon seudulla on kivikautisen asutuksen kannalta suotuisin maalaji. Pelto oli melko syvällä kynnöksellä ja kynnöksessä oli havaittavissa merkkejä kulttuurikerroksesta ja palaneita kiviä. Löytöinä saatiin talteen kvartseja ja palanutta luuta. Asuinpaikka lienee pahoin peltotöissä tuhoutunut.
Löydöt luetteloitu päänumeron KM 31397 alle

Aro (73010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aron pelto sijaitsee Ilolan mäen kaakkois- ja eteläreunalla. Paikalta avautuu etelään laaja peltoaukea, pohjoisen puolella kulkevat vanha Turku-Helsinki -maantie 2351 ja Turku-Helsinki rautatie. Alueelta on löytynyt aikaisemmin runsaasti kivikautista esineistöä. Pelto on alaosaltaan savea mutta yläosalta ja itäosista hiekkaisempaa, ilmeisesti karkeaa hietaa tai hiekkaa.
Löytdöt
KM 16748:1-14, kivikirveitä, keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja piitä
KM 23323:1-23, saviastian paloja, kiviesineen katkelma, piiesineitä, iskoksia ja palanutta luuta.
KM 26423:1-2, kaksi kivikirvestä
Tarkastukset M. Huurre 1965
A. Arponen 1986

Ilola Yläpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on kahden kallioisen kumpareen väliin jäävä muuta ympäristöään korkeammalla oleva satulamainen peltoalue, josta on poimittu löytöjä talteen jo 1940-luvulla. Maaperä savea, johon sekoittunut hiekkaa. Löydöt ovat pääasiallisesti hiekka-alueelta mutta löytöjä on myös savisemmalta alueelta. Spurilanjoki kiertää kalliosaareketta pohjoispuolelta. Turku-Helsinki rautatie kulkee paikan pohjoispuolella.
Löydöt:
KM 13264:1-8, poikkikirveitä, talttoja ym.
KM 23321:1-4, kivikirveen ja -kiviesineen katkelma, iskoksia

Portaanpää (73010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännös sijaitsee Kukkulanmäen länsireunalla laajan, Spurilanjokeen viettävän peltoaukean itäreunassa, Etu-Pyölin talolle vievän tien itäpuolisella alueella. Jyrkkärinteinen Kukkulanmäki muodostaa asuinpaikalle selkeän luontaisen itärajan. Pyölin tien länsipuolelta ei löytöjä ole löytynyt. Asuinpaikka jatkunee kohti kaakkoa mutta Paimioon vievä maantie on tuhonnut osan asuinpaikasta. Maaperä on savea. Löytöinä paikalta on saatu talteen hioimen katkelma, piiesine, kivilaji-, kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia.

Kunnalliskoti (73010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hajalan Kunnalliskodista 100 metriä länteen lännenpuoleisella peltorinteellä aivan mt 2351:n eteläpuolella. Asuinpaikan itäpuolella sijaitsevat Hajalan kunnalliskodin rakennukset korkeahkolla mäennyppylällä. Asuinpaikka on löytynyt vuona 1986 Aki Arposen Konkolan ja Pappilan kaivausten yhteydessä. Maaperä on savea, jonka joukossa on hiekkaa. Löytöinä talteen saadut kvartsit ja palaneet luut ovat peräisin juuri tältä hiekkaisemmalta alueelta.

Hakoniitty (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Hakoniityn tilan pihamaalla, saunan koilliskulmalla. Röykkiöstä on viety runsaasti kiviä., jäljellä mahdollinen pohjakiveys, jossa suuria kiviä. Keskellä on kuopanne. Pihalta on kaunis näkymä Halikonlahden Teijonselälle. Rinne viettää etelään heti röykkiön juurelta. Paikalla on ollut kaksi röykkiön pohjaa, mutta inventoinnissa löydettiin vain, yhden pronssikautiselta vaikuttavan röykkiön pohja. Röykkiön jäänteet olivat kasvillisuuden peitossa ja aivan muinaisjäännöksen viereen oli ajettu sepelisoraa. Muutenkin muinaisjäännös vaikutti olevan huonossa kunnossa ja vaativan hoitotoimenpiteitä.
Anna-Kerrtu Koskimies mainitsee inventointikertomuksessaan s. 11 Julius Ailion ilmoittaneen vuonna 1900 Hakoniityn torpan lähellä Sapalahden tilan mailla sijaitsevan 3 hiidenkiuasta. Kun Koskimies kävi paikalla 1955 oli röykkiöistä jäljellä vain yksi melko ehjä röykkiö sekä pyöreä kivirengas saunan ja makasiinin välissä. Kolmas röykkiöistä oli jo vuoteen 1955 mennessä hävitetty kokonaan.

Tallbacken/Tammenpää (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tammenpään kalmistoalue sijaitsee Halikonlahden pohjoisrannalla Kokkilan taajamassa sijatsevan Tammenpään kartanon mailla, korkean mäen etelärinteessä.
Tammenpään röykkiökalmistossa on alunperin ollut ainakin 13 röykkiötä, joista suurinta on pidetty pronssikautisena (A.-L. Hirviluoto Halikon historia I:ssä s. 44 ja 68-69). Hjalmar Appelgren tutki kolme röykkiötä kesällä 1886.
Isoimman röykkiön halkaisija on 9 metriä, muut röykkiöt ovat olleet huomattavasti pienempiä ja matalammalla rinteessä. Appelgrenin tutkimasta röykkiöstä paljastui kolme sisäkkäistä kivikehää. Reunakehä oli tehty suurista, miehennostamattomista kivistä. Löytöinä talteen saatiin palanutta luuta. Pienempien röykkiöiden koko oli n. 4x4. Toisesta röykkiöistä (nro 2) löytyi kolmireikäinen hihnanjakaja KM 2435:4, joka ajoittuu 1000-luvulle sekä luukampa ja sen osia KM 2435:5, 6 ja 8, kapea suoraselkäinen veitsi KM 2435:7 sekä palaneita luita sieltä täältä röykkiöstä KM 2435:8. Röykkiöstä nro 3 Appelgren löysi vain palanutta luuta ja metalliesineen, joka lienee resentti (KM 2435:10).
Tammenpään kalmistossa on nykyisellään havaittavissa vain kaksi röykkiötä, ilmeisesti juuri Appelgrenin tutkimat röykkiöt. Muista on kivet kuljetettu Tallbackenin pohjoispuolella olevaan massiiviseen kivisiltaan. Röykkiöiden eteläpuolitse kulkevaa tietä on levennetty huomattavasti hautamuistomerkin kohdalta. Lisäksi rantaan on rakennettu kesäasunto.

Prookeli (Protkeli) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee peltoaukea ympäröimällä metsäisellä mäellä, sen korkeimmalla kohdalla, mäen laen itäreunalla. Röykkiö on matalahko, noin 1,3 m korkea ja muodoltaan soikea. Etelä-pohjoishalkaisija on 13 m ja itä-länsihalkaisija noin 10 metriä. Röykkiön keskellä on pienempiä kiviä kuin reunoilla. Keskiosassa on kuopanne. Röykkiö on kalliopohjalla.

Hiisimäki (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Hiisimäki sijaitsee Lempilän/Purilanjokilaaksossa, joen länsipuolella n. 2 km Halikonlahdenlta luoteeseen. Kallioisella mäellä kasvaa pääasiassa havupuita, mutta sen laella ja etelärinteellä on ketomaista avomaata, jolla on mm. nurmilaukkaesiintymä.
Vuonna 1875 Hiisimäellä sijainneet kaksi röykkiötä raivattiin Gustaf Bergvikin asuinrakennuksen tieltä. Tällöin löydettiin 2 keihäänkärkeä ja väkäsellinen nuolenkärki (KM 1842:1-3). Lisäksi paikalta sanotaan löytyneen miekan kärkikatkelman, joka on kuitenkin joutunut hukkaan. Paavolan kansakoululla säilytetty keihäänkärki KM 10549:2 on ilmeisesti myös peräisin Hiisimäestä. Löydöt ajoittuvat kansainvaellusaikaan.
1980-luvulla A-L. Hirviluoto suoritti paikalla koekaivauksia, joissa paljastui runsaslöytöinen polttokalmisto. Löytöinä kaivauksilta on mm. palaneita ihmisien ja eläimen luita, puvun osia, kilvenosia, puukonkatkelmia, ratassolki ja suorajalkainen kaarisolki.
Vuonna 1993 Hiisimäen itärinteestä löytyi merovingiaikainen keihäänkärki KM 27991. Esine läytyi Kokkilaan vievän tien vieressä olevasta muuntajasta 30 metriä pohjoiseen polun varresta kissanraadolle hautakuoppaa kaivettaessa resentin tavaran seasta. Maa oli paikalla ruskehtavaa ja palanutta.
Vuonna 2017 tehdyssä tarkastuksessa mäen koillisosassa, tuulenkaadossa, havaittiin juurten nostaman hiekan seassa palaneiden luiden siruja, joista yksi tunnistettiin paikan päällä ihmisen kallon palaksi. Tuulenkaadon profiilissa erottui noin 15 cm paksu hieman nokisen hiekan kerros, jonka alla puhdas, ruskea hiekka.
Vuoden 2022 tarkastuksessa rekisteröitiin mäen pohjoisosassa suunnilleen W-E -suunnassa n. 60 m matkan kulkeva matala kivivalli, joka kääntyy mäen koillisosassa N-S -suuntaiseksi myötäillen likimain 30 m korkeuskäyrää niinikään n. 60 m matkan, jonka jälkeen vallirakenne vähitellen häviää maastoon. Myös Bergvikin talon ja kellarin perustat paikannettiin, samoin vuoden 1984 kaivauspaikka mäen laen kaakkoisosassa. Kaivausalueen viereisessä tuulenkaadossa näkyvä maa hyvin tummaa.
Vuoden 2022 koekaivauksissa kohteen aluerajausta täsmennettiin sen luoteisosassa, jossa kerättiin ainoastaan 1900-luvun taitteeseen ajoittuvia löytöjä eikä havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Haukkamäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Meisalan Purilan Haukkamäki sijaitsee Purilanjoen länsipuolella. Haukkamäki on jyrkkäseinäinen ja korkea, mäntyä kasvava, kallioinen mäki, jonka korkeimmalla kohdalla, tasaisella laella sijaitsee kaksi suurta pronssikautista röykkiötä.
Röykkiöt sijaitsevat mäen laen länsireunalla. Mäeltä on laajat näkymät Purilanjokilaaksoon. Suurempi röykkiöistä on kooltaan n. 25 x 17 m. Siinä on 8 kuopannetta. Röykkiö on kasattu 30-50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä kalliopohjalle. Röykkiön korkeus on noin puolitoista metriä.
Pohjoisenpuoleinen röykkiö on halkaisijaltaan 18 x 17 metriä ja siinä on 9 epämääräistä kuopannetta. Röykkiö on kasattu saman kokoisista kivistä kuin etelänpuoleinen. Isomman röykkiön koilliskulmassa on noin 6 metriä halkaisijaltaan oleva mahdollisesti kolmas matala röykkiö mutta se on niin lähellä isompaa röykkiötä, ettei sitä voi pitää erillisenä röykkiönä.
Toisesta röykkiöistä on löytynyt pronssinen rannerengas KM 10756:2, joka ajoittuu rautakaudelle.

Meisala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Meisalan tien eteläpuolisen peltoaukean eteläreunalla, Korkiamäen pohjoispuolella, aivan pellon reunassa sijatsevassa kivessä on metsän puoleisessa sivussa 8 selkeää, noin 2-3 cm halkaisijaltaan olevaa syvää kuoppaa, jotka muodostavat epämääräisen ristikuvion. Kivessä muinaisjäännöskyltti.

Soikvuori S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Meisalan talon pohjoispuolella, noin 300 metsin päässä Soikvuoren eteläreunalla on katajaa ja marjapensaita kasvava peltosaareke, jonka reunoilla on kauniisti ladottuja, melko pienistä kivistä koostuvia peltoraunioita. Peltosaarekkeen länsipuolelta löytyi pala historiallisen ajan lasitettua keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia.

Vankkurimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vankkurimäen tai Vankkur´mäen pronssikautinen röykkiö sijaitsee Vankkurimäen ja Mustametsä -nimisen mäen yhdistävällä kallioharjanteella, josta on erittäin avarat näkymät varsinkin lännen suuntaan. Alue kuuluu Vaisakon luonnonsuojelualueeseen. Röykkiö sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla, kalliopaljastumalla. Se on noin 10 metriä leveä ja 4 metriä pitkä. Röykkiön korkeus on noin 1,5 metriä ja sen keskellä on kuopanne. Röykkiö on kasattu noin 30-50 cm halkaisijaltaan olevista kivistä ja se on osittain levinnyt ympäristöönsä.

Lempilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Lempilän röykkiö sijaitsee VT1:ltä Angelniemen lossille vievän mt 1835:n rsteyksestä noin kilometrin päässä, tien länsipuolella, Lempilän mäen etelärinteessä, aivan Lempilän tilan pohjoispuolella metsässä. Röykkiö on matala ja kasattu isoista kivistä. Se on muodoltaan lähinnä vinoneliö. Röykkiö on rakennettu melko jyrkän rinteen tasaiselle terassille. Röykkiössä on selvä kehäkiveys näkyvissä, vaikkakin nykyisellään röykkiö on vadelmien ja muiden risujen peittämä. Röykkiön koko on noin 11 x 9,5 m. Röykkiön ajoitus on epävarma, mutta sitä on yleisesti pidetty rautakautisena juuri sijaintikorkeutensa vuoksi.

Rikala Linnamäki (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Rikalan Linnavuori sijaitsee keskeisellä paikalla Halikonjoen länsipuolella. Se kohoaa jylhänä melko tasaiselta peltoaukealta, jota täplittää metsäisten mäenharjanteiden verkosto. Rikalan Linnamäen koillispuolella kohoaa Rikalan kylämäki. Linnamäen laella on 180 metriä pitkä kivivalli, ilmeisesti paaluvarustuksen perustus.
Linnamäellä tehtiin vuonna 2001 fostaattikartoitus ja vuonna 2002 pieni koekaivaus, jolla selvitettiin kerrostumia ja löytöjä mäen laella. Tuloksena voidaan keramiikan perusteella todeta, että paikalla on ollut toimintaa jo varhaismetallikaudella. Lisäksi radiohiiliajoitusten mukaan paikalla on oltu myös merovingiajalla. Lisäksi kivivallista on löydetty rautakaudentyypin keramiikkaa KM 16750 ja TYA 157.
Mäen päältä löytyi toukokuussa 2021 muutamia karkeasekoitteisia keramiikan paloja (KM 46728).

Rikalanmäki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Rikalanmäen muodostaa peltoaukean keskellä kohoava, melko jyrkkäreunainen, pitkänomainen lounais-koillinen- suuntainen kallioinen harjanne. Rikalanmäki sijaitsee aivan Halikonjoen länsirannalla. Luoteessa kohoaa Kihistenmäki ja koillisessa Kirkkomäki, jotka kumpikin ovat merkittäviä rautakautisia löytöpaikkoja. Rikalan Linnamäki sijaitsee Rikalanmäen lounaispuolella, parin sadan metrin päässä, peltoaukean toisella puolella.
Rikalanmäellä on useita esihistoriallisia kiinteitä muinaisjäännöksiä, jotka ovat osin tutkittuja tai rakennustöissä tuhoutuneita. Vanhimmat merkit asutuksesta Rikalanmäellä ovat pronssikaudelta ja nuorimmat rautakauden loppuvaiheesta. Mäellä on asuttu ilmeisesti myös keskiajalla. Uudella ajalla mäellä ovat sijainneet Viurilan kartanon hevostallit, joiden rakennustöissä on tullut esiin merkittäviä löytöjä. 1940-luvun pika-asutuksen tuoman maankäyttöpaineen seurauksena löydettiin Rikalanmäen runsaslöytöinen ristiretkiaikainen ruumiskalmisto, jota Jorma Leppäaho tutki vuosina 1950, 1951 ja 1953. Turun yliopiston tutkimuksisssa 1970-luvulla mäeltä löytyi viitteitä useista asuinpaikoista ja merovingi- ja viikinkiaikaisesta polttokenttäkalmistosta. 1980-luvulla Rikalanmäen ja Linnamäen väliseltä peltoaukealta löytyi rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa materiaalia. Vuoden 1998 inventoinnissa Rikalanmäeltä löytyi kuppikivi ja Kaijankallion alueelta kaksi kuppikalliota. Rikalanmäki muodostaa Linnamäen kanssa valtakunnallisesti merkittävän kulttuurimaisemakohteen. Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).
Vuonna 2008 polttokenttäkalmiston luuanalyysissä ja tehdyissä radiohiiliajoituksissa voitiin todeta, että Rikalan lounaispäässä on ollut toimintoja aina esiroomalaiselta rautakaudelta merovingiaikaan.
Rikalan kiinteän muinaisjäännöksen rajat (kalmistomäki + linnamäki) on Turun ja Porin lääninhallitus vahvistanut 23.12.1993.
Kohde dokumentoitiin vain kuvaamalla vuoden 2019 inventoinnissa. Rikalanmäellä on tehty lukuisia tutkimuksia vuosikymmenten aikana. Mäen pohjoisosa, joka ulottuu lähes junarataan asti on vähemmän tutkittua.

Puotila (73010027) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Puotilan tila sijaitsee Kihistenmäen pohjoisosassa, Halikonjoen länsipuolella 800 metrin päässä Halikon kirkosta länteen. Puotilan kaakkoispuolisesta pellosta nk. Sydänpellosta löytyi metallinetsimellä keväällä 1998 rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa metallisesineistöä (KM 30874). Halikon kiinteiden muinaisjäännösten inventoinnin yhteydessä tarkastetusta paikasta löytyi ilmeisen laaja rautakautinen asuinpaikka (löytöjä yli 200 säteellä myös nk. Jokipellosta) ja ainakin 4 kuppikalliota.

Mörlingin pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kihistenmäen länsipuolisella peltoaukealla, mt 2351:n ja Turku-Helsinki -rautatien väliin jäävällä alueella, loivasti etelään viettävällä savipellolla. Pintapoiminnassa paikalta on löytynyt rautakauden tyypin keramiikkaa ja palanutta savea, sekä metallinetsimen antamien kaikujen perusteella kohteeseen sen toteamisen jälkeen kajotessa mm. punnus, pronssipeltiä, ruodollisia veitsiä sekä historiallisen ajan rautatavaraa. Löydöt on luetteloitu päänumeron KM 31031 alle.
Kohde sijaitsee Halikon läntisen ohitustielinjauksen alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Arkistotietoja tarkastettaessa havaittiin, että muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa ei ole huomioitu kohteessa vuonna 1999 tehdyn koekaivauksen tuloksia. Koekaivauksissa ei havaittu merkkejä säilyneestä muinaisjäännöksestä, löydöt tulivat peltomullasta. Vuoden 2019 inventoinnissa alueelta löydettiin pintamullasta yksi kvartsi-iskos. Muinaisjäännösalueen rajaus poistettiin perustuen koekaivausten tuloksiin. Muinaisjäännösrekisteriin jäi edelleen pistekoordinaatti ja kohteelle kiinteän muinaisjäännöksen status, mutta kohteen voisi poistaa suojeltavien kohteiden joukosta.

Kannikon makasiini (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Puotilan tilan luoteispuolella, Kannikon tilan lähellä olevan ladon eteläpuolella sijaitsee palaneen saven/savitiivisteen löytöpaikka. Kohde on loivasti Halikonjoen laaksoon viettävää savipeltoa. Kannikon makasiinin vierestä on metallinetsimellä löydetty viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Löydöt luetteloitu päänumerolle KM 31032.

Kirkkomäki Halikko (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kirkkomäki sijaitsee Halikonjoen itäpuolella. Mäki kuuluu maisemallisesti samaan kokonaisuuteen Rikalanmäen ja Kihistenmäen kanssa. Kirkkomäki on nykyisin hautausmaana, mikä tarkoittanee sitä, että polttokenttäkalmisto ja mahdollinen asuinpaikka ovat suurelta osin tuhoutuneet. Ensimmäiset löydöt Kirkkomäestä löytyivät vuonna 1881 hautausmaata laajennettaessa. (KM 2058:4-6 hevosenkenkäsolki ja 2 rannerengasta) Vuonna 1895 paikailta löytyi 2 miekankatkelmaa ja kilvenkupura KM 3187:45-46. Viimeisimmät löydöt ovat vuodelta 1910, rengassolki ja 2 rannerengasta KM 5512:24-26. Suurin osa esineistä löytynyt silloisesen hautausmaan aidan eteläpuolisesta perunapellosta. Löydöt KM 5512:24-26 ovat löytyneet kellotapulin luota, mäen korkeimmalta kohdalta. Hjalmar Appelgren tutki mäen etelärinnettä v. 1896.
Hautausmaan laajennukseen liittyvien rakennussuunnitelmien vuoksi kirkkomäen lounaispuolista mäkeä, vanhasta vesisäiliöstä lounaaseen, koekaivettiin kesällä 2003. Heti vesisäiliön vierestä alkaen tavattiin polttokenttäkalmistokiveystä sekä myöhäisrautakautisia löytöjä, mm. pronssi- ja rautaesineitä ja niiden katkelmia, lasihelmiä, keramiikkaa ja palanutta luuta. Muinaisjäännösalue jatkuu avokalliolle mäen lounaisnokkaan. Tutkimustulosten takia vähälöytöisemmälle ja kiveyksettömälle välialueelle siirretyllä huoltotielinjauksella tehtiin lisätutkimuksia vielä syksyllä 2003. Tutkimusalueella kasvaa arkeofyyteistä ainakin sikoangervo ja ahdekaura. Kirkon ja Halikonjoen väliin suunnitellulla varsinaisella hautausmaan laajennuksella muinaisjäännöstä ei todettu.
Vuoden 2008 tutkimuksissa havaittiin huoltotien leikkauksessa kolme liettä sekä mahdollinen palokuoppahauta. Uusien Kirkkotallien rakentamisalueelta tavattiin myös rautakautisia asuinpaikkalöytöjä.

Virtalahti (73010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Puotilan tilan Härkähaka-nimisen mäen länsireunalla olevasta hiekkamaasta on 1950-luvulla löydetty kvartsiitti-iskos ja reikäkiven teelmä KM 13335 (luetteloitu kvartsina ja painokivenä). Löydöt on tehty talon kaivon ympäriltä. Topografisesti paikka on asuinpaikaksi ideaalinen mutta tarkastuksessa 1998 paikalta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Paikalta myös rautakauden löydöiksi luetteloitua, ilmeisesti historiallisen ajan tavaraa KM 14365:1-2 (luetteloitu tulusrautana ja keihäänkärjen puolikkaana).

Pailinna Linnamäki (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Pailinnan Linnamäki sijaitsee saman nimisen tilan koillispuolella. Mäki muodostuu pienialaisesta tasaisesta kalliolaesta, jonka pituus on 50 m ja leveys noin 10 metriä. Länsireunalla on n. 15 metriä korkea äkkijyrkkä kallioseinä. Mäen itäpäässä rinne on loiva, ja siellä on vielä 1800-luvulla ollut nähtävissä mahdollisen vallin jäänteitä. Kyse voi olla myös muinaisrannasta. Peruskartassa Linnamäki-nimi on annettu Pailinnan tilan pohjoispuoliselle isommalle mäelle.

Isoriihenmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kealanjoen (Immalanjoen) länsirannalla, 200 metriä Muntolan päärakennuksesta itään sijaitsee Isoriihenmäen kalmisto. Kalmisto sijaitsee tasalakisella, jyrkästi jokilaaksoon laskevalla mäentöyräällä. Nykyisin mäki on kasvillisuuden peittämä ja sitä ympäröivät viljellyt pellot. Ensimmäiset löydöt paikalta löytyivät 1930-luvulla peltotöissä Isoriihenmäen pohjoispuoliselta peltosaralta. Keihäänkärki, kilvenkupura (KM 13790) ja hevosenkenkäsoljen katkelma (TM 8095) löytyivät noin 10 metrin päästä toisistaan. Keihäänkärkeä ja kilvenkupuraa on säilytetty Saarimäen kansakoulun kokoelmissa ja ne on saaatu vuonna 1955 Kansallismuseon kokoelmiin. Anja Sarvas suoritti paikalla koekaivauksen vuonna 1968 ja varsinaisen kaivauksen vuonna 1969. Löytöinä saatiin talteen runsaasti tyypillistä viikinkiaikaista polttokenttäkalmistomateriaalia. Löydöt KM 17705:1-575 ja KM 17910:1-582. Lisäksi Muntolan talon puutarhasta on löytynyt rannerengas KM 17796 ja puutarhan alapuolelta pellosta kuutiokivi KM 17909. Rautakautinen asuinpaikka lienee juuri kyseisen puutarhan alueella.
Noin 80 metriä kalmistosta etelään, pienen peltopalstan toisella puolella kohoavassa silokalliossa on kuppeja.

Linnamäki (73010034) (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Piintilän kartanosta noin puoli kilometriä länteen sijaitsee metsäinen Linnamäki, jonka pohjois- ja itärinteet ovat loivat mutta etelässä ja lännessä on jyrkkä pudotus alhaalla avautuville pelloille. Appelgren on käynyt paikalla v. 1885. Ei merkkejä vallin jätteistä. On hieman epävarmaa, onko kyseinen kohde todellakin esihistoriallinen muinasjäännös.
Linnamäen ja Immalan- eli Kealanjoen väliseltä pellolta löydetty kivikirves, vasarakirves 6190:2 ja kourutaltta 2025:4.
2019: Topografisesti paikka on sopiva vartio- tai linnavuoreksi. Aivan lakialue on paljasta kalliota, mutta sen pohjoispuolella on maapohjainen noin 15 x 15 m kokoinen tasanne ja eteläpuolella toinen, pienempi tasanne, jonka kaakkoisreunalle näyttäisi asetetun yksi puolimetrinen kivilohkare aivan jyrkänteen reunalle. Tasanteella oli kaksi pientä maan ja kiven sekaista kumparetta, jotka vaikuttavat kuitenkin uudehkoilta.

Lampola Pajapelto (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Lampolan tilan luoteispuolella, lyhyen n. 150 m. metsätaipaleen jälkeen avautuvalla ja jo osittain umpeen kasvaneella peltoaukealla. Paikalla on sijainnut vuosisadan vaihteessa paja, josta pelto on saanut nimensä. Lampolan tila sijaitsee Halikonjoen itärannalla, jyrkkäseinäisen kallion laella Halikojoen mutkan kohdalla. Jyrkkä kallioseinämä jatkuu Pajapellon kohdalla. Maisemallisesti kohde on mitä upein. 1860-luvulla pajapellossa sijainnutta kumpua kaivellessa löytyi valinmuotti, joka on joutunut hukkaan. Kummun eteläpuolelta, pajan hiilivaraston lähistöltä löytyi 1100-luvulle ajoittuva pronssisormus KM 3316:14. Kummun länsipuolelta ojankaivuutöissä lapionpiston syvyydeltä löytyi ristiretkiaikaisen kiekkopontisen miekan yläosa. Mahdollisesti Pajapellosta on löytynyt vuonna 1892 myös kaksi hevosenkenkäsolkea KM 2811:1-2, mutta näiden löytötiedot ovat puutteelliset. Koskimiehellä on maininta esineiden löytymisestä 100 metriä Lampolan tilasta länteen pellosta mutta tämäkään tieto ei ole varma. Pajapellosta on metallinilmaisimella vuonna 1996 löydetty mm. osin sulanut viikinkiaikaisen rannerenkaan kappale, pronssiheloja ja pronssipellin paloja (KM 29606). Kyseessä voi olla polttokenttäkalmisto tai yksinkertaisesti pajan raaka-ainetta!
Pajapellossa sijaitseva kumpu on on ollut mitoiltaan 15 x 9 m ja noin metrin korkuinen. Appelgren arvelee kummun olevan vanhan keskiaikaisen rakennuksen raunio.

Lampola 2 (73010036) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Lampolan tilan pihaan vievän tien eteläpuolella olevan ulkorakennuksen kaakkoispuolelta löytyi syksyn 1998 inventoinnissa runsaasti rautakauden tyypin keramiikkaa, savitiivistettä ja palanutta savea. Suurin osa löydöistä tuli pellolle vievältä traktoritieltä. Kohteen pohjoispuolella, Lampolan tilan pihapiirissä, kohoaa korkea kallioinen mäki, jossa epämääräisiä kuppeja niin kallion korkeimmalla kohdalla lipputangon takana kuin lipputangon kohdalla kallion rinteessä.
Lampolan tilan puutarhasta löytynyt vuonna 1896 jauhinlaaka KM 3316:17
Kuppikallio vuoden 1989 inventoinnissa kohde 8 Lampola 1.

Lampola 3 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Marttilan tieltä 350 metriä Lampolan tilalle vievää tietä mentäessä tulee vastaan kohta, jossa tien pohjoispuolella kohoaa pieni, kallioinen mäki, ja josta etelän suuntaan Markulaan kääntyy peltotie. Tämän kallioisen mäen, jolla sijaitsee pari latoa ja muuntaja, kaakkoisrinteestä löytyi vuoden 1989 inventoinnissa runsaasti savitiivistettä (KM 25383:1-2) kiven- ja maansekaisesta kumpareesta, joita mäen kaakkoiskulmassa on ainakin kolme. Tien levennys on puolittanut yhden kumpareista, joka näyttäisi olevan jonkintyyppinen kiuaskiveys palaneiden kivien perusteella. Aivan mäen laelta, rikkoutuneessa maanpinnassa oli runsaasti palanutta savea.
Lampolaan vievän tien eteläpuolella on pieni tasainen kalliopaljastuma. Tässä kalliopaljastumassa on yksi erittäin kaunis ja selkeä kuppi. Kuppikalliopaljastuman vierestä pellon reunasta löytyi saviesineen katkelma.
Vuoden 1989 inventoinnissa kohde 9 Lampola 3.

Lampola 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Markulan tilan suuren tallirakennuksen länsipuolella, Halikonjokeen viettävällä nurmettuneella töyräällä, joka osittain kuuluu Lampolan tilaan, sijaitsee kalliopaljastuma, jossa on 14 pientä mutta melko syvää kuppia. Kupit ovat samaa tyyppiä kuin Meisalan kuppikivessä.

Haavisto-Heikki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halikon keskustasta Marttilaan vievän maantien nro 224 itäpuolella, noin 50 metrin päässä tiestä olevalla puuttomalla mäellä, jossa on kalliopaljastumia. Paikalla on selkeä kivijalka, jonka sisällä nurkassa on uuninpohja. Kyseessä voi olla Haaviston kylän riihen jäännös. Kohde ajoittunee 1600-1700 -luvulle.

Riihikankare (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Riihikankare sijaitsee Märyn kylän eteläpuolisen laajan peltoaukealla Pihkon ja Satulin tiloista noin 200 metriä etelään. Riihikankare on kallioinen, puuton mäenharjanne, jolla on useita maatalousrakennuksia mm. kolme suurta latoa ja viljankuivaamo. Riihikankareen länsipuolen pellosta on 1940-luvulla löytynyt viikinkiaikainen rannerengas KM 12540. Etelän puoleisesta pellosta on vuoden 1989 inventoinnissa löytynyt runsaasti rautakauden asuinpaikkaan viittaavaa materiaalia mm. savitiivistettä, keramiikkaa ja kangaspuun painon kappaleita KM 25379:1-3.
Turku-Helsinki -moottoritie tulee kulkemaan Riihikankareen eteläpuolelta ja Riihikankareella on kaivettu vuosina 1994 ja 1995 moottoritiehankkeen aiheuttamien paikallistiejärjestelyiden aiheuttaman tuhoutumisvaaran vuoksi. Riihikankareen kaivauksilta on erittäin runsaasti rautakautista asuinpaikkamateriaalia, kiinteitä rakenteita sekä irtolöytöinä mm. kokonainen savinen kangaspuunpaino. Asuinpaikka on melko laaja, löytöjä ja kiinteitä rakenteita on pitkälle eteläpuolen pellolla. Paikallistien kummallekin reunalle tehdyistä koeojista löytyi kiinteitä rakenteita kuten paalunsijoja, liesiä ja muita vaikeammin tulkittavia rakenteita. Maaperä asuinpaikalla on hiesunsekaista savea ja kalliota. Suurin osa asuinpaikasta sijainnee Satulin ja Lehtisen latojen alla.
Riihikankareella saattaa olla ollut myös viikinkiaikainen kalmisto, josta merkkinä perunakellarin kaivamisen yhteydessä pellolle joutunut rannerengas.

Krapuoja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Krapuojan asuinpaikka sijaitsee Riihikankareen asuinpaikasta neljänsadan metrin päässä suoraan etelään Märystä Vässilään vievän tein molemmin puolin. Koekuopituksessa 1994 paikalta löydettiin savitiivisteen täyttämä paalunsija. Asuinpaikka on Krapuojaan viettävässä rinteessä silkassa savessa.

Myllyoja (73010042) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio on keskellä laajaa peltoaukeaa Myllyojan etelärannalla vanhan joenuoman törmän itäreunalla. Kupit ovat tasaisella silokalliopaljastumalla noin 20 m Myllyojan rannasta. Kahden selkeän kupin halkaisija on 5 - 6 cm ja syvyys 1 cm, tämän lisäksi kaksi epäselvempää mahdollista kuppia.

Munismäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Munismäki sijaitsee Märystä Vässilään vievän paikallistien mutkassa 600 metriä Riihikankareesta eteläkaakkoon. Mäellä kasvaa pääasiassa mäntyjä. Kallioisen mäen etelälaidan kalliopaljastumassa on muutamia, halkaisijaltaan n. 5 cm matalaa kuppia. Lisäksi useita epäselviä, mahdollisesti luontaisia painaumia kallion pinnassa.
Asuinpaikkaan viittaavaa löytömateriaalia on saatu talteen mäen pohjoisosasta vuosina 1994 ja 1995. Mäeltä on löydetty myös arabialaisen hopearahan kappale. Fragmentti on peräisin abbasidikalifi Harun ar-Rashidin hallituskaudelta 786-809 lyödystä dirhemistä.

Asumettä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asumettän löytöpaikka sijaitsee Munismäen länsipuolella, laajalla peltoaukealla, jonka keskellä on pienialainen kalliopaljastuman muodostama mäki. Tällä mäellä on heinälato. Ladon länsi, etelä ja itäpuolelta on löydetty keramiikkaa, savitiivistettä ja savikiekon kappale KM 25382:1-3. Paikalla on ilmeisimmin rautakautinen asuinpaikka, joka on peltotöissä ja ladon rankentamisen yhteydessä osittain tuhoutunut. Paikalla ei ole tehty tarkempia tutkimuksia. Topografiltaan paikka on rautakautiseksi asuinpaikaksi tyypillinen.
Poutiaisen inventointikertomuksessa 1989 kohde 6
Sekä Mikkolan että Poutiaisen kertomuksessa väärät koordinaatit.

Ali-Satuli (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vässilän ja Märyn kylien rajalla, metsäisellä mäen harjanteella noin 400 metriä Munismäestä lounaaseen. Aivan mäen pohjoisosasta ovat vuonna 1996 Ilkka Penttinen ja Harto Roth kaivaneet esiin ilmeisesti röykkiöhaudasta palaneiden luiden keskeltä pienen putkellisen keihäänkärjen ja ruodollisen rautaveitsen KM 29604:1-2. Metallinilmaisimella löydetty hauta on mahdollisesti kansainvaellusaikainen lapsen hauta. Alueella on runsaasti positiivisia ja negatiivisia kaikuja, joten kyseessä voi olla laaja kalmisto. Mäellä on jääkauden jättämiä siirtolohkareita, joita on voitu käyttää silmäkivinä. Mikäli kyseessä on röykkiökalmisto, ovat röykkiöt hyvin matalia ja aluskasvillisuuden täydellisesti peittämiä. V. 2004 toimitettiin Museovirastoon viikinkiaikainen pronssisormus, hevosenkenkäsoljen päätenuppi sekä historillisen ajan löytöjä (KM 34484) pellolta n. 1 km päässä hautaröykkiöstä SSW saman mäkialueen eteläpuolelta, Ahtialan ja Kultolan kylän puolelta. Todennäköisesti ne viittaavat paikalla tai sen lähellä sijaitsevaan myöhäisrautakautiseen muinaisjäännökseen, josta aiempana merkkinä alueelta ovat ristiretkiajan miekka ja keihäänkärki (kohde 73 00 0003).

Pihko (73010046) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pihkon tilasta noin 400 metrin päässä länsilounaaseen, Kaakanmäen eteläpuolisella peltoaukealla on pienialainen peltojen ympäröimä kalliopaljastuma. Kalliopaljastuman koko on noin 8 neliömetriä ja noin metrin korkuinen. Kupit ovat sen korkeimmalla kohdalla. Kuppeja on ainakin 21 kpl. Niiden halkaisija on neljästä sentistä aina 10 senttiin. Syvyys vaihtelee sentistä neljään senttimetriin.
Kuppikivi 1:stä noin parikymmentä metriä länteen sijaitsevan korkean kalliopaljastuman eteläreunassa on kaksi matalaa mutta selkeää kuppia.
Poutiaisen inventointikertomuksessa 1989 kohde 2

Kaakanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pihkon tilasta n. 300 metriä länteen korkean ja kallioisen Kaakanmäen eteläreunalla, kohdassa, jossa peltotie haarautuu kahtia. Toinen tienhaara johtaa Klinkanmäkeen ja toinen Vässilään. Tienristeyksessä on lato, jonka pohjoispuolelta on löytynyt niittinaula ja rautakautista keramiikkaa KM 25378:1-2 tummasta, hiilen- ja noensekaisesta kiveyksestä. Paikalla voi olla rautakautinen polttokenttäkalmisto. Kohteessa on myös historiallisen ajan asutuksen jäänteitä.
Anna-Liisa Hirviluoto mainitsee Halikon historia I:ssä s. 144 Kaakanmäellä olevan kuppikiven vanhan riihen tai ladon sokkelikivessä. Kupit ovat epäselviä ja kiveä on työstetty. Kupit voivat olla myös luontaisesti muodostuneet.

Sairaala (73010048) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Märyn laajan peltoaukea pohjoispuolella, Märyn sairaalan eteläpuolisella pienellä peltoaukealla etelään viettävässä rinteessä, jonka maaperä on karkeaa hietaa. Löydöt 20975:1-2.

Linnamäki (73010049) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnavuori sijaitsee Märystä puolitoista kilometriä pohjoiseen, Halikonjoen itärannalla Sikamäen pohjoisosassa. Kallioisen mäen itä- ja koillisrinteet ovat erittäin jyrkät. Loivemmalla reunalla oli 1800-luvulla havaittavissa 12 metrinen vallin jäännös (Appelgern-Kivalo 1891, sivu 65). Mahdollisen vallin jäänteet ovat hyvin epämääräiset ja kyseessä voi olla jääkauden aikainen rantakiveys.

Sikamäki (73010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sikamäen etelälounaisrinteessä Halikonjoen itärannalla, Ala-Häävälän Linnamäen eteläpuolella. Paikka muodostuu kahden mäennyppylän väliin jäävästä hiekka-alueesta, jossa kasvaa kuusta ja mäntyä sekä runsaasti pensaskasvillisuutta. Löydöt KM 25317 ovat kvartsi-iskoksia, jotka on poimittu traktoripolun länsipuolisesta ojanpenkasta ja tieltä. Ojanprofiilissa näkyy myös heikko kulttuurikerros.

Kettuojan pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajalla hiekka-alueella Tornimäen eteläpuolella, etelään viettävässä rinteessä. Löydöjen (kvartsi-iskoksia) perusteella asuinpaikka rajoittuu pienelle alalle Kettuojan pohjoispuolisen peltoaukean kaakkoiskulmaan. Pelto on hiekkamaata, joka oli kesannolla. Runsaan rikkaruohokasvuston vuoksi pellon pinnassa olevien löytöjen havainnointi oli hankalaa. Paikalla on merkkejä historiallisen ajan asutuksesta kuten palanutta savea, rautakuonaa sekä tiiltä melko runsaasti. Vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä tehdyssä koekuopituksessa asuinpaikan ei todettu ulottuvan pellolta metsän puolelle. Muutamissa koepistoissa ei pellon muokkauskerroksen alaisessa hiekassa havaittu selvää kulttuurikerrosta.

Urheilutie 15 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Urheilutie 15:ssa sijaitsevan omakotitalon puutarhassa (Halikko Märy). Anna-Liisa Hirviluoto on suorittanut paikalla kaivauksen vuonna 1983, jolloin nuorakeraamista asuinpaikkaa tutkittiin 26 neliön kokoinen alue. Kulttuurikerros oli noin 20 vahvuinen. Asuinpaikka on huomattavasti tutkittua aluetta laajempi.

Martinoja Kivilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivilän tila sijaitsee Kumionojan pohjoispuolella, Palomäen eteläpinteessä. Asuinpaikka sijaitseen Kivilän tilan päärakennuksen itäpuolen puutarhassa, jonkä läpi kulkee kapea karkean hiedan muodostama terassi. Kyseessä lienee mesoliittinen asuinpaikka. Paikalta aikaisemmin löydetty kourutaltta ja kivikirves (Kumion kk.). Nyt paikalta löydettiin kvartsi-iskoksia ja -esineitä KM 31406:1-

Kupparinmäki (73010055) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kupparinmäki muodostuu korkeasta kallioisesta mäenharjanteesta, joka sijaitsee Kumionojan pohjoispuolella peltojen ympäröimäna. Asuinpaikka sijaitsee Kupparinmäen etelärinteellä peltoaukean pohjoisosassa, alueella, jossa maaperä on karkeaa hietaa. Paikalla on lato, jonka itäpuolelta iskokset löytyivät. Paikka oli viljalla vielä myöhään syyskuussa, joten peltoa ei pystytty tehokkaasti tarkastelemaan. Löytöinä muutama kvartsi KM 31407

Melkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Melkolan mesoliittiselle ajalle ajoittuvalta asuinpaikalta on runsaasti esinelöytöjä. Asuinpaikka sijaitsee Melkolan tilalta 300 metriä pohjoiskoilliseen, tilalle tuovan tien vieressä peltoaukean pohjoisreunassa Alustaojaan laskevan puron varrella. Kohde sijaitsee karkealla hiedalla, jota ympäröivät laajat savikot. Tarkastettaessa kohdetta havittiin rehevästä kasvillisuudesta huolimatta pellon pinnassa runsaasti löytöjä kuten kvartsi-iskoksia ja -esineitä, kivilaji-iskoksia ja kokonainen pieni tasataltta. Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia tutkimuksia.
Paikalta on tehty löydöt
KM 12734:1 ja 2 primitiivinen kirves ja kiviesineen katkelma
KM 13748 osittain hiottu kivi
KM 14274 kourutaltta
KM 17798 iskoksia
KM 18137:1-3 kolme tasatalttaa
ja mahdollisesti KM 26422 koristeltu reikäkivi

Vuohikallio (73010057) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuohikallion tila sijaitsee Hurtinmäen itärinteellä, josta avautuu laaja peltoaukea itään ja koilliseen. Peltoaukeaa halkoo vajaan puolen kilometrin päässä Salitunojan -niminen puro. Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vuohikallion talon ja Salitunojan puolivälissä, kokonaan pellolla. Asuinpaikka rajoittuu karkean hiedan muodostaman deltamaisen alueen kärkeen. Paikalla on kaivettu vuosina 1996 ja 1997 moottoritielinjalla, joka kulkee sivuten asuinpaikan reuna-aluetta. Asuinpaikasta on huomattavan suuri osa vielä tutkimatta. Varsinkin ylemmiltä osiltaan asuinpaikka on yllättävän hyvin säilynyt. Asuinpaikka ajoittunee vanhimmilta osiltaan mesoliittiseksi ja nuorimmilta osiltaan nuorakeraamiseksi. Paikalta on löydetty 1936 veneenmuotoinen vasarakirves.
Asuinpaikka löytyi vertailemalla karkean hiedan levintää sopiviin rantakorkeuksiin vuonna 1995 Turku-Helsinki -moottoritien osainventoinnissa.
Löydöt:
KM 10673 vasarakirves
KM 28978:1-29 iskoksia, kaapimia ja liuske-esineen kappale
KM 29607:1-6
KM 29734:1-420 iskoksia, kaapimia, hiottujen kiviesineiden katkelmia, esineiden teelmiä ja keramiikkaa
KM 30639:1-594 iskoksia, kaapimia, keramiikkaa, palanutta luuta, tasataltta, taltan teelmä ja useita hioinlaakojen kappaleita

Somerojan lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Somerojan lähde Halikossa on erittäin runsas- ja kirkasvetinen ja siitä virtaa vettä pohjoiseen. Aivan lähteen vieressä on siirtolohkare. Lähde on ollut kuuluisa vetensä parantavasta voimasta, siellä käytiin usein uhraamassa ja siihen liittyy runsaasti tarinoita (SKS, Kuusjoki, Halikko 1937).
Kertoja Vikström sanoi hänen lapsena ollessaan siellä vielä jonkun käyneen apua hakemassa ja uhraamassa. Uhritoimituksiin käytettiin etupäässä kultaa ja hopeaesineitä sekä rahoja. Toiset vuoleskelivat sormuksistaan tai rahoistaan lastuja, kun eivät raaskineet koko esineestä luopua. Ihmisten sanottiin jälkeenpäin lähteestä etsineen mainittuja uhrilahjoja ja löytäneensäkin, niin kertojakin sanoi sieltä löytäneensä.
E. Helenius kertoi, että hänet lapsena oli kastettu tähän lähteeseen silmävian takia. Toimituksen jälkeen oli paiskattu raha lähteeseen, eikä kotiin mennessä saanut katsoa taakseen.

Ahtola (73010059) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Meren rantaan viettävällä metsäisellä etelärinteellä olevalla pienehköllä kalliokumpareella on varsin vaatimaton, matala, kivistä ladottu hautaröykkiö. Se on soikeahko ja laajuudeltaan n. 9,5 x 7 m itä-länsisuuntaisesti. Röykkiö on kasattu isommista nostettavista kivistä, joiden välissä on pienempiä kiviä. Pinta on osin sammalen peitossa. Maastossa on paikoin kalliopaljastumia. Ahtolan ohi vievän mökkitien länsipuolella.

Sudentarhanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hyvin säilynyt pronssikautinen röykkiö laajan Sudentarhanmäen - Rivometsän metsä- ja ylänköalueen lounaispäässä Hirvikallion yksinäistilan ja samannimisen tilan alueella. Röykkiö on aivan lounais-koillissuuntaisen kalliopohjaisen harjanteen lounaisreunassa, paikassa, josta rinne alkaa jyrkästi viettää alapuoliselle peltoalueelle, joka on n. 10-25 m korkeudessa. Röykkiö vaikuttaa lähes täysin koskemattomalta, mahdollisesti koska se on sammalotunut ja metsä lienee aiemmin ollut tiheää. Koska röykkiö muodostaa ikään kuin "luonnollisen jatkon" kallioharjanteelle, se on kokoaan vaikuttavampi, vaikka kohoaakin myös ylärinteen puolelta n. ½ m. Alarinteen puolelta sen korkeus on suurimmillaan n, 1,2 m. Sen halkaisija lienee n. 14 m ja se on likimain pyöreä. Siinä on vain pieni keskusvajoama, jossa muutamaa kiveä on hiljattain liikuteltu. Gps-koordinaatit ovat 6701 779/3281 099 (5 m tarkkuudella). Ylemmällä korkeustasolla koillisen suunnalla on muutamia kumpumaisia kohoumia, jotka kuitenkin lienevät kaikki pelkkää kalliota. Ympäristössä saattaa kuitenkin olla epämääräisiä pienempiä röykkiöitä luoteen suunnalla, kuten yksi tuulenkaadon kohdalla sijainnut asetetulta kiveykseltä vaikuttanut muutaman m kokoinen alue, niin ikään kalliopohjalla ja aivan jyrkemmän rinteen yläreunassa, arviolta vajaa 100 m luoteeseen edellisestä.

Furunabb (Hautapaikat)
Rautakautinen; Gravfältet är beläget på ett flakt moss- och lavbevuxet berg E om vägen till den kommunala simstranden. Fornlämningsområdet mäter 100 m x 100 m. Gravfältet omfattar sammanlagt 13 stensättningar eller rösen.
1. Fyrsidig stensättning med en bautasten i mitten. Stensättningen mäter 8 x 7,5 m. Bautastenens höjd är 2,25 m. Utgrävd 1986. Stensättningen avviker till kosntruktionen från de andra rösena på gravfältet. Fornlämningen benämnes av ortsborna "Bautastenen". Stensättningen omges av stenar större än i mittfältet
2. Runt röse, 3,2 x 4 m.
3. Runt röse, 1,9 x 1,8 n.
4. Runt röse, 2,5 x 1,7 m.
5. Runt röse , 3,2 x 3,5 m. Utgrävt 1981.
6. Runt röse, diameter 2 m. Utgrävt 1979.
7. Runt röse, diameter 4,4 m.
8. Runt röse, 3,7 x 3,4 m. Utgrävt 1981.
9. Runt röse, 4,7 x 4,9 m.
10. Runt röse, 2,8 x 2,9 m. Utgrävt 1981.
11. Runt röse 1,6 x 1,4 m. Utgrävt 1981.
12. Runt röse, 2,5 x 2,3 m. Utgrävt 1981.

Fiskö Bötesberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stensättning.

Fiskö Norrnäs 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rektangulärt byggd stensättning , som ha en öppning på varje sida. Har antagits vara kyrkgrund.

Fiskö Norrnäs 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stensättning, sk. munkring.

Fiskö Norrvik (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Delvis förstörd jungfrudans.

Fiskö Simons (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kompassättning på en udde mellan ett glo och en vik på norra sidan av Fiskö, ungerfär vid öns mitt. Kompassen består av 33 runda och kantiga stenar (ca 1 - 10 kg) på det vågräta kalberget. Stenarna har placerats så att såväl huvud som sidoväderstrecken är markedade med lika långa armar. Huvudväderstreckens armar avslutas dock i större stenar än sidoväderstreckens. N-S-linjens stenrad mäter totalt 2.6 m, W-E-linjens 2.7 m.
kompassrosen har påträffats av Olof Ringvall, som även putsat sättningen på mossa och lav.

Kärrback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 5.7 x 5.1 m och är 0.6 m högt.

Staffans (101010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 5.5 x 4.0 m och är 0.6 m högt.

Ekholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 6.7 x 5.8 m och är 0.8 m högt.

Erkas (Hautapaikat)

Fiskö (Hautapaikat)

Djupholks (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det sydligare belägna (x = 667872, y = 151442) mäter 4.2 x 3.1 m och är 0.5 m högt. Det nordligare ( x = 6678 76, y = 1514 41) mäter 4.3 x 2.9 m och är 0.3 m högt.

Hinders (Hautapaikat)

Fiskö Hästkil (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på Fiskö sydsida, blägna på ca 180 ms avstånd från varandra. Det västligare (koord. x = 6675 90, y = 1512 52) är byggt på mineraljorden och mäter 4.4 x 4.0 m och är 0.5 m högt. Det östligare (koord. x = 6675 85, y = 1512 66) är byggt på kalberget och mäter 2.8 x 2.5 m och är 0.4 m högt.

Hästö Timmerholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget på Timmerholm eller den östra sidan av Hästö. röset mäter 4.7 x 4.3 m och är 0.6 m högt.

Västerskogen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det sydligare (koord. x = 6678 03, y = 1516 06) mäet 4.0 x 2.8 m och är 0.5 m högt. Det nordligare (koord. x = 6678 06, y = 1516 05) mäter 3.7 x 3.0 m och är 0.6 m högt.

Bertvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röse på kalberget som mäter 4.2 x 3.0 m och är 0.3 m högt.
Epämääräinen, isohkoista luonnonkivistä koostuva kasa. Ei nykyisessä asussaan vaikuta hautaröykkiöltä. Sijaitsee korkeudella n. 15 m mpy. Samaisella kallioalueella muutamia moderneja pienistä lohkareista rakenneltuja kasoja ja asetelmia.

Västerskogen 2 (Hautapaikat)

Mars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 2.5 m i diameter och är 0.5 m högt.

Råberg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 3.0 x 2.9 och är 0.5 m högt.

Kummelbergen (101010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget, som mäter 12.7 x 11.2 m och är 1.8 m högt.

Grangård (Hautapaikat)

Trollberg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på Trollbergets högsta krön. röset var delvis skadat då det utgrävdes år 1979. vid utgrävningen framgick att röset hade en regelbunden kantked av större stenar. Vid byggandet av röset hade man tillgodogjort sig av en liten upphöjning på det i övrigt plana bergskrönet, varvid med en förhållandevis liten stenmängd åstadkommits ett ansenligt röse. Efter utgrävningen restaurerades röset. Det mäter 15.3 x 13.3 m och är 1.8 m högt. Fynden bestod av brända benbitar. Av kol som påträffats i röset har gjorts en C14-datering 2990 +- 140 BP (okalibrerat).

Nåtö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på Nåtös högsta punkt, som är kalberg. Det sydligare röset (koord. x = 6692 72, y = 1508 33) mäter 5.2 x 4.9 m. Det nordligare belägna (koord. x = 6692 75, y = 1508 32) mäter 11.4 x 10.4 m och är 1.1 m högt.
Kohde on merkitty nimellä Ättehög isojakokarttaan vuodelta 1857-58.

Vindarören (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jungfrudans på nordöstra sidan av kal holme.

Svinö Svälteskär (Hautapaikat)

Svinö 1 (Hautapaikat)

Svinö 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röse som mäter 4.9 x 2.3 m och är 0.7 m högt.

Björkö Kummelbergen (Hautapaikat)

Horsholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 6.5 x 4.8 m.

Kyrkgårdsudden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliolla sijaitseva röykkiö, jonka pituus on 3,3 metriä, leveys 3,0 metriä ja korkeus 0,7 metriä.

Borgholm (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Borgholm är en ö med rester av en fornborg norr om huvvudön Jumo i Iniö, 550 m i S-N samt 400 m i W-E riktning. Ön är ca. 15 ha i areal och till form liknar den en trekant. Ön än bergig med rätt branta sluttningar besynnerligt i NW och N och täckt med barrskog. Hösta punkten (28 m ö.h.) ligger i norr. Längs de östra, södra och västra delarna av ön finns rester av kallmurning i sten parallelt med stränderna. Murrester finns i nio etapper, med en sammanlagd längd på ca. 450 m. Murarnas höjdläge, 8,1 m ö.h. som lägst i öster, ger konstruktioner terminus post quem datering till 800-talet. Borgholm är bland de äldsta kända fornlämningarna i Åbolandet, eftersom den nämdes redan av kyrkoherden i Tövsala A. Bergius i sin beskrivning fr. år 1674 till kronan.
Tarkastuskertomus 1988: Borgholmenin saari sijaitsee Iniön aukon eteläpuolella, suurten keskussaarten pohjoispuolella, Jumo etelässä, Hepmo kaakossa ja luoteessa Långholm. Borgholm on kolmiomainen (N-S suunnassa 500 m x 390 m), kallioinen ja louhikkoinen, pohjoispuoli korkeampi, rannoilla irtomaavyöhyke. Kylmäladottua muuria kolmessa jaksossa. A on 200 m pitkä kallion muotoja seuraava ladelma saaren länsisyrjässä. Koillisessa päässä muurin lähellä 8 m x 2 m matala latomus. Itärannan pohjoisosassa B-muuri 40 m pitkä, 10 m korkeuskäyrän tuntumassa, osittain mataloitunut lähes näkymättömiin. Muurin ja C-muurin välissä 140 m aukko. C-muuri seuraa 10 m käyrää kaartuen länteen ja nousee 13-15 käyrälle. Muurin ja em. A-osan välissä n. 50 m aukko. Alempana pieni pätkä muuria havaittavissa. Muurijaksojen välissä olevat vaikeakulkuiset kohdat ovat linnoittamatta, mutta ehkä osassa muurin aukkoja ollut puinen varustus. Linnoituksen rauniot ovat jääneet historian kirjoituksessa vähemmälle, mutta ne mainitaan kirjallisuudessa.

Pajlax (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det sydligare (koord. x = 6696 05 , y = 1518 26) mäter 7.8 x 5.2 m och är 0.7 m högt. Det andra (koord. x = 6696 08 , y = 1518 26) mäter 2.7 x 2.0 m och är 0.5 m högt.

Stormoss 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget, som mäter 9..2 x 6.3 m och är 0.5 m högt.

Stormoss 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det västligare mäter 7.1 x 6.0 m och är 0.5 m högt. Det mera i öster belägna mäter 4.3 x 4.1 m och är 0.8 m högt.

Kummelberg (150010005) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 6.7 m i dimater och är 0.3 m högt.

Kuckuberg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 3.7 m i diameter och är 0.7 m högt.

Dalarna (Hautapaikat)

Jussas (150010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäyer 3.6 x 2.0 m och är 0.6 m högt.

Äspholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på Äspholmens högsta punkt. Det mäter 8.1 x 7.1 m och är 0.8 m högt. En stenföpackning, troligen ett röse till, finns på öets norra bergkrön (koordinater p=6716 240; i=3190 460. Platsen är ogranskad. Enligt höjdläget (c. 20 m ö.h.) torde röset dateras först till tidig järnålder.

Långholm (Hautapaikat)

Rådalen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Råsten mellan byns norra och södra del i en gles barrskog med risig sluttning.

Kyrgårdsgärda (Hautapaikat)
Historiallinen; Kyrkplats enligt kyrkböckerna och platsens namn samt begravningsplats i en inhängnad

Norröarna (Hautapaikat)
Historiallinen; Gammal kyrkogrund och gravplats

Vaarniemenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vaarniemen kallioalueen lakialueella, ympäristöstään selvästi erottuvan kallionyppylän laella. Ympäristö on harvahkoa havupuuta ja jäkälää kasvavaa kalliomaastoa. Kalliokumpareen korkeimmalla kohdalla raunio on suhteellisen selvärajainen ja pyöreähkö, kiviä saattaa olla parissakin kerroksessa. Se on matala, luode-kaakkoissuuntainen ja 9,6 x 4,6 m:n kokoinen.

Kaukonen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Uudenmaantiestä 300 m pohjoiseen Koronniityntien ja Jussinpellontien väliin jäävällä kallioalueella. Röukkiö on pahoin tuhoutunut, jaäjellä ovat lähinnä sen pohjakivet. Muodoltaan röykkiö on epämääräinen ja matala, 14 x 11 x 0,4 m:n kokoinen. Suurin osa lohkareista on vierinyt kalliota alas pohjoiseen, kaakkoon ja koilliseen. Myös länsipuolen jyrkänteen alla on lohkareita, jotka lienevät peräisin röykkiöstä. Paikalle 1985 pystytetty opastaulu ei enää ole paikalla.

Kekola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 250 m pohjoiseen Uudenmaantiestä, Jussinpellontiestä n. 100 m itään tiiviin omakotiasutuksen keskellä, matalan pääasiassa lehtipuita kasvavan mäen terassimaisella tasanteella. Kohde on laaja, muodoltaan epämääräinen ja matala kivikko, jonka mitat ovat n. 31 x 18,9 x 1,1 m. Siinä on useita kaivamisen aiheuttamia varsin syviä kuoppia ja syvänteitä. Kyseessä on joko pieni pirunpelto tai varsin laaja hautaraunio, joka tällöin vaikuttaa varsin hajonneelta. Hirviluodon mukaan (1954) paikalla olisi pitkänomainen röykkiörykelmä, ainakin 2 kpl, toinen 9 x 9 x 1,5 m ja toinen 15 x 9 x 1,5 m.
Kohdetta on aikojen kuluessa käytetty jonkinlaisena kaatopaikkana.
Röykkiön eteläreunaa on rakennustöiden yhteydessä rouhaistu keväällä 2009. Uusi rakennus on kiinni röykkiöstä heitetyssä kivikossa.

Ahtikivi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Uudenmaantiestä 200 m pohjoiseen ja Vairiontiestä n. 60 m länteen tiiviin omakotitaloasutuksen keskellälaakealla etelään päin viettävällä kalliopaljastumalla, jonka ympäristössä kasvaa harvahkoa havu- ja lehtipuustoa. Röykkiö on Muinaistieteellisen toimikunnan 1950-luvulla entisöimä, varsin näyttävä ja n. 11,8 x 11 x 1 m:n kokoinen. Nyt röykkiö on pyöreä, mutta se alkuperäisestä muodosta ei ole tietoa.

Niitty (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Mahdolliset hautaröykkiöisen pohjat sijaitsevat melko loivasti etelään viettävällä, havu- ja lehtiouita kasvavassa kalliopohjaisessa metsämaastossa, jonka nykyisin halkaisee pohjoisosasta Tku-Hki moottoritie (E 18).
Rakennelma A on pieni ja matala, kasvillisuuden alta lähes havaitsemattomissa oleva kiviröykkiö, jonka keskellä näkyy neliömäinen kivirakennelma. A on n. 7 x 5 m:n kokoinen.
Rakennelma B sejaitsee edellisestä 16 m lounaaseen sammaloituneella kalliopohjalla. Kyseessä on halkaisijaltaan n. 2 m:n suuruinen, suorakaiteen tai neliön muotoinen rakennelma, jossa suuret maakivet on asetettu siten, että rakennelmassa on kolme matalahkoa kiviseinämää ja yksi avoin sivu. Kivien sileä, suora seinä on neliön sisäpuolella. Rakennelman sisämitat ovat 2,10 x 1,35 x 1,10 m ja sen ympäristössä on sammaleen alla pienempiä kiviä.
Rakennelmasta B 20 m pohjoiseen on vanha rajamerkki.

Tammenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tku-Hki -moottoritien pohjoispuolella n. 250 m, nykyisin käytössä olevan Tammenmäentien länsipuolella, osittain Pappisten, osittain Maakaston kylän puolella. Alue on hiekkapohjaista, etelään laskeutuvaa rinnettä. Tutkitun nuorakeraamisen haudan itäpuolella tutkittiin nykyisen Tammenmäentien alta kivikautista asuinpaikkaa. Löydöt ovat pääasiassa kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, joukossa kvartsiydin ja hioin. Ainoa kiinteä rakenne oli pieni 44 x 35 cm:n kokoinen hiekkakivilaoista tehty rakennelma. Kohta, jossa tutkittiin hauta ympäristöineen on vielä rakentamatta.

Hiiskanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hiiskanmäen pohjoispuolella, Hiiskantien varrella, Kaarinantiestä n. 300 m itään mäen pohjoisrinteellä, joka nykyisin on tiheästi rakennettu. Asuinpaikkaa sijaintia ei täysin pystytty selvittämään. Alueelta (Kaarinan kunnan hiekkakuoppa) on löytynyt iso oikoteräinen kirves ja Hiiskan urheilukentän ympäristössä on suoritettu koekuopitus ilman, että olisi löytynyt muinaisjäännös. Inventoinnissa 1998 todettiin, että asuinpaikka-alue on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut, tietysti on mahdollista, että rippeitä siitä on jäljellä.

Muikunvuori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muikunvuoren (A-E) muinaisjäännösalue sijaitsee Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä n. 500 m lounaaseen sekä Ravattulan ostoskeskuksesta n. 100 m lounaaseen, Vanhan Littoistentien eteläpuolella. Matkaa Aurajokeen rantaan, luoteeseen, on 250 m. Kohteeseen kuuluu rautakautinen kalmisto, (A), kivikauden ja rautakauden asuinpaikka (B), kaksi kuppikiveä (C-D) ja historiallisen ajan kiviaita (E). Katso alakohteet.

Tähkäpää 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 500 m koilliseen, Hämeentiestä 30 m luoteeseen, Aurajoen ja Hämeentien välissä olevan mäen kaakkois-eteläreunassa, Hämeentien puoleisella terassimaisella tasanteella. Koekuopista löytyi palanutta savea, savitiivistettä ja pari murua keramiikkaa.

Ravattula Ristimäki (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Ristimäki on Aurajoen mutkan pohjoispuolella Ravattulan peltoalueella sijaitseva kahdesta erillisestä saarekkeesta muodostuva mäkialue. Kohde sijaitsee näistä koillisemmassa, pienemmän saarekkeen lounaisosassa. Aurajokeen matkaa on noin 200 metriä. Ravattulan historiallinen, yhä asuttu kylämäki sijaitsee Ristimäestä noin 300 metriä koilliseen. Alue kuuluu Aurajokilaakson kansallismaisema-alueeseen.
Vuoden 1998 inventoinnissa havaittiin mäellä ainakin 5-7 suhteellisen selvää, pääasiassa lounais-koillis -suuntaista kuopannetta, lisäksi paikalla oli useita matalampia ja epäselvempiä vajoamia. Yhden vajoaman koeojasta löytyi n. 40 cm syvyydeltä palanutta savea sekä pronssinen rengas, jonka ympärillä oli erittäin hyvin säilynyttä lautanauhaa.
Turun yliopiston arkeologian oppiaine on tehnyt alueella arkeologisia kaivaustutkimuksia vuosien 2010-2016 aikana. Niissä todettiin, että alueen varhaisin ihmistoiminta ajoittuu kivikauden loppuvaiheeseen, Kiukaisten kulttuurin aikaan. Päähuomio tutkimuksissa on kuitenkin ollut rautakauden lopulle - lähinnä ristiretkiaikaan ja varhaiseen keskiaikaan ajoittuvassa kalmistossa sekä kalmiston keskellä olleeseen kiviperustaiseen rakennuksen jäännökseen. Rakenne on tutkimusten perusteella tulkittu kirkonperustaksi.
Haudat ovat valtaosin lounais-koillissuuntaisia, ja ne on tehty tietyssä järjestyksessä, koska ne eivät näytä leikkaavan toisiaan.

Mattilan kuppikivi 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee peltojen ympäröimällä matalalla mäellä Aurajoen pohjoispuolella, Vanhan Ravattulantien eteläpuolella. Mäellä on kaksi ulkorakennusta. Mäen eteläosassa olevassa suurehkossa irtokivessä on yksi mahdollinen kuppi, joka näyttää varsin epämääräiseltä. Ainoa ihmistoimintaan viittaava piirre siinä on kupin sileä pohja. Kuppikiven löytäminen on vaikeaa, koska mäen eteläosaan on kasattu muitakin isoja kiviä.

Rantatöyräs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajahkon, 20 m korkean mäen lounaaseen laskevan rinteen juurella, Ravattulan kylämäelle johtavan Särväntien kohdalla Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä n. 1,2 km länsiluoteeseen. Kohde on mahdollisesti jäänyt osittain Särväntien alle.

Uotila (202010032) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 700 m länteen hiekkatien mutkassa, melko jyrkästi nousevan mäen kalliopaljastuman päällä. Mäkeä ympäröivät pohjois- ja itäpuolelta pellot. Mäen päällä on lato, kupit sijaitsevat ladon takana, aivan seinän vieressä. Loivasti pohjoiseen viettävässä kalliopinnassa on 49 kuppia, joista varmoja on 37. Kuopat on sijoitettu osittain parijonoon. Kalliopinta on melko vahvasti sammaloitunut, joten kuoppia sattaa olla sammaleen alla enemmänkin.

Kuusiston piispanlinna (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Piikkiönlahden rannalla Kuusiston pitkänomaisen saaren itäkärjessä, mantereen ja Paraisten saaristopitäjän välissä, laaja linna-alue (100 m x 80 m esilinnoineen). Alunperin linna oli veden ympäröimä kolmesta suunnasta ja vallihaudalla erotettu mantereesta. Haudan rannalla oli ilmeisesti rinteessä laajahko rakennuskanta, jonne on myöhemmin rakennettu Kuusiston kuninkaan kartano (uskonpuhdistuksen jälkeen). Linnan lounaispuolen kukkulalla oli lisäksi hautausmaa. Kirkko lienee saanut alueen omistukseensa 1280-luvulla, jonka jälkeen linnaa on alettu rakentaa, ilmeisesti kivestä jo 1300-luvulla. Linna poltettiiin novgorodilaisten toimesta v.1318. Linna paloi osin v.1485, jolloin tuhoutui arvokkaita asiakirjoja, mutta linna korjattiin. Uskonpuhdistuksessa linna siirtyi kruunulle v.1527 ja määrättiin purettavaksi seuraavana vuonna. Rauniosta otettiin kiviä mm. kirkkojen rakentamiseen, kunnes restaurointi alkoi 1890-luvulla. Raunio käsittää päälinnan ja kolme esilinnaa. Se muistuttaa Raaseporin linnan pohjakaavaa, mahdollisesti se on ollut kolmikerroksinen.
2022 inventoinnissa tavoitteena oli karoittaa Piispanlinnan rannassa oleva paaluvarustus. Työ tehtiin kahlaamalla rantavedessä, mutta merkkejä paaluvarusuksesta ei havaittu. Ainoa todennäköisesti paaluvarustukseen liittyvä havainto oli piispanlinnan länsipuolella parin metrin päässä rannasta, jossa kaksi paalua pilkistää hieman veden yläpuolelle. Paalut
ovat aivan vierekkäin ja niiden halkaisija on noin 10 cm. Tässä kohtaa vettä on vain muutamia kymmeniä senttejä.

Iso-Honka (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Karinaisten halki virtaavan Tarvasjoen länsipuolella, joesta n. 130 m, sijaitsee kirkonkylän pohjoispuolella itään viettävässä metsärinteessä aitamainen, n. 100 m pituinen kivivalli. Sen suunta on n. kaakko-luode. Valli on osin sortunut ja purettu. Maasto on kivikko- ja kalliopohjainen metsä (kuusta, mäntyä, koivua). Pieni paikallistie ohittaa paikan runsas 5 m alemmalla korkeudella. Tien itä-/alapuolella on jokivarren suuntainen peltoalue. Vallin tarkoitus on epäselvä. On myös esitetty mahdollisuus, että se olisi esihistoriallinen. Kuntaliitoksen jälkeen Pöytyään kuuluva.

Mellangård (243010005) (Hautapaikat)
Historiallinen; Röse på stenig backe. Röset mäter 19.8 x 17.0 m och är 1.8 m högt.
Röykkiö kapean mäenharjanteen päällä. Vieressä on kivireunuksella tuettu vanha kylänrajan merkkikivi. Kohde sijaitsee vanhasta Kåddbölen kylätontista itään samoilla mäkijakson harjanteilla, joilla kylätonttikin, ja on Smedsbölen kylän vastaisella rajalla ja rajan vieressä Kåddbölen puolella.
Hiidenkiuas on rakennettu mäen laelle maapohjalle. Sen pohja-ala on pyöreähkö, ja sen läpimitta itä-länsi-suunnassa on noin 17 metriä ja pohjois-etelä-suunnassa 15 metriä. Korkeus on noin 1,3 metriä. Rakennusaineksena on yleensä ollut etupäässä noin 0,2 – 0,5 metrin läpimittaisia kiviä. Keskellä hiidenkiuasta on syvä kuoppa. Hiidenkiukaan ja viereisen rajamerkin välissä kasvaa yksi iso
mänty.
Kylänrajamerkki on tyyppiä, jossa pystykiven ympärillä on nelikulmainen kylmämuurattu kivireunus, jonka reunoilla on keskuskiveä matalammat pystykivet. Tässä reunuksen pohjoissivu on 2,3 metrin ja länsisivu 2,8 metrin mittainen, ja reunuksen korkeus on noin 0,4 metriä. Reunuksen pystykiviä on vain kaksi, vaikka neljä olisi tavallinen määrä. Pystykiviä tämän rajamerkin reunuksessa on sen NE- ja SW-kulmissa.

Spånåmalm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget som mäter 9.6 x 9.0 m och är 1.2 m högt.
Kohde sijaitsee Spånåmalm-nimisen mäenharjan länsipäässä. Röykkiö on mäenharjalla niin, että se on ainakin laitaosaltaan tasaisen, hieman kuperan kalliopaljastuman päällä. Röykkiön pohja on vuonna 1992 julkaistujen tietojen perusteella katsottu soikeaksi, ja sen pituudeksi on ilmoitettu 9,6 metriä ja leveydeksi 9,0 metriä. Röykkiön kivirakenteen paksuus on ehkä enimmillään noin 0,6 metrin luokkaa. Röykkiön länsilaidalla erottuu huolitellusti ladottua kehärakennetta. Keskellä röykkiötä on pohjaltaan sammaltunut syvennys.

Gästerby Smisskullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen, av vilka det ena enligt Tyarktika är förstört. Eller möjligen rör det sig om ett enda, som i något skede tokats som två. det röse som finnsa mäter enligt Tyarktika 18.7 x 14.8 m.
Yhden tai kahden hiidenkiukaan jäännös korkealla mäellä, Lappdaliin vievän tien vieressä Smisskullen-nimisen mäen pohjoispäässä.

Rågholmen (243010020) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 14.0 x 11.3 m och är 1.9 m högt.

Linnarnäs Södergård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uppe på en bergstopp ett röse som mäter 16.2 x 12.3 m och är 1.6 m högt.
Kiviröykkiö vainioitten väliin jäävällä ja meren rantaan ulottuvalla kallioisella mäellä, länteen Näsudden-nimisen niemen tyvestä.

Björnholmen (243010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset på Björnholmens högsta punkt mäter 8.3 x 7.9 m och är 1 m högt.

Finnviken (243010023) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen uppe på ett berg på Sjölax ägor NE om Finnviken. Det ena röset mäter 13.5 x 9.7 m, det andra mäter 13.8 x 13.5 m och är 1.5 m högt. Det tredje röset, som är intakt mäter 12.2 x 9.3 m och är 1.5 m högt. Ca 150 m NW från dessa ett röse (x = 6671 56, y = 2436 80), som mäter 16.2 x 9.3 m och är 1.1 m högt.
Röykkiöt sijaitsevat Sjölaxviken- eli Syvälahti-nimisen merenlahden pohjoisrannalla kaakkoon laskeutuvassa pitkässä rinteessä.

Långholmen (243010029) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 11.9 x 10.7 m och är 1.8 m högt.
Kohde sijaitsee Långholmen-nimisessä saaressa, sen koillispäässä.

Spångkärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 9.6 m i diameter och är 1.1 m högt.
Röykkiö sijaitsee Pitkäjärven eteläkärjestä heti etelään olevan vuoren korkeimmalla harjalla. Hautarauniosta vähän itään on kolme pientä tiivistä korkeahkoa kiviryhmää, joilla on ehkä joskus tuettu jonkin mittaustornin jalkoja.
Röykkiö on rakennettu ainakin osaksi avokalliolle mäen laelle. Kivirakenteen läpimitta itä-länsi-suunnassa on noin 9,0 metriä ja pohjois-etelä-suunnassa 8,3 metriä, ja suurin korkeus on ehkä metrin luokkaa. Siihen on tehty keskelle suuri kaivamisjälki kallioon asti. Sen pohjalla näkyi peräti 1,8 metriä pitkä melkoisen kapea laattamainen kivi. Kiven lähettyvillä oli rauniossa useita pienempiä laattamaisia kiviä sellaisissa sijainneissa, että on pääteltävissä röykkiössä olleen paasiarkun, joka on hajotettu sitä pengottaessa. Purkamisjälki oli vanha; sen pohjalla kasvoi osaksi sammalta.

Viksgård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på ett berg som mäter 11.5 x 9.5 m och är 1.3 m högt.
Kohde sijaitsee kallionharjanteella metsässä noin 350 metriä itään Mustajärven eli Svarträsketin pohjoisimmasta lahdelmasta. Röykkiö on sijoitettu kapean ja kapeuteensa nähden korkeahkon luode-kaakko-suuntaisen mäenharjan kaakkoiseen kärkeen. Röykkiön korkeus nykyisellään on ehkä noin metrin luokkaa. Sen pohja-ala on muodoltaan soikea ja pohjois-etelä-suunnassa 10,1 metrin läpimittainen ja vastakkaisessa suunnassa 9,0 metriä. Röykkiössä on iso purkamisjälki keskellä ja laidoilla useita pienempiä.

Påvalsby 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 13.1 x 7.5 m.
Kohde sijaitsee Dalabergen-nimisen mäen etelärinteen alaosassa metsässä noin 25 metriä pellon kulmasta pohjoiseen. Rinteessä on kiviryhmä, joka saattaa olla pohjiaan myöten hajotetun röykkiön jäännös. Siinä kivet ovat särmikkäitä, ja kokonaisuus on aikeasti hahmotettavissa. Muutaman metrin alalla kuitenkin kiviä erottuu ryhmänä, jonka yläpinta on epätasainen ja hajanaisen näköinen. Aikaisemmat mitat lienevät maksimimittoja, joihin on luettu mukaan myös hajanaisten ulkoreunojen kiviä.

Högåker (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Gravröset finns 200 m söder om Högåkers gård.
Ett röse som mäter 7,4 m i diameter och är 0,6 m högt.

Nedergård (243010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats som daterats till Kiukaiskulturens tid på moränområde som sträcker sig över på båda sidor om vägen till Kastkärr. De första iakttagelserna av boplatsen har gjorts öster om en vattenfylld sandgrop.
Paikalla etelään laskeutuvan mäen rinteen juurella on melkoisen tasaista hiekkapohjaista peltomaata. Ajotie, joka menee Kastkärrin kylään, kulkee pitkin rinteen ja vainion välistä taitetta. Pellon reunassa tien vieressä on vanha vedellä täyttynyt hiekkakuoppa, ei kovin suuri (näkyy peruskartalla vesikuoppana). Asuinpaikkalöytöjä on havaittu varsinkin sen hiekkakuopan tuntumasta ja siitä hieman itään. Asuinpaikan yläpuolisessa mäenrinteessä on kiviröykkiö (Solhem 1) ja rinteen yläosassa kivilatomus (Solhem 2).

Österbacka (243010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; År 1988 påträffades ca 0.5 km SE om Österbacka manbyggnad i skärnngen i en grusgrop en eldstad som har varit över en meter i diameter. Som härdstenar har använts flata stenhällar. Mellan härdstenarna fanns sot och litet kol. Vid inspektionen påträffades inget i övrigt som hänför sig till en förhistorisk boplats. I åkern strax E om grusgropen har påträffats en kvartskrapa (TYA 480:1) och ett annat kvartsföremål (TYA 480:2). År 1950 har vidare påträffats antagligen i den samma sandgropen en enkel spetsnackig yxa (NM 12702). Då detta fynd jordes nämndes att på fyndplatsen fanns kol, vilket väl skulle passa in på eldstaden.

Makila Östergård (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Boplats från tidig metallålder i södra delen av Västerängs åkerområde. Boplatsen finns delvis på en kulle och delvis i åkern. År 1989 utfördes fosfatkartering, år 1990 en provgrävning. Uppe på kullen finns också ett lågt stenröse, vars funktion oklar. Uppskattningsvis 200 m S eller SSW om boplatsen finns ett delvis söndrat gravröse, som förefaller ha haft rektangulär form. Detta röse ligger inte i krönläge utan lägre ned på sluttningen och kan möjligen sättas i samband med boplatsspåren från tidig järnålder. Ca 150 m SW om angivna boplatskoncentration påträffades år 1991 på ett litet näs som skjuter ut från söder i åkern lerklining (TYA 545)
Ett annat röse är beläget högst uppe på den skogbeklädda kulle som söderifrån skjuter ut i åkern. Dess koordinater är x = 667445, y = 242849. Det mäter 9.6 x 7.9 m och är 0.9 m högt.
Inventointi 2013: Asuinpaikka-aluetta on lähellä pellon ja metsän rajaa viljelemättömällä korkealla pienellä mäellä ja laajan metsäisen mäkialueen pohjoisrinteen loivalla osalla. Mainitun pienen mäen päällä on myös kaksi kiviröykkiötä.
Alue, jolta asuinpaikkaa on mäeltä havaittu, on kasvillisuuden peitossa. Mäen laella on ehkä maapohjalla matala kiviröykkiö, jonka pohja-ala vaikutti säännöllisen pyöreältä. Röykkiön pituus itälänsi- suunnassa on 8,8 metriä ja leveys pohjois-etelä-suunnassa 7,8 metriä. Röykkiön reunalla on kaksi noin metrin läpimittaista maakiveä. Muutoin röykkiön korkeutta on vaikeata määritellä senkin vuoksi, että se on ehkä kuperalla maapohjalla. Tästä röykkiöstä alle 30 metriä pohjoiseen on toinen röykkiö, joka on pienempi, epämääräisempi ja sijaitsee ehkä osaksi kalliopohjalla voimalinjan alla.

Eländet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats från stenåldern i bottnen av en före detta havsvik mellan höga berg. Vid undersökningar har påträffats kvartsavslag, keramik och brända ben.
Asuinpaikka sijaitsee meren rannan tuntumassa olevan viljelysvainion yläpuolella etelään laskeutuvassa rinteessä. Paikalla on avokallion kaakkoissivustalla tasaista hiekkamaata, joka laskeutuu loivasti kaakkoon. Ajotie vaikuttaa menevän asuinpaikan ylitse. Saman tien varressa hieman ylempänä rinteessä on iso hiekkakuoppa.

Bogsböle (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen i skogen norr om Uppgård. På ett smalt näs mellan två sandtag återstår ännu en del av en boplats som till delar gått förlorad genom sandtäkten. På stället har påträffats avslag av kvarts och stenart, keramik och ett fragmentariskt bryne. TYA 610.
Ajotiehen rajoittuu kaksi hiekkakuoppaa, ja niitten tuntumassa on vähän kauempana tiestä kolmas vähän etelään päin. Kahden pohjoisemman hiekkakuopan välissä on noin 8 metrin levyinen kaivamaton maakaistale, jonka yli kulkee tilusraja. Sen kaivamattoman kaistaleen laidalla (eteläisen kuopan puoleisella laidalla) on v. 2013 inventoinnin yhteydessä ollut havaittavissa asuinpaikkalöytöjä samoilla kohdin, mistä niitä oli vuonna 1993 otettu talteen.
Vuonna 2023 paikalla on useita hiekanotossa syntyneitä kuoppia, joista osa
on jo kasvanut umpeen. Sähkölinjan alapuolella on hiekkakuoppa, jota on käytetty vielä hiljattain. Hiekkakuoppien reunat tarkastettiin ilman uusia havaintoja asuinpaikasta.

Mattkärr Södergård (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Tre i rätt gott skick bevarade rösen på mineraljorden. Det västligaste mäter 12.5 x 10.7 m och är 1.5 m högt. Det mittersta röset mäter 5.7 x 5.4 m och är 0.5 m högt. Det östligaste mäter 7 m i diameter och är 1 m högt.
Kivistä ladottu yksi röykkiö tai useamman röykkiön yhdistelmä metsäisessä rinteessä vanhan maantien yläpuolella. Kohde sijaitsee Mattkärrin kylässä noin 350 m koilliseen Västanfjärdiin lähtevän tien ja Kemiöstä Dragsfjärdiin ja Taalintehtaalle vievän tien risteyksestä. Tässä on aiemmin katsottu olevan kolme erillistä röykkiötä. Lukumäärä on kuitenkin tulkinnanvarainen. Kokonaisuuden voi hahmottaa niinkin, että siihen kuuluu pitkä kivivalli, jossa on suunnilleen keskellä 90 asteen käännös, jonka lisäksi tämän vallin sivujen väliin jää yksi epämääräinen kiviryhmä.
Hieman kivikkoisen harjun päälle on koottu kivistä pohjaltaan L-kirjaimen muotoinen kaksisakarainen röykkiö tai kahden röykkiön yhdistelmä. Sakaroitten tai röykkiöitten pitkät sivut ovat suunnassa koillinen–lounas ja luode–kaakko. Tämä on ladottu tasaiselle maapohjalle. Luoteisen ulkosivun pituus on 8,2 - 9,2 metriä ja lounaissivun pituus 9,0 metriä. Koillinen–lounas-suuntaisen osan leveys sen keskeltä on 2,7 metriä ja luode–kaakko-suuntaisen osan leveys sen keskeltä on 3,4 metriä. Röykkiön poikkileikkaus on joko suorakaide tai ympyräsegmentti. Röykkiön kivikko näyttää olevan korkeimmillaan lähellä koillispäätä, missä sillä oli korkeutta noin metrin verran. Sakaroitten tai vierekkäisten röykkiöitten väliin jää yksi iso kivi, jonka ympärillä kasvaa kuusia sekä luode–kaakkosuuntainen pitkänomainen epämääräinen kivikko, joka voisi olla ehkä luonnonmuodostuma.

Solhem 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; I gott skick varande röse på kalberget som mäter 7.2 x 5.0 m och är 0.3 m högt.
Pieni kivilatomus avokallion nokalla, korkeimmalla kohdalla ehkä osittain matalassa kallion painanteessa, linkkimaston harusvaijerin kiinnityskohdan vieressä. Koko on vaikeasti hahmotettavissa päällä kasvavien sammalien vuoksi, mutta se on ehkä pituudeltaan 5,7 metrin luokkaa, leveydeltään noin 4,7 metriä ja korkeudeltaan noin 0,2 metrin luokkaa. Pohjan pituussuunta on itä-länsi. Päällekkäisten kivikertojen lukumäärä ei selvinnyt.

Brudbergen 2 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röse som mäter 8.3 x 8.1 m och är 1 m högt.
Röykkiö sekä sen vieressä ladottu kivijata ja näitten lähellä kivistä ladottu kuvio korkean kallion laella. Röykkiön pituus on vuonna 1992 ilmoitettujen tietojen mukaan 9,9 metriä ja leveys 7,7 metriä. Korkeus on 0,4 metrin luokkaa. Keskellä on iso purkamisjälki.
Röykkiön pohjoislaidasta vain 3,2 metriä pohjoiseen on kahdessa jaksossa yksinkertainen ladottu kivirivi kompassisuunnassa 80°-260°. Jaksojen yhteinen pituus, johon on laskettu myös niitten välinen lyhyt katko tai rikkoutunut kohta, on 16,2 metriä. Jaksojen läntisin osa on osapuilleen 9 metriä viereisen röykkiön keskikohtaa lännempänä. Itäisin osa on runsas 7 metriä röykkiön keskikohtaa idempänä. Kiviriveissä (tai -rivissä) oleva suurin kivi on pitkänomainen 1,1 metrin pituinen paasi.
Läntisemmästä kivirivin osasta 4,2 metriä pohjoiseen on kalliolle ladottu kivistä kuvio. Sen muodon voisi sanoa muistuttavan kuviota, joka syntyy, jos suorakaiteesta poistetaan yksi sivu. Kuvio on keskeltä ja länsilaidalta kivetön. Pituus on 3,6 metriä itä-länsi-suunnassa ja leveys 2,5 m vastakkaisessa suunnassa. Kivikuviossa kiviä oli 1-3 päällekkäin, ja kivien pinnoissa oli sammalta ja jäkälää.

Bollberget (243010056) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget, som mäter 7.4 x 5.8 m och är 0.6 m högt.
Kiviröykkiö sijaitsee Bollberget-nimisen mäen etelärinteen keskikohdalla melko matalalla rinteessä, joka laskeutuu etelään jyrkästi. Röykkiön pohja-ala näytti olevan melko säännöllinen soikio. Vuonna 1992 julkaistujen tietojen mukaan sen pituus on 7,4 metriä ja leveys 5,8 metriä, ja korkeutta röykkiöllä on noin 0,6 metriä. Kivet ovat lähes kokonaan sammalten peittämiä. Keskellä röykkiötä on syvennys, ja joitakin pieniä puita kasvaa röykkiön sisällä.

Kolli 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kalkkilanmäen lounaisrinteen lähettyvillä melko tasaisella peltovainiolla/savipellolla. Kohteesta noin 200 metriä etelään on purouoma. Löydöt paikalta ovat kiviesineitä (yksityiskokoelmassa) ja kvartsia. Asuinpaikan lähettyvillä on alle kilometrin etäisyydellä useita muita muinaisjäännös- ja tentatiivikohteita (2, 3, 4 ja 44). Lähistöllä on myös ainakin yhden hävinneen torpan paikka ja vähän kauempana hiilimiilun paikka. Lisäksi ympäristössä muutamia kivikoita, jotka on alustavasti tulkittu luonnon muovaamiksi tai resenteiksi. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.
Nupillinen, särkynyt reikäkivi on löydetty Kollin talosta 800 m luoteeseen tasaiselta savipellolta.

Ali-Vesä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee loivasti kumpuilevalla pellolla lähellä rantasaunaa, jonka pohjoispuolella on pieniä matalia avokallioita. Avokallioiden pohjoispuolella on purouoma. Hirsijärven rannassa sijaitseva asuinpaikka erottuu peltovainiolla asuinpaikkalöytöjen, lähinnä kvartsien, esiintymisalueena, joka jatkunee myös pellon ja järven välillä olevalle viljelemättömälle alueelle. Matti Huurre on löytänyt vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä tästä kallion pohjoispään itälaidalta, kallion ja pellon väliltä 15 koristelematonta saviastian palaa. Ne ovat "Kiikalan historia" -teoksen (sivu 48) mukaan tulkittu rautakautisiksi. Pelto on paikoin savimaata, saunan kaakkoispuolisella vainiolla on myös eloperäistä maa-ainesta saven joukossa. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 648 ja MM:2 K 201.

Kotopelto Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Turun ja Helsingin välisestä valtatie 1:stä alle 100 metriä etelään, Hirsijärven koillispään lähellä pohjois-etelä -suuntaisen mäen itäpuoleisella pellolla aivan talon pihapiirin tuntumassa. Ruskon Kotopellosta on löytynyt aiemmin kaksoistaltta KM 5361: 5 ja reikäkirveen katkelma KM 9444: 7. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä Matti Huurre löysi paikalta iskoksen. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 numerolla 636.

Myllykankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Huitinjoen laaksoon laskeutuvien, Ojamäenkallion länsipuoleisten, jyrkkien rinnepeltojen juurella. Maaperä on savea. Hans-Peter Schulz on todennut alueella olevan transgression aiheuttaman savikerroksen; saven alla on havaittu paksuja turvekerroksia. Asuinpaikalta on löydetty pääasiassa kiviesineitä irtolöytöinä, yksi kvartsi-iskos. Keramiikkaa ei ole alueelta löydetty koekaivauksen tai inventointien yhteydessä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 647.

Huhtala (252010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee lounaaseen loivasti laskeutuvalla tasaisella savipellolla. Joen alajuoksun suuntaan muinaisjäännöstä saattaa olla viljelemättömällä alueella. Aiemmin löytynyt Suomusjärven kulttuurin käyräselkäinen kivitaltta KM 17012. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä suoritettiin pintapoiminta alueen pellolla, josta talteen otettiin kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä KM 32823: 1-8. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.

Mäkilä (252010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Kiikalan ja Suomusjärven rajaa, noin 100 metriä Kurkkusuon eteläpuolella. Tämä kivikautinen asuinpaikka on todettu pienehköltä peltovainiolta, jota ympäröivät korkeat ja jyrkät rinteet idän, etelän ja lännen suunnalta. Matti Huurteen mukaan on mahdollista, että asuinpaikka ulottuisi metsänkin puolelle. Kohteesta on irtolöytöjä sekä inventointien yhteydessä talteenotettuja löytöjä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmäsä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 646.

Uusitalo Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kolmen eri asuinpaikan rykelmä. Kaikki kolme asuinpaikkaa on yhdistetty ensiksi havaitun asuinpaikan yhteyteen, koska välimatkat eri löytöalueiden välillä ovat alle 200 metriä. Ensimmäisenä havaittu kohde on länteen laskeutuvilla mäkirinteillä sijaitseva asuinpaikka (ANERIOJÄRVI 3, Uusitalo), jonka Matti Huurre löysi vuonna 1965 alueelta havitsemansa kvartsi- ja palaneen luukeskittymän ansiosta. Kaksi muuta asuinpaikkaa on löydetty vuoden 1992 inventoinnin yhteydessä. Kaikki kohteet sijaitsevat pelloilla. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 numerolla 645.

Sillanpää Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee länteen laskeutuvan peltovainion yläosassa metsän ja viljelemättömän saarekkeen välillä. Alue on kumpuilevaa savipeltoa Varesjoen itäpuolella kohoavalla rinnealueella, vanhan kuivuneen sivupuron uoman vierellä. Vuoden 1965 inventointikertomuksessa olevien koordinaattien osoittamasta paikasta ei löytynyt vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä suoritetussa pintapoiminnassa mitään asuinpaikkaan viittaavaa. On kuitenkin huomioitava, että vuoden 2001 inventoinnin tarkastelumahdollisuudet olivat rajatut oraan vuoksi. Sen sijaan asuinpaikkaan viittaavia löytöjä talteenotettiin lähistöltä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 643.

Rasi (252010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Omenojärven pohjoisrannalla olevalla vainiolla lähellä Rasin pihaa. Löytöalueelta Omenojärvelle päin on jyrkkä törmä, jonka reunan vieressä kulkee peltotie. Matti Huurten inventoidessa alueella vuonna 1965 hiekkapellosta löytyi kvartseja. Hänen mukaansa maasto on kivikautiselle asuinpaikalle hyvin sopivaa. Vuoden 2001 inventoinnissa havaittujen pintalöytöjen perusteella määritetyt koordinaatit poikkeavat hieman vuoden 1965 inventointikertomuksessa olevista koordinaateista. Vuoden 2001 pintapoiminnan tuloksena alueelta löytyi kvartsia, palanut luufragmentti ja kivihioimen kappale. Löytynyt hiekkakivihioimen kappale saattaa tosin Esa Laukkasen mukaan olla historialliselta ajalta. Laukkasen mukaan törmästä ja peltotiestä järvelle päin peltomaassa oli havaittavissa selkeästi tummenpaa eloperäistä maa-ainesta. Läheisen järven pintaa on laskettu 1900-luvulla. Lähistössä on Kylä-Sipilän asuinpaikka (13). Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 641.

Kylä-Sipilä (252010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka peltovainiolla itään, kaakkoon ja etelään laskeutuvilla loivilla rinteillä Omenojärveen liittyvän Lahdensuon reunalla. Kohteesta on kaksi irtolöytöä. Alueen inventoinnin yhteydessä vuonna 1965 Matti Huurre kävi tarkistamassa kohteen. Tarkastuksen yhteydessä löytyi kvartsi-iskos samalta paikalta, mistä talon isäntä oli aiemmin löytänyt pienen reikäkiven. Huurteen mukaan alue on itään viettävää hiekkamultaista rinnettä ja sopisi hyvin asuinpaikaksi. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä kohteesta löytyi lisää asuinpaikkalöytöjä; retusoitu kvartsiesine, kiviesineen kappale, iskoksia ja ydin. Esa Laukkasen mukaan vainiolla näkyvän yhtenäisenä erottuvan kvartsilöytöalueen perusteella asuinpaikan laajuus on arviolta noin 120 x 300 metriä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 633.

Urho (252010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Urhon talosta länsilounaaseen noin 700 metriä, Hitolasta Myllykulmaan menevän tien pohjoispuolella, lähellä tietä, peltovainion ja metsän rajakohdassa. Maasto laskeutuu paikalla loivasti lounaaseen. Kohteen tuntumassa on muutamia hiekanottopaikkoja, joista osa oli vuoden 2001 inventointia tehtäessä jo umpeenkasvaneet. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä Matti Huurre käynyt tarkistamassa kohteen, kohteesta löytyi runsaasti kvartsia. Huurteen mukaan asuinpaikka on ilmeinen. Vuoden 2001 inventoinnissa kohteesta löytyi pari kvartsi-iskosta. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 640.

Kaunela Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vihdassuolta Hitolanjokeen laskevan puron suun lähellä olevalla peltovainiolla. Tämän rantapellon lähellä on Myllykulman taloryhmä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 639 (Myllykulma).

Krappenpyöli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Krappenpyölin talon länsipuolella , talon ja Hitolanjoen välisellä pellolla. Ainoa paikalta löydetty kivikauteen viittaava löytö on vuoden 1965 inventoinnissa talteenotettu kvartsi-iskos. Matti Huurre on luokitellut tämän kohteen vain varauksella asuinpaikaksi. Varmuutta asuinpaikan luonteesta ja laajuudesta ei edelleenkään ole. Lähistöllä ovat Myllytryykin (16) ja Kaunelan (15) kivikautisetasuinpaikat. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 631.

Luoma (252010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee NW-SE -suuntaisen harjun kaakkoispäässä Hitolanjoen koillispuolella, lähellä Luoman taloa, jyrkästi etelään Hitolanjoelle laskeutuvalla pellolla. Paikalta, kovasta savimaasta, löydetty vuonna 1933 koristeltu reikänuija. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä tämä irtolöytökohde tarkastettiin, jolloin paikalta löytyi kvartsia. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä paikalta ei löytynyt lainkaan löytöjä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 638.

Ranta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee metsämaalla lähellä Omenojärveä. Aiemmin löydetty reikäkivi (verkonpaino?) Omenojärven koillisrannalta, Rannan talosta noin 150 metriä eteläkaakkoon. Vuoden 1965 syksyllä Matti Huurteelle toimitettu alueelta löytyneitä kvartsisirpaleita. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä löytyi nuorakeramiikkaa, nelisivuinen oikokirves, hiotun kiviesineen kappale ja kvartsi-iskos. Kylänpään asuinpaikka (20) sijaitsee kohteesta noin 250 metriä länsiluoteeseen. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 650.

Kylänpää Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kylänpään talon mailla Omenojärven pohjoisrannalla, peltovainion laitamilla olevan ladon lähettyvillä. Kohde on viljelmättömällä mäentöyräällä. Molempien inventointien löydöt ovat tulleet näkyville pienestä hiekkakuopasta. Ajotie kohteeseen näkyy peruskartassa. Kohteesta vain noin 250 metriä kaakkoon on kivikautinen asuinpaikka (Ranta, 19). Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 634.

Ahopelto (252010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee entisen Kurajärven etelärannalla, matalalla kumpareella olevalla peltovainiolla, jota Isosuo ympäroi idän, pohjoisen ja etelän suunnalta. Idän suunnalla vainioalue jatkuu Lehtiniemen pihapiiriä kohden. Tie Lehtiniemeen taitaa kulkea tämän asuinpaikan lävitse. Nyttemmin kuivatun Kurajärven ranta on sijainnut tältä kohteelta noin 200 metrin päässä koilliseen. Vuonna 1936 tältä Ahopelto -nimiseltä kumpareelta löytyi oikokirves, säilytettävänä Turun historiallisessa museossa. Vuoden 1965 inventoinnissa tien pohjoispuolelta, noin 20 metriä tiestä, löytyi hiotun kiviesineen kappale. Matti Huurteen mukaan paikalla on nähtävästi asuinpaikka, jollaiseksi alue sopii erinomaisesti. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 642.

Lehtiniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee pienen mäen pohjoispäässä, kuivatun Kurajärven entisellä etelärannalla. Saman mäen eteläpäässä on Lehtiniemen pihamaa. Rantatörmän päältä, Lehtiniemen talosta noin 60 metriä pohjoiseen, löytyi vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä kirveen torso ja kvartsia. Alue on kivikkoista hiekkamaata. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 635.

Salmenranta (252010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikaln kirkolta Peltolaan menevän tien, Peltolantien, itäpuolelta. Löytökohta on puron varrella hietikkoisella rinteellä. Tien länsipuolella on länteen päin loivasti laskevaa peltoa. Tien itäpuolinen pelto on metsittynyt ja maan pinta on siellä heinikon peittämä. Maasto laski siellä itään päin hyvin jyrkästi heti löytökohdan itäpuolelta alkaen. Maaperä on karkeata soraa. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä pellolta, tien varren rinteestä löytyi kvartsia. Matti Huurteen mukaan paikka olisi hyvin sopiva asuinpaikaksi, mutta kvartsien rajoittunut esiintyminen ei sitä varmista. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä talteenotetut löydöt (kvartsikaavin?, kvartsi-iskoksia ja palaneen saven kappale) ovat myös verraten suppealta alueelta. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 651.

Krapi (eli Seppä) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vanhakylästä itään päin entisen Kurajärven eli Kiikalanjärven rannalla. Paikka on pinnanmuodoiltaan loivasti kumpuilevaa savipeltoa. Entinen järven törmä on kohteen kohdalla hyvin jyrkkä. Sekä vuoden 1965 ja 2001 inventointien yhteydessä on otettu talteen muutamia kvartseja. 1900-luvun alussa löydettyjä mahdollisesti asuinpaikkaan liittyviä irtölöytöjä ei ole pystytty paikallistamaan. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 649, Seppä.

Aro Kiikala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee korkean Riihimäen länsirinteen ja Hirsijärven koillispäähän laskevan puron välisellä pellolla, joka viettää länteen. Paikalta noin 150 metriä etelään on Vanhatie (osa vanhaa Turku-Helsinki -tietä). 1900-luvun alussa lähistöltä tehtyjä irtolöytöjä ovat poikkikirves KM 6968: 5 ja soikea tuluskivi KM 4673:1. Vuoden 1965 inventontia haittasi kasvillisuus. Valtatieinventoinnin yhteydessä vuonna 1992 tehtiin runsaasti asuinpaikkalöytöjä; savikiekon katkelma, palanutta savea, keramiikkaa, rautakuonaa, kvartsia ja hioinlaaka. Kohde on laaja, noin 6 000 neliömetriä. Samalla alueella on ollut asutusta todennäköisesti kivi- ja rautakaudella. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä kohteessa ei käyty. Tienrakennus ei Esa Laukkasen 2001 tietojen mukaan olisi tulossa kohteen päälle, vaan noin 300 metriä pohjoisemmaksi (tietolähde: Tielaitoksen Turun tiepiirin painattamasta esitteestä "Valtatie 1 rakentaminen moottoritieksi välillä MUURLA-LAHNAJÄRVI". Siinä ei ole mainittu painovuotta, mutta viitataan vuonna 1996 valmistuneeseen yleissuunnitelmaan). Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole mainittu.

Myllymäki Kiikala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hirsijärven koillispäähän laskevan Huitinjoen luoteisrannalla, jyrkästi kaakkoon päin kaltevalla pellolla, metsän reunassa. Joenvarren peltoa, paikalta on löydetty kvartsiesine ja pala kvartsia sekä noin 600 neliömetriä laaja palaneitten kivien esiintymä. Hans-Peter Schulzin mukaan pelto on hiesua, yläosassaan paikoin hiekkamoreenia. Hänen arvionsa mukaan löydökset viittaisivat maanmuokkauksen pitkälti tuhoamaan kivikautisen asuinpaikkaan. Vuoden 2001 inventointikäynnin yhteydessä ei tehty löytöjä. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole mainittu.

Yli-Lääppä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Aneriojärvestä pohjoiseen olevalla laajalla viljelysvainiolla, Viitamäen itään laskeutuvan rinteen itäpuolella. Paikalta noin 400 metriä etelään on Kiikalan ja Suomusjärven välinen rajapyykki Hermolanvaha (45). Schulzin mukaan paikalla on ollut todennäköisesti kivikautinen asuinpaikka, jonka maanmuokkaus on sittemmin ainakin osittain rikkonut. Vuoden 1992 inventoinnin yhteydessä kohteesta löydettiin palaneita kiviä noin 300 neliömetrin laajuiselta alueelta. Palaneiden kivien lisäksi alueelta löydettiin hiomalaaka ja kvartsiesine. Kohde ei ole mukana Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996. V. 2002 kohteen eteläpuolta koekaivettiin Vt-1 moottoritielinjauksen takia. Todettiin, että varsinainen asuinpaikka sijoittuu tielinjauksesta pohjoiseen.

Jokipelto (252010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hitolanjoen varrella suunnilleen kohdassa, josta joki on alkanut nyt kuivatusta Kurajärvestä. Paikalta katsoen Hitolajoen vastarannalla on urheilukenttä ja Kiikalan kotiseutumuseo. Asuinpaikka sijaitsee joenrantapellolla, joka laskeutuu loivasti pohjoiseen. Esa Laukkasen mukaan asuinpaikka on todennäköisesti kärsinyt joen pitkäaikaisen kulutuksen ja maanmuokkauksen aiheuttamasta maa-aineksen valumisesta alarinteeseen. Löytöjä tuli vielä aivan pellon alareunasta, viljelemättömän jokitörmän rajasta. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.

Silva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee loivasti lounaaseen päin laskeutuvalla tasaisella pellolla, kuivatun Kiikalanjärven eli Kurajärven rantalinjan tuntumassa, lähellä Silvan asuinrakennusta ja puutarhaa, peltotien vierellä. Asuinpaikan lähellä on joskus ollut saha. Joitakin sahan rakennusten ja koneiden osia on vielä laajahkolla viljelemättömällä mäellä Silvan pihalta luoteeseen. Pelto on pääasiassa hiekkaa ja multaa. Asuinpaikkana poikkeaa muista entisen Kurajärven ympäristön asuinpaikoista siinä, että se on sijainnut järven itärannalla, muut tunnetut kohteet ovat olleet järven länsi- tai etelärannalla. Kohde on mahdollisesti osittain tuhoutunut. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.

Pyhätöyräs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee koilliseen laskeutuvalla savipellolla, 400 metrin päässä Hitolanjoesta. Vuonna 1989 Museovirastolle toimitettu alueelta talteenotettuja löytöjä (KM 24736: 1); tasataltta, 2 hiotun liuske-esineen katkelmaa, 3 kvartsikaavinta ja 4 kvartsi-iskosta. Vuoden 2001 inventoinnissa löytöpaikalta ei löytynyt mitään esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavaa. Sen sijaan läheltä vuoden 1989 löytöpaikkaa, pihamaan läheisyydessä olevalta juuri jyrätyltä pellolta löytyi kvartsi-iskos. Kohteen läheisyydestä on löytynyt myös keihäänkärjen kärkikatkelma KM 17014. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.

Kollinnummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde (syvä pyyntikuoppa/sudenkuoppa) sijaitsee Kollinnummen tasaisella hietikkokankaalla melko lähellä Kalkkilantietä. Kuopan syvyys on arviolta noin 3 metriä. Sen suuaukkoa ympäröi kaivetusta maasta koostuva korkea reunus. Kuopan reunoilla ja pohjalla kasvaa puita, mitkä hieman haittaavat näkyvyyttä. Kuopan suun halkaisija on arviolta noin 4 metriä.

Komisuo Kultalähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde on suurehko, talvellakin avoin luonnonlähde, jonka rannalle johtaa tallautuneita polkuja. Kohde sijaitsee Hyyppärän epätasaisessa harjumaastossa muutama sata metriä Lammenjärvestä itään, Lammensuon eteläpäässä.
Kohteeseen liittyy uskomustarinoita: Kiikalan kirkko oli Isonvihan aikaan Saaren kylässä nykyisen Pappilan lähellä. Kirkon kellot kannettiin piiloon Komisuon kylään Hyyppäränmäelle Kultalähteeseen. Toisen tarinan mukaan jättiläinen olisi varastanut jostain kultaiset kirkonkellot ja heittänyt ne Kultalähteeseen.

Silmälähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kirkasvetinen lähde sijaitsee kallion jyrkän pohjoislaidan juurella noin 300 metriä länteen Hirsijärven koillispäästä. Lähteessä näkyy sementtinen kaivonrengas. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä Matti Huurre havaitsi lähteellä olleen koilliseen johtavan lasku-uoman. Lähistöllä Topulin asuinpaikka (1) ja röykkiö Töykkälä E (40).

Teilinummi (252010037) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kiikalan länsirajan lähellä oleva mestauspaikka, joka sijaitsee valtatie 1:een rajoittuvalla korkealla mäellä, josta on otettu maa-ainesta. Vuoden 1965 inventointikertomuksessa mainittuja kuopanteita ei ollut havaittavissa enää vuoden 2001 inventointikäynnillä. Kirkonkirjojen merkinnät kertovat 29.4.1805 tapahtuneesta mestauksesta. Paikalla mestattiin ja teilattiin 24-vuotias Halikon Seppälästä kotoisin oleva Rasvalan Ylhäisten talon vävy Mikko Henrikinpoika. Tarinat ovat kertoneet "Myrkky-Mikon" surmanneen vaimonsa ja lapsensa myrkyllä. Topulin talon paikkeille on Teilinummelta matkaa noin 1,3 kilometriä.

Kiikala Kalkkimäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kaksi pitkää kalkkilouhosta Varesjärven pohjoispuolella olevalla korkealla mäellä, jossa rehevä kasvillisuus. Mäen harjanteella ei ole rakennuksia. Kaivannot ovat lähinnä koillis-lounaissuunnassa suunnilleen samassa linjassa. Lounaisempi kaivanto (noin 120 metriä) on näistä kahdesta louhoksesta syvempi. Koillisempi kaivanto (noin 150 m) on paikoin hyvinkin matala ja kapea, se mutkittelee hieman. Tämän kaivannon koillispäästä alkaa vanhan ajotien ura, joka menee rinnettä jyrkästi alas. Sen varrella alempana rinteessä on kalkinpolttouuni. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 tunnuksella Su:4 482. (Vrt. Kiikalan Kalkkilan kylän Kalkkilanmäki, jossa on myös louhos.)

Töykkälä E (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee noin 140 metriä länteen Hirsijärven pohjoispäästä, pienen mäen laella peltojen ympäröivän viljelemättömän saarekkeen etelälaidalla. Alueella on runsaasti pylväskatajia. Valtatie 1 on nykyisin 150 metriä tästä kohteesta pohjoiseen. Röykkiön korkeus noin 1,5 metriä, pohja-ala noin 10 x 3 metriä. Röykkiön muoto on epäsäännöllinen. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole mainittu.

Rusko (2) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maansekainen, pyöreä kiviröykkiö sijaitsee 500 metriä Hirsijärven koillispäästä koillliseen Ruskon talon pihamaan ja peltojen välillä. Valtatie 1 on noin 100 metriä pohjoiseen tästä röykkiöstä. Sen halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus noin 1 metri. Kohteen alkuperään liittyvää perimätietoa ei ole tai ei enää tunneta. Kohteen lähistöllä on asuinpaikkakohde Kotopelto (5) ja paikalta noin 1,5 kilometriä länteen on Töykkälän tilan maalla sijaitseva kivilatomus (40). Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole huomioitu.

Koivula (252010042) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Korkeareunainen, noin 1,1 metriä syvä tervahauta kuusivaltaisessa metsässä, lähellä peltoa ja pihamaata. Seinämistä pilkistää näkyville useita tuohikerrosten jäännöksiä. Tervahaudan halkaisija on noin 7-7,2 metriä. Sen itälaidalla näkyvissä aukon jäännös.

Kujanpää (252010043) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 1,5 metriä syvä kaivanto, jonka suuaukko on lähes pyöreä. Sen vallimaiset reunat mukaan luettuna tervahaudan halkaisija on noin 5,3 metriä. Tähän kaivantoon liittyy noin 30 metrin päähän sen reunasta ulottuva ojanne. Tervahauta sijaitsee tiheässä kuusikossa.

Kalkkilanmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee korkean ja laajahkon Kalkkilanmäen pohjoisrinteellä. Kohde käsittää kaksi kalkkilouhoskaivantoa ja kalkinpolttouunin jäännökset. Avoin kalkkilouhoskaivanto on noin 16 metriä pitkä koillis-lounais -suunnassa. Sen leveys on noin 2,2 metriä ja syvyys noin 2 metriä. Alarinteen puolelle oli heitelty jätekiveä, sillä oli ehkä täytetty myös pieni toinen louhos.Uunin jäännös oli osittain jo ränsistynyt. Uunia ympäröi matalan suunnilleen rengasmaisen kaivannon jäännös. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohdetta ei ole mainittu.

Hermolan vahakivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde on iso siirtolohkare Salo-Helsinki-maantien varrella, joka on samalla rajamerkki ja tarinapaikka lähellä Aneriojärven pohjoispäätä. Rajamerkki sijaitsee Kiikalan ja Suomusjärven rajakulmauksessa, peltoaukean keskellä olevassa viljelemättömässä saarekkeessa.
Hermolan vahakivi on mukana monissa tarinoissa, joista eräs kertoo kiveä heittävästä jättiläisestä. Paikallinen perinne tuntee myös tarinan jättiläisämmästä, joka kanteli kiveä, ja pudotti kiven esiliinan revetessä. Toisaalta kerrotaan myös mm. paholaisen ja Hermolan-Taatan asuvan Hermolan vahakivessä. Suomusjärven puolella myös Hermolanvaha -niminen kivikautinen asuinpaikka.

Pyymäki N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pyymäen talo sijaitsee Hongiston kartanolta noin 750 metriä länteen, Salo-Kisko -maantieltä Tieksmäelle vievän tien itäpuolella. Vuonna 1912 isäntä Oskar Pyymäki tuonut Kansallismuseoon kuusi Pyymäen maalta löytynyttä kiviesinettä KM 6034: 1-6. Samalla hän on ilmoittanut kiviesineiden tarkemmat löytöpaikat. Kiviesineet ovat peräisin kumpareen rinteiltä eri puolilta taloa. Itse talo sijaitsee kummun laen eteläosassa. V:n 1963 inventoinnin yhteydessä talon etelärinteeltä löytyi kvartsia. V. 2003 löytöjä havaittiin etelään ja itään viettävien rinteiden lisäksi aivan rinteiden yläosista, lähes tasaiselta pellolta, talon läheltä. Löytöjen selväksi alarajaksi muodostui 42,5 m korkeuskäyrä.

Pyymäki S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pyymäen talolta jatkuu etelään hietikkoharjanne, joka kohoaa eteläosassaan korkeammiksi kumpareiksi. Hongiston ja Tieksmäen kylien rajan läheisyydestä löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä. Toinen kohteen asuinpaikoista sijaitsee noin 350 metriä Pyymäen talosta etelään olevan harjanteen itärinteellä, Hongiston kylän puolella. Alueelta löytyi kiviesineen kappale ja kvartsi-iskoksia. Toinen asuinpaikoista on Tieksmäen kylän puolella noin 200 metriä Jokkisen (peruskartassa Jokinen) talosta kaakkoon. Täältä vanhan riihenpaikan läheisyydestä löytyi pii- ja kvartsi-iskoksia. Todennäköisesti tältä alueelta peräisin on Kansallismuseoon toimitettu taltta KM 6026: 2. V:n 2003 inventoinnissa löytöjä havaittiin kylänrajan tuntumassa molemmin puolinn rajaa.

Mustaoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mustaojan talo sijaitsee Hongiston kartanosta noin 2,4 kilometriä länsilounaaseen, noin 1kilometri Naarjärven rannasta itään. Talon eteläpuolella virtaa pienessä notkossa Mustaojaan laskeva puro, jonka eteläpuolella maasto nousee. Länteen päin maasto on loivaa etelään viettävää rinnettä. Talon pohjoispuolella on maastoa tasoitettu kentäksi, muuten talon ympärillä on ollut vuoden 1963 inventointikäynnin aikana peltoa. Taloa ympäröivästä pellosta on runsaasti löytöjä KM 10618: 7 ja KM 15972: 1-5. Matti Huurteen mukaan löydöt osoittavat, että asuinpaikka on sijainnut aivan talon ympäristössä. V:n 2003 inventoinnissa alueella ei ollut pintahavaintomahdollisuuksia.

Lampolan nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mustaojan, Korvenojan ja Lampolan rajapyykin kohdalla, noin 300 metriä Mustaojan talosta itään, on tien koillispuolella leikkaus, josta Aarre Vartiainen oli löytänyt alkeellisen kirveen ja kourutaltan palan. Vuoden 1963 inventointikäynnin yhteydessä tästä leikkauksesta löytyi vielä pari kvartsi-iskosta. Leikkauksessa oli myös hiiltä, maanpinnasta noin 20-30 senttimetrin syvyydessä. Tästä noin 100 metriä luoteeseen olevan nummen länsipuolella on niemeke, jonka pohjoispuolella on Nairassuo. Kesällä 1963 niemekkeellä oli kaksi tietä, joiden kummankin kohdalta löytyi kvartsia niemekkeen etelärinteestä. Molemmissa löytöpaikoissa maaperä on pehmeää hiekkaa. Näiden kahden eri löytöpaikan väliltä ei löytynyt kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä, mutta Huurteen mukaan ne kuuluvat todennäköisesti samaan asuinpaikkaan. V. 2003 metsäautotien lännenpuoleisesta leikkauksesta löytyi pari kvartsia. Alue oli tuolloin pääosin kasvillisuuden peitossa.

Nummela (259010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nummelan talo on Hongiston ja Tieksmäen kylien rajalla. Talo on korkealla jyrkkärinteisellä nummimäellä. Asuinpaikka sijaitsee nummimäen eteläpuolella. Se on loivaa, länteen viettävää peltorinnettä. Matti Huurteen mukaan paikalla on oletettava asuinpaikka irtolöytöjen suuren määrän perusteella. Inventointikäynnin yhteydessä ei löytynyt mitään kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä, tosin kasvillisuus haittasi havaintojen tekoa.

Ylispakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitseeTieksmäen Heikkilän talosta (ent. rustholli) noin 400 metriä länteen, Tieksmäen ja Kyrönojan välillä Ylispakassa. Rinne on hietikkoista peltoa, jossa on raivaamattomia kallioisia saarekkeita ja niemekkeitä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä pellolta löytyi muutama kvartsi ja eräästä raivaamattomasta saarekkeesta pellolta kerättyjen kivien joukosta kappaleita kiertäen hangatusta hiomalaa´asta. Aiemmin mäeltä on löydetty eteläsuomalainen tasataltta KM 10608: 1. V:n 2003 inventoinnissa löytöjä (kvartseja) havaittiin juuri aiemmalla löytöalueella, muttei sen ulkopuolella.

Humalakankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lampolan talo on Tieksmäen kylätien varressa Heikkilästä noin 350 metriä itään. Tien eteläpuolella, talosta noin 200 metriä lounaaseen, on pellon keskellä viljelemätön saareke, Humalakankare, jonka ylitse kulkee sähkölinja. Tämän kankareen eteläpuolelta, lounaaseen (Tieksmäen jokeen) viettävältä peltorinteeltä löytyi aluetta inventoitaessa muutamia kvartseja. Lisää kvartsilöytöjä havaittiin v:n 2003 inventoinnissa lounaaseen viettävässä peltorinteessä.

Arkkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkkilan talo on Kyrönojan länsipuolella, Tieksmäeltä Metolaan vievän tien varressa, Heikkilästä noin 750 metriä länsilounaaseen. Arkkilan talon eteläpuolella on hiekkainen harjanne, jonka itäpään mäen laidalla on kivikautinen asuinpaikka.Talon mailta on runsaasti kiviesinelöytöjä KM 15977: 1-20. Niiden kaikkien tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa, mutta suurin osa on löydetty talon kaakkoispuolella olevalta peltorinteeltä (raivattu vuoden 1960 vaiheilla), joka on noin 300 metrin päässä talosta. Maasto on itään viettävää rinnettä, länsipuolella on metsäinen mäki. Inventointikäynnin yhteydessä rinteestä läheltä metsänreunaa löytyi kvartsia. Sen eteläosasta, Kulmalan talon maalta, ulkorakennuksen luota, on löydetty nelisivuinen oikokirves KM 15977: 20. Matti Huurteen mielestä mahdollisesti osa asuinpaikasta on vielä metsän alla. Inventoitaessa aluetta talosta noin 100 metriä pohjoisluoteeseen sijaitsevasta tieleikkauksesta löytyi hiomalaaka, joka jäi Arkkilaan Kiskon museoon toimitettavaksi. Kivikautiset asuinpaikat Arkkila, Kulmala (10) ja Leppämäki (11) sijaitsevat vain hieman yli 200 metrin päässä toisistaan, mahdollisesti samaa asuinpaikkakompleksia. V. 2003 inventoinnissa todettiinkin asuinpaikka laajeksi ja sangen yhtenäiseksi alueeksi ulottuen Arkkilan talon kaakkoispuoleiselta pellolta Kulmalan tilan rakennusten itäreunaan pellonreunassa, sekä Kulmalan talosta Leppämäen talon läntisten tilarannusten kohdalle. Kaikkiaan asuinpaikan pituus lännestä itään on n. 450 m ja etelästä pohjoiseen n. 200-300 m. Osa asuinpaikkaa ulottuu metsämastoon.

Kulmala (259010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kulmalan ja Leppämäen talojen välillä olevan harjanteen eteläpuolella on peltoalue, johon Kulmalaan vievän tien pohjoispuolella liittyy Arkkilan talon pieni pelto. Kohde sijaitsee tällä etelään ja kaakkoon viettävällä peltoalueella. Inventoinnin yhteydessä alueelta löytyi runsaasti kvartsia; kvartsiesineitä ja iskoksia. Aiemmin samalta alueelta on löytynyt pieni tasataltta KM 15978: 7. Osa Leppämäen yhteyteen liitetyistä kiviesineistä on peräisin tästä pellosta. Kivikautiset asuinpaikat Arkkila (9), Kulmala ja Leppämäki (11) sijaitsevat vain hieman yli 200 metrin päässä toisistaan, ne kuuluvat mahdollisesti samaan asuinpaikkakompleksiin. V:n 2003 inventoinissa löydettiin runsaasti kvartsilöytöjä ja asuinpaikan voitiin todeta myös jatkuvan yhtenäisenä viereiseen Leppämäen asuinpaikkakohteeseen.

Leppämäki (259010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Leppämäen (joskus Lepsmäki) talo sijaitsee noin 250 metriä Arkkilan talosta etelään. Sen mailta on runsaasti kiviesinelöytöjä, mutta monista ei tarkempien löytötietojen perusteella voida sanoa, miltä puolelta taloa ne ovat. Leppämäen lounaispuolella olevalta lounaaseen viettävältä peltokielekkeeltä löytyi inventoinnin yhteydessä runsaasti kvartsia. Alue on aiemmin kuulunut Koivulan peltoihin. Yksi taltoista löytyi Leppämäen ladon vaiheilta eteläpuolelta KM 6428: 3. Se on kaakkoon viettävää loivaa peltoa, jonka Koivulan pelloista erottaa pieni puro. Maaperä on hiekkaa. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä täältä löytyi runsaasti kvartseja. Kivikautiset asuinpaikat Arkkila, Kulmala (10) ja Leppämäki (11) sijaitsevat vain hieman yli 200 metrin päässä toisistaan, mahdollisesti samaa asuinpaikkakompleksia. V:n 2003 inventoinnissa vahvistui käsitys asuinpaikan laajuudesta. Se kattaa varsin yhtenäisenä skä Leppämäen, että sen itäpuoleisen Kulmalan ja Arkkilan.

Ihala (259010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ihalan talo sijaitsee aivan Tieksmäen ja Metolan kylien rajalla, noin 550 metriä Leppämäestä lounaaseen. Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee mäntynummen etelälaidalla, Leppämäen asuinpaikka (11) sijaitsee saman mäntynummen itäpuolella. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä talon itäpuolelta, itään viettävältä melko jyrkältä pellolta löytyi kvartsia. V:n 2003 inventoinnissa peltoalue oli metsittynyt, eikä tarkastusmahdollisuuksia ollut.

Nummenpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Noin 700 metriä Leppämäen talosta etelään on nummiharjanne, jonka itäpäässä on Nummenpään talo. Kohde sijaitsee tämän harjanteen itä- ja etelärinteillä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä harjanteen itä- ja etelärinteiltä löytyi runsaasti kvartsia ja muutama kiviesine. Ylempänä talon ympärillä ei näkynyt mitään kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä, mutta maa oli siellä tosin suureksi osaksi koskematonta. Joitakin löytöjä tuli lisäksi Mäntylän pellon itäpuolelta, lähinnä Mäntylän ja Nummenpään rajan vaiheilta. Alueelta on myös joitakin irtolöytöjä, mutta niiden löytöpaikkatiedot ovat epävarmoja. V. 2003 alue oli suureksi osaksi viljelemättä ja umpeen kasvavaa. Löytöjä havaittiin Nummenpään talon pohjoispuoleisesta, koilliseen viettävästä pellosta. mahdollisesti kiviesinelöytöjä on myös Mäntyrinteen talon ja Lakinlipantien välistä, lännempää ?

Niitynpää/Heikkilä I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metolan kylän Heikkilän talo on Sivaronojan kaakkoispuolella. Kohde sijaitsee vastapäätä Heikkilän taloa, Sivaronojan luoteispuolella olevalla pelto- ja metsärinteellä. Rinnettä ylös nousee Järvitie, jota pitkin pääsee Naarjärven rantaan. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä kvartseja löytyi sekä peltorinteestä että metsän puolelta. Tieltä talteenotettiin löytöjä noin 20 metrin matkalta pellon reunasta metsään päin. Aiemmat irtolöydöt ovat peltoalueelta (Niitynpään pelto). V:n 2003 inventoinnissa löytöjä havaittiin tieleikkauksesta metsän puolella.

Heikkilä II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Heikkilän talon koillispuolella Sivaronojaan viettävällä peltorinteellä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä tästä peltorinteestä, noin 50 metriä talosta koilliseen, löytyi kvartsitaltta ja iskos. Matti Huurteen mukaan alueella on todennäköisesti asuinpaikka. Paltoalue oli heinällä v:n 2003 inventoinnin aikana, eikä uusia pintahavaintoja tehty.

Sivaro 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sivaron ja Pääskyvuoren talot sijaitsevat numminiemekkeen päässä, toisistaan noin 120 metrin etäisyydellä. Talojen eteläpuolella nummen rinteet ovat loivia etelään ja länteen viettäviä peltoja. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä Sivaron pellolta navetan itäpuolelta löytyi kvartsi-iskos. Aiemmin tältä samalta pellolta on löydetty kourutaltta ja hioinkivi KM 6409: 1-2, joten todennäköisesti Sivaron ja Pääskyvuoren talojen eteläpuolella olevilla peltorinteillä on ollut asutusta kivikaudella. Sen sijaan mitään asuinpaikan merkkejä ei löytynyt Pääskyvuoren talosta koilliseen, josta on ilmoitettu löytyneeksi kaksoiskourutaltta KM 10653: 2. Vuonna 2003 tuli inventoinnin yhteydessä löytöjä Sivaron talon etelä- ja eteläkaakkoispuolella olevien entisen kanalan ja kuivurin takana ja välissä olevalta etelään viettävältä rinteeltä. Pääskyvuoren pelto oli heinällä vailla tarkastusmahdollisuuksia.

Sivaro 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sivaron ohitse Lehmussaaren kautta Naarjärven rantaan vievä Järvitie kiertää Sivaronojan länsipuolella hietikkonummen itä- ja eteläreunaa. Noin 300 metriä Sivaron talosta lounaaseen tie tekee jyrkän mutkan. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä tämän mutkan vaiheilta ojaleikkauksesta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia. Nummi kohoaa tiestä varsin jyrkästi. Huurre pitää epätodennäköisenä, että mahdollinen asuinpaikka jatkuisi ylös jyrkkää rinnettä. Pellon puoli on loivaa rinnettä, mutta inventoinnin aikana kasvillisuus esti havaintojen teon. Tieleikkauksesta löytyyi v. 2003 inventoinnissa kourutaltta ja pari kvartsi-iskosta. Asuinpaikka jatkunee pellolle, jossa havaintomahdollisuuksia ei nytkään ollut.

Uusitupa (259010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Uusituvan talo sijaitsee kahden vuoren välisessä notkossa, noin 650 metriä Sivaron talosta lounaaseen. Talon eteläpuolella, noin 70 metriä etelään, on tasainen hietikkomainen pelto. Tämä pelto on todennäköisesti kokoelmiin toimitetun neljän kiviesineen (KM 5698: 17-20) löytöpaikka. Huurteen mukaan esinelöydöt viittaavat asuinpaikan olemassaoloon, mutta kasvillisuuden takia sitä ei pystytty varmistamaan vuoden 1963 inventoinnissa. V. 2003 ilmeni, että alue oli nurmikkoa ja noteklman lounaispäässä on iso tekolampi. alueella olevassa perunapellossa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa ja muuten pintahavaintoihin ei ollut mahdollisuutta. Edelleenkin mahdollinen asuinpaikka.

Peltonen (259010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltosen talo on Metolanjoen länsipuolella nummen itärinteellä, Eskolan talosta noin 600 metriä etelään. Talon itäpuolelta olevalta pellolta, noin 50 metriä talosta, löytyi pari kvartsi-iskosta vuoden 1963 inventointikäynnin yhteydessä. Maasto on itään viettävää hietikkopeltoa. Aiemmin pellolta on löydetty käyräselkäinen kourutaltta, jota säilytetään Tieksmäen koululla. Ei havaittu uusia löytöjä v:n 2003 inventoinnissa.

Kivirinne (259010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tilkkalan talosta noin 350 metriä etelään, Nummilaan vievän tien itäpuolella on länteen viettävällä rinteellä Kivirinteen pieni peltoalue. Alue on hietikkosta nummen reunaa, lännessä laakson pohjalla virtaa pohjoiseen, Metolanjokeen laskeva oja. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä pellolta löytyi muutama kvartsi, joten Huurten mukaan alueella on ollut todennäköisesti kivikautista asutusta. Pelto oli kesannolla v:n 2003inventoinnissa. Tilan vanha emäntä lahjoitti kolme kiviesinettä, jotka olivat löytyneet peltotöissä enen v:tta 1970.

Sortto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sillanpää talo on Kaukurista Metsolaan vievän tien varrella, Metolanjoen yli vievän sillan luona joen eteläpuolella. Joen pohjoispuolella on Sortto -niminen pelto, jonka kulmauksesta (Sillanpään talosta noin 0,5 kilometriä pohjoisluoteeseen) löytyi vuoden 1963 inventoinnissa alkeellinen kirves, kvartsiesine ja iskoksia KM 15990: 1-3. Samalta alueelta on löydetty hioimen kappaleita KM 5058: 7-8 ja poikkikirveen katkelma KM 5361: 12. Pelto on loivasti etelään, Metolanjokeen viettävää hietikkoista rinnettä, alempana se muuttuu saviseksi. V. 2003 inventoinnissa alue syysviljalla.

Karisto (259010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kariston talo on Toija-Koski as. -maantieltä Sillanpäähän ja Metolaan vievän pohjoisemman kylätien pohjoispuolella, Sillanpäästä noin 700 metriä koilliseen. Talon itäpuolella on lähes pohjois-etelä -suuntainen pitkä ja kapea peltoalue, jonka keskellä virtaa pieni Karistonoja etelään päin. Pelto on alavaa ja melko tasaista, pääasiassa savea. Pellon pohjois- ja itäreunalla maaperä muuttuu hiekaksi. Alueelta on irtolöytöjä, jotka viittaavat mahdolliseen asuinpaikkaan. Vuoden 1963 inventoinnilla asiaa ei pystytty kuitenkaan varmistamaan. V:n 2003 inventoinnissa löytyi pari kvartsi-iskosta pellonreunaa noudattavan metsäautotien metsänpuoleisesta leikkauksesta, aiemman löytöalueen eteläpuolelta n. 150-160 m. Lienevät samaa asuinpaikkaa. Löytöjä on myös Kariston talon puoleiselta Karistonojan länsipuolelta (ks. kohde Kuoppanummi).

Karistonahde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikkaa, missä Toija-Koski as. -maantieltä erkaneva Metolaan vievä pohjoisempi kylätie laskeutuu hiekkanummelta Karistonniitylle nimetään Karistonahteeksi. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä tästä ahteesta, noin 200 metriä Kariston talosta itään, löytyi tieleikkauksesta pari kvartsi-iskosta. Maasto on länteen viettävää pehmeähiekkaista nummea. Kvartsien lisäksi ei näkynyt mitään merkittävää. V:n 2003 inventoinnissa havaittiin leikkauksessa edelleen pari kvartsi-iskosta, muttei muuta asuinpaikkaan viittaavaa.

Kuoppanummi (259010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuoppanummi liittynee Sepän asuinpaikka-alueeseen (25). Kohde sijaitsee saman tien varressa kuin Karistonahde (23), tien kaakkoispuolella siinä kohdassa, missä tie nousee Karistonniityn ylitettyään jälleen nummelle, on Kuoppanummen pelto. Osa pellosta kuuluu Jokialhon talolle ja osa Karistoon. Pelto on Oromäen kaakkoiskulmassa, itään ja kaakkoon viettävää hiekkanummea, joka on 1950- ja 1960-luvujen taitteessa raivattu viljelykselle. Pellon raivaustöiden yhteydessä alueelta löytyi reikäkivi ja hioimen pala. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä Jokialhon perunamaasta löytyi kvartsia. V. 2003 löytöjä havaittiin pellossa mäen itään ja kaakkoon viettäviltä rinteiltä. Niemelän läheiseltä pelto-osuudelta ei kuitenkaan havaittu mitään. Tien luoteispuolen perunamaassa ei myöskään havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. Inventoinnin yhteydessä saatiin kaksi talttaa, jotka löytäjä oli löytänyt Kuoppanummen itäreunasta 1970-luvun peltotöiden yhteydessä. Kaksi muuta löytäjän havaitsemaa talttaa oli edelleen Kariston talossa. Ne olivat 1980-luvulta, toinen Kariston navetan takaa ojan reunasta ja toinen Kariston pihatien ja Metolantien risteyksen itäpuolelta v. 2001. Löydöt osoittavat alueen runsasta kivikautista toimintaa, mutta kiinteiden muinaisjäännösten osoittaminen ilman tarkempia tutkimuksia on vaikeaa.

Latoniitty (259010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Latoniitty sijaitsee Sillanpään talosta noin 600 metriä kaakkoon, Metolanjoen länsirannalla. Se on tasaista, loivasti jokeen päin viettävää peltoa. Lännessä, metsän puolella maasto nousee jyrkemmin. Maaperä on hiesua. Pellon raivaustöiden yhteydessä vuonna 1911 alueelta löytyi hioinkiven kappaleita. Vuoden 1963 inventointikäynnillä pellon pohjoisosasta, ojan reunasta löytyi pari kvartsi-iskosta. Aluetta ei voinut tutkia tarkemmin, koska pelto oli viljalla. Vuonna 2003 alue oli kesannolle, eikä sitä voitu lähemmin tarkastaa.
Vuonna 2011 tehdyssä tarkastuksessa maanomistaja kertoi, että oli taimien istutuksen yhteydessä löytänyt rekisteripisteestä pohjoiseen olevalta melko jyrkästikin nousevalta rinteeltä iskoksia. Rinne on avohakattu ja mätästetty noin 3-4 vuotta sitten. Mättäisiin oli istuttu uusia kuusen- ja männyntaimia, ja iskokset olivat löytyneet näistä istutuskuopista. Mitään uusia asuinpaikkalöytöjä ei tarkastuksessa kuitenkaan pystytty havaitsemaan, koska alue oli jo kovin heinittynyt.

Koskenniemi (259010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Talo on rakennettu Metolanjoen mutkassa olevan metsäisen kumpareen eteläosaan, länsipuolella on notko, josta joki lienee joskus mennyt. Alueelta aiemmin löytyneet esineet on hukattu. Vuonna 1963 inventoitaessa löytyi talon kollispuolelta olevalta itään (jokeen) viettävältä pellolta kvartsi-iskoksia ja pieni tasataltta, joka oli heitetty ojan penkalle. Löydöt tulivat lähinnä pellon pohjoisreunasta, sen ja laitumena olevan nummen välillä olevan ojan luona. Maaperä on hiekkaa. Yksi kvartsi-iskos löytyi pellolta talon eteläpuolelta. Täällä kuitenkin kasvillisuus esti tarkemmat tutkimukset. Todennäköisesti asuinpaikka jatkunee myös talon eteläpuolelle. V. 2003 ei ollut pintahavaintomahdollisuuksia.

Myllypakka (259010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllypakan talo on Sillanpäästä 1,7 kilometriä etelään, Metolanjoen länsirannalla. Talo on numminiemekkeen kaakkoispäässä, sen ympärillä on koillisesta etelään ja länteen peltoja. Joen rannassa talosta kaakkoon on ollut mylly. Matti Huurteen mukaan irtolöydöistä päätellen alueella on ollut verraten laaja asuinpaikka. Vuoden 1963 inventoinnissa ei ollut kuitenkaan mahdollista tutkia koko aluetta kasvillisuuden vuoksi. Talon ja myllypaikan välistä peltorinnettä inventoitaessa löytyi pellon alaosasta kvartsia. V. 2003 kvartseja havaittiin kaakkoon viettävältä pellolta sekä talon itäkoillispuolella olevan ladon kohdalta itään ja kkaakkoon viettäviltä rinteiltä.

Kivioja (259010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kiviojan talo on Toijasta Kosken asemalle vievän maantien varressa, tien ja Kiskonjoen välillä lähellä Perniön rajaa. Tien varressa, eteläpuolella, talosta noin 150 metriä länteen on pelto, joka viettää pitäjien rajalla olevaan Myllyojaan päin. Pellon maaperä on hiesua. Tästä pellosta, maantien ja raivaamattoman pensaikkoalueen väliltä, löytyivät vuoden 1963 inventoinnissa kaitataltta, kivipuikko ja kvartsia. Aiemmista löydöistä tiedetään vain, että ne on löydetty Kiviojan torpan pelloista. Ne voivat olla peräisin tästä tienvarsipellosta tai talon ympärillä sijaitsevista pelloista. Talon ympärillä olevat pellot viettävät Kiskojokeen. Huurteen mukaan nämä pellot sopisivat maaston puolesta myös asuinpaikoiksi, mutta niiden tutkiminen jäi kasvillisuuden vuoksi heikoksi. V.n 2003 inventoinnissa alue oli heinällä.

Kolmesilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kolmesillan talo on Toija-Koski as. -maantien länsipuolella. Taloon johtava tie erkanee maantiestä noin 200 metriä Aijalan tien haarasta Toijaan päin. Talosta noin 50 metriä itään on laaja hiekkakuoppa nummiharjanteessa. Vuoden 1963 inventoinnissa tämän kuopan pohjoisosasta, jossa maa jo viettää pohjoiseen, löytyi suurin osa löydöistä. Pari kvartsia löytyi myös kuopan länsipuolella olevasta etelään viettävästä peltorinteestä. Huurteen mukaan asuinpaikka oli todennäköisesti tuhoutunut suurimmaksi osaksi, joskin sitä jonkin verran lienee jäljellä kuopan länsipuolisessa pellossa. V. 2003 inventoinnissa havaittiin, että hiekkakuoppa oli suurimmaksi osaksi kasvanut umpeen. Osasta otetaan vielä hiekkaa. Kuopan reunojen tarkastuksessa ei havaittu löytöjä. Länsipuolella sijaitsevan pellon yläosasta löytyi ydin ruusukvartsista, samalta paikalta, josta v. 1963 oli löytynyt kvartseja.

Kunnan hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Toijasta Kosken asemalle vievän maantien varressa noin 9 kilometriä Toijasta on hiekkakuoppa-alue. Tien kaakkois-itä puolella aivan tien laidassa olevan kunnan omistaman hiekkakuopan koillispäästä löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia merkkejä (palanutta luuta, iskoksia). Asuinpaikka jatkunee metsänpuolelle, missä on kaakkoon viettävää rinnettä. Hiekkakuoppa oli metsittynyt v. 2003 inventoinnissa.

Saarikon Metsäranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsärannan talo on lähellä Kiskonjoen niskaa, sen luoteisrannalla. Talon koillispuolella olevasta perunapellosta, noin 20 metriä rannasta, on löydetty poikkikirves. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä ei paikalta löytynyt mitään kivikautiseen asutukseen viittaavaa. Sen sijaan Metsärannan länsipuolella on Kiskon kunnan hiekkakuoppa, jonka itäreunalta löytyi kvartsia. Lisäksi kunnan hiekkakuopan ja Metsärannan väliltä pohjois-etelä -suunnassa, noin 90 metriä Metsärannasta pohjoiseen, pohjoiseen vievältä polulta löytyi kvartsia. Huurteen mukaan hiekkakuoppa ja tiet ovat osittain tuhonneet asuinpaikan. Hiekkakuopan alue oli pitkälle metsittynyt v:n 2003 inventoinnin aikana, eikä muinaisjäännösmerkkejä havaittu.

Vuorela (259010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuorelan talo on Metolanjoen länsirannalla lähellä Sillanpään rajaa. Talon vanha nimi on Kulju. Talo sijaitsee hietanummen laidassa, sen vierestä kulkee joen länsipuolella maantieltä Myllypakkaan ja Sillanpäähän vievä kärrytie. Irtolöydöt on talteenotettu pääasiassa talon pohjoispuolella olevalta jokeen päin viettävältä pellolta, kanalan lähistöltä. Vuoden 1963 inventoinnissa tien vierestä löytyi pellolta kvartsi-iskos. Inventoinnissa v. 2003 löytöjä poimittiin tien läheltä peltorinteen yläosasta rinteen alaosaan.

Nummenniityn ahde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nummenniityn ahde on Kaukurista Sillanpäähän ja Metsolaan vievällä kylätiellä noin 700 metriä tiehaarasta. Tällä paikalla tie laskeutuu, Roitmäen ylitettyään, Sillanpään Sepän luona olevalle viljelysaukealle. Vuoden 1963 inventoinnissa tien leikkauksesta, länteen viettävästä sorarinteestä löytyi muutamia kvartseja. V. 2003 paikka oli suurimmaksi osaksi kasvillisuuden peitossa, joten pintahavaintomahdollisuudetolivat olemattomat.

Kaukurin kivikautinen keskusalue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaukurin kylän Sepän talon ympäristöstä on laajalta alueelta runsaasti kivikautisia löytöjä. Kysymyksessä näyttää olevan laaja yhtenäinen asuinpaikka-alue, jonka Matti Huurre on inventointikertomuksessaan jakanut kahdeksaksi eri kohteeksi. Alue käsittää inventointikertomuksesta seuraavat kohteet; Kivikauden nummi, Seppä, Kankare, Kansakoulu, Pellonpää, Saari, Nummila ja Kaukossuo. Nummila ja Kaukosuo kuuluvat samaan alueeseen, vaikka sijaitsevat Toijan kyläalueen puolella. Alue on noin 3,5 kilometriä pitkä kaistale hiekkanummen reunamilla. V:n 2003 inventoinnissa alueen tarkastuksessa löytöjä havaittiin useimmissa mainituissa kohteissa.
Vuonna 2010 tutkittiin Kaukurin kivikautisen keskusalueen keskellä jäävällä alueella ilmeisesti ruuanvalmistukseen käytetyn uunin jäänteet. Kaivaushavaintojen mukaan paikalle on ensin kaivettu pitkänomainen, runsaan metrin mittainen kuoppa. Kivien päällä on poltettu tulta. Vähäinen luuaines viittaa hylkeeseen ja löytömateriaali kivikaudelle, ehkä sen jälkipuolelle. Löytöjen yksipuolisuuden (vain kvartsi-iskoksia ja mahdollisesti hiotun kiviesineen kappale) sekä kulttuurikerrosten ohuuden ja pienialaisuuden perusteella kyseessä on lähinnä tilapäinen ruuanvalmistuspaikka. Paikkaa on ilmeisesti käytetty toistuvasti samaan tarkoitukseen, sillä myös toisen kuopan jäännökset havaittiin nyt tutkitun vieressä.

Kotiranta (259010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Toijan meijeristä noin 1 kilometri koilliseen, Suomusjärvelle vievän maantien ja Uitmuksenjoen välillä, Aijalinin talosta noin 100 metriä kaakkoon. Alue on kaakkoon, jokeen päin, melko jyrkästi viettävää peltorinnettä. Maaperä on kivikkoista hiekkamaata. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä etelänpuoleisen metsäniemekkeen lounaispuolelta löytyi pari kvartsi-iskosta. Matti Huurteen mukaan löytöjen vähäisyydestä huolimatta näyttää asuinpaikka melko varmalta. V:n 2003 inventoinnissa alue oli oraalla, mutta kvartseja löytyi samalta alueelta, kuin v. 1963 inventoinnissa, sekä myös niemekkeen eteläpuolelta.
Kohteen paikkatieto korjattu vastaamaan v. 2003 inventointikertomuksen kuvausta.

Puosta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kirkonkylään kuuluva Puostan tila on varsinaisesta kirkonkylästä erillään, Suomusjärvelle vievän maantien ja Kurkelanjoen välillä noin 3,5 kilometriä Toijasta Suomusjärvelle päin. Alue on etelään ja kaakkoon viettävää hiekkanummen reunaa. Talon lähettyviltä on runsaasti kivikautisia löytöjä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä pellon yläosasta löytyi muutama kvartsi-iskos. V. 2003 kvartseja löytyi kaakkoon viettävän pellon yläosasta.

Koivula (259010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koivulan talo on Kiskon kirkosta noin 1,5 kilometriä pohjoiseen, Toijasta kirkolle tulevan maantien itäpuolella, Kavastonjärvestä Kirkkojärveen laskevan ojan kaakkoispuolelta. Maasto on luoteeseen ja pohjoiseen viettävää rinnettä, joka on rakennusten pohjoispuolella peltona. Kaikki löydöt, vasarakirvestä lukuunottamatta, on talteenotettu pellolta. V. 2003 inventoinnissa alue oli heinällä.

Pappilanniemi (259010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiskon Kirkkojärven rannassa, Paloniemessä. Paloniemi jakaa Kirkkojärven pohjoispään kahteen osaan. Tämän noin 1 kilometrin pituisen niemen päässä on luonnonsuojelualue ja lounaisimmassa osassa leirialue. Niemen länsipuolelle jäävän lahden länsirannalla on Mommolan kartano. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä leirialueelta löytyi leiriläisten kuluttamalta maanpinnalta jonkin verran kvartsia. V. 2003 ei uusia löytöjä havaittu alueella.

Haapaniemi (259010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Haapaniemen kartano sijaitsee Kirkkojärven itärannalla. Paikka on metsäinen kukkula lähellä rantaa, sen korkeimmalla kohdalla on keskiaikaisen kivilinnan rauniot. Haapaniemen kartanon mailta on runsaasti kiviesineitä, mutta harvoista löydöistä on tarkempia löytötietoja. Osaa löydöistä säilytetään Haapaniemen museossa. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä saattoi todeta, että kartanon ympäristössä on ollut kivikautista asutusta. Kahdelta erilliseltä viljellyltä kohdalta löytyi tuolloin kvartsi-iskoksia; päärakennuksesta n. 100 m itään sijaitsevasta perunamaasta ja päärakennuksesta n. 250 m etelään olevasta pellosta. Molemmista lienee myös aiemmat kiviesinelöydöt. Huurre arvioikin löytöpaikkojen kuuluvan samaan asuinpaikka-alueeseen, vaikka kasvillisuus ei mahdollistanut tarkempia havaintoja. V:n 2003 kuntainventoinnissa ei kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia selviä merkkejä havaittu ja kasvillisuus haittasi tuolloinkin havaintomahdollisuuksia. V. 2004 Haapaniemen asemakaavan pikainventoinnissa asuinpaikkaa ei myöskään paikallistettu, eikä koekuoppia tehty asuinpaikan paikallistamiseksi.

Marjaniemi (259010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Marjaniemen tila sijaitsee Kiskon Kirkkojärven itärannalla olevassa niemessä, Kiskon kirkolta lounaaseen runsaat 5,5 kilometriä. Päärakennus on purettu. Paikalla on vain pieni asuinrakennus ja jotain ulkorakennuksia. Marjaniemen pelloista on löydetty kiviesineitä, mutta niiden löytöpaikoista ei ole sen tarkempia tietoja. Vuoden 1963 inventoinnin aikaan talon luona olevat pellot kasvoivat viljaa, eikä niitä voinut kunnolla tutkia. Hiesupellon reunan rantatörmästä, talonpaikasta noin 50 metriä etelälounaaseen, löytyi kvartsi-iskos. Maasto on asuinpaikaksi sopiva; viettää loivasti etelään ja lähistöllä on pieni puro. Ei havaintomahdollisuuksia v. 2003 inventoinnissa.

Jokirinne (259010044) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Jokirinteen talo on Suomusjärven Aneriojärvestä laskevan Aneriojoen länsirannalla noin 1 kilometri pohjoiseen Toija-Suomusjärvi -maantiestä. Talon pellot ovat jokeen päin viettävillä nummirinteillä. Rinne muodostaa terassin. Paikalla oli runsaasti asuinpaikkalöytöjä, joista valtaosa löytyi terassin päältä. Maaperä on hiekkamultaa. V. 2003 inventoinnissa tarkastusmahdollisuudet olivat huonot, mutta kvartseja havaittiin terassilta ja kaakkoon viettävältä rinteeltä.

Sara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Toija-Suomusjärvi -maantieltä Jokirinteen ohi vievän tien länsipuolella, maantieltä noin 0,5 kilometriä pohjoiseen. Maasto on etelään ja itään viettävää peltoa, jonka poikki virtaa notkelmassa pieni puro itään. Vuoden 1963 inventoinnissa alueelta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia. V:n 2003 huonoissa tarkastusolosuhteissa ei uusia löytöjä havaittu.

Hangasoja (259010046) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hangasojan entinen torppa on ollut Toija-Suomusjärvi -maantien varressa, noin 5 kilometriä Toijasta. Paikka on kahden pohjoisesta Kurkelanjokeen laskevan ojan välillä. Lännenpuoleisen ojan itärannalla on maantien pohjoispuolella ojaan viettävä peltorinne, jonka yläosasta löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä runsaasti kvartsia. Maaperä on hiekkaista, pellon itäpuolella on kalliota. Aiemmin alueelta on löydetty kourutaltta ja poikkikirves. V. 2003 alueen tarkastusolosuhteet olivat huonot, eikä löytöjä havaittu. Tien pohjoispuolela olevan rinteen päällä havaittiin 2-3 epämääräisen muotoista kiviröykkiötä, todennäköisiä peltoröykkiöitä.

Koivusilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Toija-Suomusjärvi -maantien ja Kurkelanjoen välillä, Koskelan talosta noin 200 metriä pohjoisluoteeseen. Suunnilleen maantien ja joen puolivälissä on peltoaukean keskellä metsikkömäki. Tämän lounaispuolen keskivaiheilta löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä länteen viettävältä pellolta pari kvartsi-iskosta. Tältä mahdolliseslta asuinpaikalta ei v:n 2003 inventoinnissa havaittu löytöjä. Pellon yläosa oli hyvin kivinenn ja tarkastushetkellä oraalla.

Koskela (259010048) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koskelan talo on Toija-Suomusjärvi -maantien ja Kurkelanjoen välissä. Sen pohjoispuolella on Koivusillan asuinpaikka (47). Alueelta on kaksi irtolöytöä, ne molemmat ovat peräisin talon itäpuolella olevasta pellosta, noin 20 metriä navetasta itään. Maasto on loivasti jokeen, kaakkoon, viettävää peltoa. Se on pinnalta kivistä savikkoa, mutta syvempänä tulee pehmeä hiekkamaa. Vuoden 1963 inventoinnissa pellolta löytyi muutamia kvartseja, etupäässä pellon itälaidalta läheltä Heikkilän rajaa. V. 2003 inventonnin aikana alue oli kesannolla.

Lammashaka (259010049) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Heikkilän talon Lammashaan pelto on Toija-Suomusjärvi -maantien pohjoispuolella, Lammassuosta Aneriojoen suuhun laskevan Saunaojan luoteispuolella. Pelto on noin 200 metriä Heikkilän talosta luoteeseen. Alue on kaakkoon viettävää hietikkoista peltoa. Vuoden 1963 inventoinnissa pellon yläosasta löytyi kvartsia. V. 2003 alue oli niittynä ja Saunaojan kohdalla tekolampi.

Peltola (259010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Toija-Suomusjärvi -maantieltä Kavastolle lähtevän kylätien haarasta noin 150-200 metriä etelään. Maasto on etelään ja itään viettävää peltoa, jonka halki kulkee kylätie. Sen kaakkoispuolella on urheilukenttä. Pelto on hietikkoista rinnettä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä kvartsiesineitä ja iskoksia löytyi tien kummaltakin puolelta. Alueen läheisyydestä löydetyt kiviesineet eivät ole enää tallessa. V. 2003 tarkastusolosuhteet olivat heikot, ja vain tien itäpuolisesta pellosta löytyi pari kvartsia. Peltolan talon puutarhasta on myös hukkaan joutunut reikäkivi.

Siltapyöli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurkelan kylän urheilukentän eteläpuolella olevalla kummulla, jonka länsipäässä, Kavastolle vievän kylätien varressa on kansakoulu ja itäpäässä Siltapyölin talo. Kummun koillispäässä, urheilukentän kohdalla, on vanha hiekkakuoppa. Tämän kuopan reunasta ja pellon etelä- ja itäpuolelta löytyi kvartseja. Pelto on itään viettävää hiekkamaata. V. 2003 löytyi kvartsia ja kiviesineitä Siltapyölin itä- ja koillispuolella olevalta peltoterassilta ja rinteestä. Yksi iskos löytyi myös talon eteläpuolella olevasta pellosta/kasvimaasta. viimeksi mainitun sijaitessa Siltapyölin ja Kurkelan kansakoulun puolivälissä asuinpaikat voivat muodostaa yhden laajemman asuinpaikkavyöhykkeen. Siltapyölin talon pohjois-koillispuolella sijaitsevan metsän rajassa olevassa kivessä oli 14 pientä kuppia, jotka kuitenkin vaikuttivat poratuilta.

Kurkelan kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kurkelan kansakoulu on Kurkelanjoen pohjoisrannalla olevan kummun länsipäässä, Kavastolle vievän kylätien itäpuolella. Koulusta etelään, jokeen päin on savikkoinen peltorinne. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä löytyi kvartseja suunnilleen rinteen puolivälistä. Yksi kvartsi-iskos löyty inventoitaessa aluetta v. 2003.

Sortti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurkelasta Kärkelään vievän tien ja Kurkelanjärven välillä, Koirlahden länsirannalla, Uusitalon talolta noin 300 metriä pohjois(koillis)een. Tie kulkee täällä hiekkaharjanteen päällä, länsipuolella on matalaa notkoa ja itäpuolella on järveen melko jyrkästi viettävä hiekkainen pelto. Vuoden 1963 inventoinnissa löydöt tulivat tämän pellon yläosasta läheltä tietä. Aluetta ei heinän vuoksi voitu lähemmin tarkastaa v. 2003 inv.

Lehtola (259010056) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lehtolan talo on lähellä Kavaston rajaa Kurkelanjoen itäpuolella olevan metsäisen mäen itälaidalla. Mäen itäpuolella on alava viljelysnotko, josta maasto kohoaa hiekkanummeksi. Nummen länsirinteellä, Lehtolan talosta noin 300 metriä kaakkoon, sijaitsevasta törmästä löytyi vuoden 1963 inventoinnissa kaksi kvartsi-iskosta. V. 2003 alueella havaittiin runsaasti kvartseja, joista suuri osa epämääräisiä, mutta joukossa myös mm. esine.

Kotikallio (259010057) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kotikallion talo on Jylynjärvestä etelään, Kiskosta nummen ylitse tulevan tien varressa, korkean nummen laidassa. Nummipellon itärinne viettää jyrkästi laaksoon, jonka pohjalla virtaa pieni oja pohjoiseen. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä talosta noin 50 metriä kaakkoon löytyi kvartsiesine. Matti Huurteen mukaan kohteessa on todennäköisesti asuinpaikka, mutta kasvillisuus esti alueen tarkemman tutkimisen. V:n 2003 inventoinnissa alue oli pitkällä viljalla, eikä tarkastettavissa.

Purola (259010058) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Purola on Kurkelanjärven eteläpäästä laskevan Kärkelänjoen länsirannalla, vajaat 1,5 kilometriä luoteesen Kärkelän kartanosta, Kärkelä-Kurkelä tien varressa. Talon itäpuolella laskee peltorinne kohtalaisen jyrkästi itään. Vuonna 1963 inventoitaessa löytyi kvartsinen iskukivi pellon reunasta, noin 100 metriä Purolan talosta itään. Aiemmin alueelta on löydetty soikeateräinen kirves. Mahdollinen asuinpaikka, jonka tarkastushetkellä v. 2003 pelto heinällä.

Leilän nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiskon kaakkoiskulmassa, Orijärven ja Määrjärven välisen niemen tyvessä, Määrjärven rannassa olevasta Rannanpellon autiotalosta pohjoiseen ja Ojaperän talosta kaakkoon. Maasto on korkeaa kallioista hiekkanummea. Lähellä Määrjärven ja Seljänalan järven välistä kannasta Rannanpellon itäpuolella on hylättyjä kaivoskuiluja. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä kvartsia löytyi Rannanpelto-Orjanperä metsätieltä noin 1 kilometrin matkalta. Tien varrelle metsään tehdyistä koekuopista ei löytynyt mitään asutukseen viittaavia merkkejä. Matti Huurteen mukaan joukossa on myös kvartsiesineitä tai teelmiä. Huurteen mukaan ne ovat joka tapauksessa ihmisen tekemiä. Metsätiestä erkanee länteen pieni polku, noin 500 metriä Orjanperästä kaakkoon ja 750 metriä Rannanpellosta luoteeseen. Tässä oli noin kahden neliömetrin alue, missä kvartsinsirpaleita oli niin tiheässä, että lapio ei uponnut kunnolla maahan. Huurteen mukaan kyseessä tuskin on kuitenkaan yhtenäinen asuinpaikka, koska 1 kilometrin matkalla korkeuseroa on jo 30 metriä. Mahdollisesti kyseessä ei ole asuinpaikka ollenkaan, vaan ehkä kvartsiesineiden tekopaikka. V. 2003 aiempi löytöalue kasvillisuuden peitossa. Kvartseja havaittiin vain 200-400 m pohjoiseen Rannanpellolle johtavasta polusta.

Haapaniemen linna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haapaniemen kartanon päärakennuksen lounaispuolella on kivestä rakennetun keskiaikaisen aateliskartanon jäännökset, jotka on restauroitu II maailmansodan jälkeen. Haapaniemen säterin kartanolinnan rakentaminen aloitettiin 1450-luvulla ja sitä jatkettiin noin vuoteen 1525. Vanhin nimeltä tunnettu omistaja on Krister Frille vuodelta 1463. Myöhemmin linna siirtyi Horn-suvun haltuun ja se toimi Hornien pääkartanona 1540-luvulle. Linnan rapistuminen alkoi 1600-luvulla ja se oli raunioitunut 1700-luvun puoliväliin mennessä. Vuoden 1707 maakirjakartan perusteella linnaa on ympäröinyt umpipiha rakennuksineen. Ilmeisesti tähän asutusvaiheeseen liittyvien rakennusten perustukset ovat nähtävissä linnan kaakkoispuolella. Nykyisen kartanon päärakennus on rakennettu 1720-luvulla. 1920-luvulla rakennuksen ulkoasua ja sisätilajärjestystä muutettiin.
Päärakennuksen koillispuolella, aitasta muutama kymmenen metriä koilliseen nousee ylös rinteeseen pellon suunnasta vanha umpeen kasvanut tienpohja, ilmeisesti kirkolta kartanoon johtaneen tien linja (vrt. Kuninkaan kartasto 1700-l. lopulta). Rinteen yläosan tasanteella tien molemmin puolin on melko suuret rakennuksen perustukset, kivijalkoja ja kiukaan jäännös. Myös näistä länteen mäen päällä on tasanne, jossa lienee rakennnusten perustoja, kivirivejä ja kuoppia. Kartanon luoteispuolella on ilmeisesti tervahauta järven niemekkeessä.

Pakasto åker (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget på en SW sluttning strax E om åkern på Pakasto udde. Avståndet från åkerrenen är 17 m. Röset ligger på kalberget och är byggt av jämstora stenar. Det är till formen ovalt och mäter i SW-NE riktning 4.5 - 5 m, i SE-NW-riktning 3.5 m. Höjden är 0.5 m. I norr finns ett sort flyttblock och i denna riktning bildar också kantkedens stenar regelbundna.

Söderskog (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget på en bergsrygg som omges av Bölenaåkrarna. Bergsryggen löper i E-W-riktning. på berget växer gles tallskog. Röset är på bergets högsta krön i dess östra ända. Röset är delvis demolerat. Det mäter 8.0 x 6.3 m, och är 0.6 m högt. Rsets stenar är jämnstora.

Storskogen (279010004) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rösena är belägna på ca 100 ms avstånd från varandra på en bergsrygg, som är bevuxen med glesa martaller. Bergets sluttningar är branta.
Röse 1. koord. x = 663789, y = 153458 mäter ca 8.0 x 4.0 m och är 0.4 m högt.
Röse 2. koord. x = 663787, y = 153468 mäter ca 6.1 x 5.4 m och är 0.4 m högt

Ekdalarna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset är beläget i W-ändan av en berghöjd som löper i E-W-riktning. Omgivningen är ett sörre skogsmassiv i mitten av Kyrklandet. Röset på kalberget är byggt av förhållandevis små stenar. Dess diamter är ca 5 m. det är delvis demolerat och i mitten är berggrunden synlig under kottar och lav. Runt mitten finns stenar i 2 - 3 lager och höjden är ca 0.4 m.

Lillängskogen (Asuinpaikat)
Historiallinen; På nordkanten av en bergsklack bevuxen med tallskog, på vilken finns två svaga förhöjningar på ca 5 m avstånd frånvarandra. Dessa mäter ca 2.5 m i diameter och höjer sig från omgivningen 0.3 - 0.4 m. Möjligen kan dessa vara resterna efter två gamla husgrunder. Vid grävandet av provgropar påträffades lite kol och bitar av lerklining, som inte tillvaratagits.

Bodalarna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Strax norr om Bodalarna mosse på rån mellan Lassas och Ollas skog finns två rösen. De framträder i den steniga terrängen klart som byggda rösen. Det nordligare mäter 5.5 m i diameter och är ca 0.4 m högt. I W gränsar röset till en stor sten. det sydligare röset mäter 2.5 x 3.3 m och dess höjd är i norra kanten 0.5 m. Rösena befinner sig på 10 meters avstånd från varandra.

Bosmans torptomt (Asuinpaikat)
Historiallinen; På en betesmarkssluttning som är mycket stenig strax intill vägen till havsstranden och Kasaberget, 15 m söder om Norrgårds uthus finns en gammal hustomtplats. Då vägrenen dikades på 1950-talet framkom nära ytan sotig jord, lerklining, slagg samt keramik samt ytterligare understenen till en handkvarn. Även yngre tegelbitar har påträffats. Fyndlagret sträckte sig åtmnstne över 15 m långt område. inga fynd har tillvaratagits.

Jurmo Munkringar (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde käsittää Jurmon saaren pohjoisosassa, n. 100 - 140 m nykyisestä rantaviivasta sijaitsevaa neljä pyöreää kivikehää, nk. munkring -jäännöstä. G.A. Halleniuksen (1741) mukaan Kökarin harmaaveljet löysivät aikoinaan nämä kivikehät, jotka muistuttavat tyypiltään itäruotsalaisia tomtning -jäänteitä.
Munkring II (alakohteet nimetty M. Eskolan v. 1971 inventointikertomuksen mukaan) koostuu pyöristyneistä lohkareista rakennetusta ulkomitoiltaan n. 10 x 10 m kokoisesta pyöreästä kivikehästä, jonka W- ja E -reunoilla on 0.4 m ja 0.7 levyiset kulkuaukot. Kehän korkeus n. 0.7 m. Kehän keskellä kuoppa ja yksittäisiä lohkareita. Sijaitsee n. 350 m kohteesta Kappalbackan itään.
Noin 195 m munkring II:sta itään sijaitsee v. 1973 kaivettu ja sen jälkeen ennallistettu munkring III, n. 10 x 10 m ulkomitoiltaan, kulkuaukot W- ja SE-puolilla, ja kehän keskellä ryhmä lohkareita.
Noin 200 m kaakkoon III:sta ulkomitoiltaan saman kokoinen munkring IV. Kivikehän korkeus n. 0.5 m ja siinä kulkuaukko W-puolella sekä mahdollisesti E-puolella. Keskellä varvikon peitossa lohkareita.
Noin 230 m IV:sta itäkaakkoon munkring V, pyöristyneistä tasakokoisista lohkareista rakennettu ulkomitoiltaan n. 11 x 11 m kokoinen kivikehä jonka W- ja E-puolilla n. 0.3 m ja 0.8 m levyiset kulkuaukot. Kehän keskellä 3 m läpimittainen rykelmä maantasaisia lohkareita ja sen sisällä kivetön n. neliömetrin kokoinen alue.

Skorvlot 1 (Taide)
Historiallinen; Skorvlotin saaren keskiosassa, mäntymetsän ympäröimällä kalliolla on heikosti erottuva kalliohakkaus. Noin 50 metrin päässä paikalta on paikallisen yhdistyksen rakentama Skorvlotin vanhan tullirakennuksen kopio, sekä vanhan tulliaseman kivijalka. Niiltä johtaa kalliohakkaukselle polku.
Kallioon on hakattu Vaasan suvun sekä Södermanlannin vaakunat ja niiden alle teksti Hertig Ckarl Åbo slot. Kirjoitusta on myös lisää yksittäisiä kirjaimia laajalla alueella.
Kalliohakkaus on tulkittu tehdyn Kaarle herttuan vierailun kunniaksi vuonna 1599.
Lokakuussa 2019 tehdyn inventoinnin aikana kalliohakkauksen sijainti tarkentui. Sen ympärille on koottu rinki pienistä kivistä hakkauksen löytämisen helpottamiseksi.

Hummelskär (Hautapaikat)

Bendby (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön mitoiksi on aluperin annettu 11.9 x 9.1 m ja korkeudeksi 0.4 m.
Vuoden 2022 tarkastuksen aikaan röykkiö on suurelta osittain hajotettu, sen kiviä on viskottu rinteeseen ja sen päälle on tuotu pitkänomaisia lohkarekiviä ilmeisesti osoittamaan kylänrajaa. Yksi lohkareista on pystyssä röykkiön päällä. Lisäksi parin metrin päähän on kasattu röykkiön kiviä tukemaan sittemmin katkaistua puupaalua.

Hästbergen (Hautapaikat)

Björkö Vintrasnäs 1 (Taide)
Historiallinen; Kivikompassi sijaitsee Björkön saaren lounaaseen työntyvällä niemellä, tasaisella, jokseenkin vaakasuoralla, SE-NW-suuntaan uurteisella
silokalliolla. Näkyvyyttä laajalti merelle kaakosta länteen.
32-haarainen kompassikiveys on ladottu pienistä rantavoimien pyöristämistä kivistä. N-S-haara (pituus 7.2 m) ja W-E-haara (pituus 6.8 m) erottuvat muista haaroista keskimäärin suurempien
kivien takia. Haarat on ladottu enimmäkseen pienistä kivistä siten, että päätykivet ovat etenkin S-W-sektorissa muita kiviä suuremmat. Suurin päätykivi on N-haaran päässä (noin 40 kg). Haarat ovat selvät ja hyvin säilyneet, mutta keskiosa on hajanainen. Kompassiruusu on Saaristomeren suurin.
Kompassin mahdollinen rakennusaika on todennäköisesti 1600-luvun puolivälissä tai vanhempi (Tuovinen 1988).
Kohdetta on tuhottu 2000-luvulla muodostamalla kivistä uusia kuvioita, mm. sydämiä.
Den är belägen på Björkö sydspets som kallas Vintrasnäs, strax intill uddens högsta punkt. Kompassrosens stenar är lagda på en slät, vågrät bergyta. Från stället har man utsikt över havet. Platsen hör till en sommarstugas gårdstun. Kompassrosens stenar är runda strandstenar, mesta dels av storelken 0 - 10 kg. Rosen har 32 uddar. dessa är mestadels lagda av små stenar, så att ändstenarna är större än de andra. Den största ändstenen finns i nordriktningen. Uddarna är tydliga och välbevarade, men rosens mitt är delvis demolerad. rosen mäter i N-S 7.2 m och i E-W 6.9 m.
Intill den närbelägna sommarstugan, närmare sydstranden finns en mindre kompassros ( x = 6643 56, y = 1538 15). Den är senare tillkommen, någon gång efter 1930-talet.

Märtel (Taide)
Historiallinen; På ön Märtel s södra strand finns ett mot söder kuperat sluttande berg där man ca 10 m från den nuvarande strandlinjen huggit in två inskriptioner.
Den ena är
1861
MDCCCLX
HA
två meter öster om denna finns bokstäverna
A.A.N inhuggna på så sätt att punkterna mellan bokstäverna är vid bokstävernas mitt.

Rauvais (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndområdet, mot söder och väst långsluttande sand och grusjord, ligger söder om kalbergen, norra Rauvaiskalbergen, tvärs vilket en skogsväg har byggts på 1990-talet. Sand och grus i vägbottnet härstammar från bägge sidor av vägen, som i öster har skalats i ca 15 m bredd och dels i tom. 70 cm tjockhet. Öster om vägen har det hittats ett par avslag. Väster om vägen där grävmaskinen har skadat jordytan, hittades det i norra delen av grävningsschaktet i finare sand lerkärlsbitar och avslag. Tydliga spår av kulturlager konstaterades icke men enstaka stenar må ha varit utsatta för hetta. Inga provgropar grävdes i terrängen väster om schaktet men enligt topografin må boplatsområdet fortsätta i denna riktning. Ca 4 m W från schaktet finns en oval fördjupning 4x3 m i diameter. Möjligen är det fråga om en bostadsgrop. I slutet av stenåldern har det befunnit en grund vikbotten mellan kalbergen kring 25 m höjdkurvan. En stenåldersboplats (22 DUMMELDALEN) är belägen ca 700 m i riktning mot söder och ett gravröse (23 RAUVAISBERGEN) ifrån brons/järnåldern ca 250 m i söder.

Rauvaisskogsbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett lågt och ovalt gravröse, som sträcker sig ca 5x3,5 m i riktning E-W finns på en bergsterass på den nordvästra sluttningen av bergsområdet Raivaisbergen. Röset är uppgjort av smärre, dels huvudstora stenar. Röset är näver samt litet mossbevuxet. En skogsväg går ca 30 steg österom röset. Det finns två st. stenåldersboplatser i närheten: 21 RAUVAIS ca 250 i norr samt 22 DUMMELDALEN ca 450 m i söder.

Yli-Liipola - Välitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka hiekkaperäisessä pellossa Yli-Liipolan talosta n. 100-350 m pohjoisluoteeseen, talolle vievän tien molemmin puolin, n. 100 m leveänä ja 250 m pitkänä vyöhykkeenä. Maasto tien länsipuolella lähes tasainen, itäpuolella viettää loivasti koilliseen Paimionjokea kohti. Löytöalueen pohjoisluoteispuolella sijaitsevaan metsäsaarekkeeseen tehdyissä koekuopissa ei havaittu muinaisjäännöksen merkkejä v:n 1989 inventoinnissa. Asuinpaikkalöydöt koostuvat kvartsiesineestä ja -iskoksista sekä palaneista kivistä. Aiempana löytönä tunnetaan tasataltan teräkatkelma sekä useita maanomistajan hallussa olevia esineitä.
Välitalon nimellä inventoinnissa v. 1989 todettu asuinpaikka on luettu samaan asuinpaikkakompleksiin kuuluvaksi ja sijaitsee vain 100-150 m kaakkoon edellisestä löytöalueesta. Tältä alueelta löytöinä kiviesine ja kvartsia.

Alitalo (284010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka-alue Paimionjoen länsirannalla pellolla, jossa inventoinnissa n. 550x300 m alalla erotettu kolme erillistä löytöaluetta. Itäisin löytöalue (3c) on laajin, n. 200 x 100 m, josta mm. hioin, kvartsiesine ja -iskoksia sekä palaneita kiviä. Tästä n. 100 m länteen ylemmältä kohdalta ei inventoinnissa havaittu kivikautisia löytöjä, mutta ilmeisesti myöhempään historialliseen asutusvaiheeseen liittyvää hiiltä ja nokea sekä rautakuonaa (alue 3b, koordinaatit x=6724 70; y=2451 90, z= n. 80). Pohjoisin löytöalue (3a) on aivan jokirannassa, runsas 200 m luoteeseen 3c:stä (x=6725 00; y=2451 86; z= n. 72,5-77,5). Tämän löytöala oli v. 1989 inventoinnin havaintojen perusteella n. 20 x 40 m. Aiemmin asuinpaikalta löytynyt useita kiviesineitä ja kvartseja.

Kertunlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Tasaisen pellon eteläreunassa kuusivaltaisessa metsässä luonnonlähde n. 1 km Paimionjoen eteläpuolella. Kivikkoinen maasto viettää ylempää etelästä pohjoiseen. Lähteen ympäristö on kosteikkoa. Lähteestä on johdettu vettä maatalouskäyttöön ja sitä on muokattu koneellisesti 1980-luvulla. Lähteen keskellä on betonirengas.
Kertunlähteeseen liittyvän perimätiedon mukaan sitä on käytetty aikoinaan uhrilähteenä.

Ylijoki (284010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pellossa sijaitsevalla hiekkaperäisellä kumpareella. Paikka on n. 300 m Ylijoen talosta eteläkaakkoon ja löytöalueen laajuus on n. 60x30 m. Löydöt ovat peräisin peltokynnöksestä, eikä niitä tavattu inventoinnissa enää kumpareen ulkopuolisesta alemmasta savimaasta. Inventointilöydöt koostuvat kvartseista. Aiempina löytöinä mahdollinen luunuolenkärki sekä liuskekeihäänkärki. Pieni purouoma virtaa asuinpaikasta runsas 100 m koilliseen, Paimionjoki n. 800 m pohjoiseen.

Hevonlinna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdolliseen kivikautiseen toimintapaikkaan viittaavia kvartsi-iskos- ja -esine löytöjä Hevonlinnan harjun laelta Kosken ja Mellilän rajapyykin ympäriltä. Lakialue on idässä ja lännessä hiekkakuoppien leikkaama. Löytöpaikan sijaintikorkeus ei kuitenkaan osoittane ranta-asuinpaikkaa, vaan muuta myöhempää kivikautista toimintaa, esim. kvartsilouhintaa ja esineiden valmistusta, paikalla. Paikka on kuitenkin etupäässä tunnettu siitä, että se perimätiedon mukaan olisi linnavuori. Appelgren (1891) viittaa Hevonlinnaan mahdollisena varustuksena. Mitään varustuksen merkkejä ei kuitenkaan havaittu inventoinnissa v. 1989 ja kivikoita loivemmalla etelärinteellä onkin pidettävä muinaisina rantakivikoina.

Tausanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Paimionjoen eteläpuolisen Tausanmäen poikki lounaasta koilliseen kulkevan tien luoteispuoleisesta leikkauksesta, tien korkeimmalta kohdalta. Kvartsilöytöjä on n. 10 m matkalta. Lähimympäristö on ehjänä säilynyttä, mutta muutamasta koekuopasta n. 30 m säteellä tienvarren löytöalueesta ei havaittu löytöjä. Maaperä on siltinsekaista hiekkaa, osin melko kivikkoista. Siellä täällä on pieniä kalliopaljastumia. N. 500 m WSW on Tuulensuun talon pellolta löytynyt koururtaltta.

Tausa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Paimionjoen eteläisellä rantatörmällä. Inventoinnissa löytyneet kvartsi-iskokset ovat peltokynnöksestä, n. 20x40 m alalta, jyrkähkösti pohjoiseen Paimionjokea kohti viettävältä rantatörmältä. Maaperä on silttiä.

Jättälän Välitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka jyrkähkösti lounaaseen viettävän muinaisen rantatörmän, muinaisen jokiuoman ?, reunan päällä pellossa. Maaperä on siltinsekaista hiekkaa. Kvartseja löydetty n. 20x20 m alalta peltosaran kaakkoislaidasta. Tämän kaakkoispuolella olevaa peltoa (Rn:o 3:14) myöhemmin tarkastettaessa ei löytöjä havaittu. Ympäristössä useampia kivikautisia asuinpaikkoja vajaan kilometrin etäisyydellä. N. 800 m itäkaakkoon löydetty lisäksi kivikirveen terä Halikkolan Jolkin maalta.

Rantala (284010010) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautinen asuinpaikka Paimionjoen etelärannalla pohjoiseen viettävällä peltosaralla. Inventointilöytöjä, kvartsiesineitä ja -iskoksia, saatiin kahdelta kohdalta: pellon pohjoisosasta n. 70 m korkeuskäyrältä ja toisaalta peltosaran eteläpäästä, edellisestä n. 120-140 m etelään, n. 75 m korkeuskäyrän vaiheilta. Maaperä on siltinsekaista hiekkaa. Nyhän talon isännän mukaan Myllykylän kylätontti on sijainnut Nyhän talon ympärillä. Tästä merkkinä havaittiin pellossa punasavikeramiikkaa. 1778 isojakokartan mukaan onkin paikalla ollut 6-7 taloa. Joen pohjoispuolelta löytyi inventoinnissa lisäksi Koivukylän Laurinpellon maalta kivikirves (TYA 535), muttei muita merkkejä mahdollisesta kiinteästä muinaisjäännöksestä. Joessa on tällä kohtaa virtapaikka.

Vanhakylä (284010011) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Melko tasaisella pellolla oleva matala kohouma, jossa on n. 10 x 20 m alalla palanutta savea ja palaneita kiviä sekä nokimaata, merkkinä paikalla olleesta historiallisen ajan asumuksesta. 1700-luvun lopun isojakokartassa ei paikalla ole merkintöjä talosta, joten talonjäännös lienee tätä vanhempi.

Aronmäki (284010012) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Matalalle kalliopaljastumalle ladottu pyöreähkö matala kiviröykkiö. Koko n. 4 m (S-N) ja 3,8 m (W-E) ja korkeus n. 0,5 m. Etelälaidalla pyöreä epämääräinen yhden kivikerroksen kiveys. Rölykkiö koottu n. 20-30 cm suuruisista kivistä. Sammalen ja jäkälän peittämä. Röykkiön lähiympäristö melko vähäkivistä. Ajoitus ja funktio epäselvät.

Ketola (284010013) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä, suurelta osin sammaleen peittämä kiviröykkiö kuusimetsässä, metsätiestä noin 5 m länteen. Halkaisija on noin 3,5 m ja korkeus noin 0,7 m. Röykkiön päällä kasvaa ainakin 50-vuotias puu. Alue on mahdollista kaskimaata, joten röykkiö lienee viljelyröykkiö. Se sijaitsee aivan kunnan pohjoiskulmauksessa alueella, josta tunnetaan n. 300 m etäisyydeltä kaksi muutakin röykkiötä.

Katavasaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soikeahko kivistä kasattu röykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Röykkiön halkaisija on 5 x 3,3 m ja korkeus 0,7 m. Se on sammaleen peittämä ja vain osa kivistä on näykyvissä. Itäreunassa kasvaa iso kuusi. Lähitienoo on avointa, mutta ympärillä on kuusimetsää. Röykkiö on loivasti pohjoiseen viettävän rinteen yläosassa. Alue on mahdollista kaskimaata (kuusimetsä), joten röykkiö voi olla viljelyröykkiö.

Munamäki (284010015) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Soikea lohjenneista kivistä kasattu matala röykkiö. Etelä-pohjoissuuntaisesti 5 m ja ristiin n. 3,4 - 3,9 m sekä korkeudeltaan ½ m. Röykkiö on selvärajainen ja kasattu kalliopohjalle. Se on heinää, sammalta ja vadelmapensaikkoa kasvava ja sen päällä on myös pihlaja. Se on nykyään avohakatussa ent. metsässä, lievässä notkelmassa, matalien kalliokohoumien välissä. Sijaintinsa perusteella se vaikuttaisi hautaröykkiöltä. Ympäristössä on kuitenkin ennemminkin viljelyröykkiöinä pidettäviä jäännöksiä 300-400 m pohjoiseen (kohteet Ketola ja Katavasaari).

Kaasvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Osittain hajotettu ja ehkä uudelleen ladottu mahdollinen pronssikautinen hautaröykkiö. Se sijaitsee Pohjois-Vartsalan kylän Kaasvuorella, Vuosnaisten niemen länsirannalla. Röykkiö on noin 100 m merenrannasta ja 20 m lounaaseen laajan kallioalueen korkeimmasta kohdasta, jossa 1970-luvulla on ollut kolmiomittaustorni. Paikalta on edelleen laaja näkymä merelle. Kallio laskeutuu paikalta porrasmaisesti kohti merta. Röykkiö on kooltaan noin 3,5x4,5x0,6 m. Sen keskellä on kuoppa. Sen länsipuoilella alemmalla kalliotasanteella on ilmeisesti röykkiöstä peräisin olevia kiviä. Röykkiö on kuitenkin nykymuodosssaan osittain suhteellisen tuore rakennelma, jyrkkäprofiilinen ja pintakivet vailla sammal- tai jäkäläpeitettä.
Sijainti, heitetyt kivet sekä noin 1,4 km koilliseen sijaitseva Krunninvuoren hautaröykkiö huomioon ottaen röykkiön ydin lienee pronssikautinen hautaröykkiö. Myöhemmässä mittauksessa röykkiön kooksi on saatu 7x4,7x0,7 m. N. 100 m kaakkoon röykkiöstä on kalliosyvänteessä "pirunpeltoa", joka jatkuu lounaaseen Pähkinärinteen tilan tielle saakka. Sen suohon suohon päättyyvässä koillispäässä on n. 0,4 m levyinen pyöreähkö ja aivana matala kivikehä. Inventoija epäili sen arkeologista arvoa, mutta kehä on hänen mukaansa voinut syntyä kiviä röykkiöön vietäessä.

Krunninvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Jo muinoin keskiosaltaan purettu röykkiö sijaitsee Pohjois-Vartsalan kylän Krunninvuorella, joka sijoittuu Vuosnaisten niemen koillisreunalle Finholmin ja Eerkiilinniemen välillä. Röykkiö on noin 600 m pitkän kaakko-luode -suuntaisen kallioselänteen luoteispäässä noin 10 m levyisellä "korokkeella", josta kallioalue alkaa laskeutua kohti pohjoispuoleista merta, joka on noin 140 m päässä röykkiöstä. Kalliomaasto on jäkäläpeitteinen ja harvakseltaan mäntyä kasvavaa. Röykkiöltä on komea merinäköala. Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 4 m ja noin 0,3 m korkea. Se on ehjin koillisreunalla, mutta sen länsipuoliskosta kiviä on heitelty alemmalla tasolle, johon suuntaan kalliopohjakin viettää. Kivet ovat pienehköjä ja keskimäärin päänkokoisia ja röykkiö on jäkälän, sammaleen ja heinän peitossa.

Loukeenkari (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Hyvin säilynyt jatulintarha lounais-koillis -suuntaisen Loukeenkarin saaren koillisosassa, noin ½ km Ahvenanmaan Brändön rajasta itään. Tarha on loivasti itää viettävällä kalliopohjlalla, joka päättyy pieneen kiviä sisältävään notkelmaan. Ranta on noin 60 m päässä. Jatulintarha on halkaisijaltaan noin 8,5 m ja siinä on 7 kehää. Suuaukko on luoteeseen. Keskellä olevat kivet ovat reunimmaisia suurempia. Tarha on läpikuljettavaa tyyppiä. Mahdollisesti Loukeenkarin jatulintarhaan viittaavat tiedot Lypyrtin jatulintarhasta, jotka Tallgren mainitsee Varsinais-Suomen esihistoriassaan viitaten edelleen Killiseen (1885), joka puhuu "viime vuosina" rakennetusta tarhasta. Mikäli näin on, tarha on vasta 1800-luvulta.

Karpakanlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus, todennäköisimmin ryssänuuni, sijaitsee Lyrpyrtin kylän ja saaren Alaskartanon maalla Karpakanlahden etelärannalla, noin 30 m rannasta ja 160 m lahdenpohjasta lounaaseen, talosta noin 750 m lounaaseen. Paikka on loivahkosti koilliseen viettävää männikköistä kalliorinnettä, jonka jyrkähkön reunan lähellä uuni on. Se on osittain hajotetu, ja vain eteläreuna on ehjä. Halkaisija hajotettuna on noin 4 m ja korkeus noin 0,4 m. Sen keskellä on kivetön alue, jossa on noin 10 cm vahvuinen hiilensekainen multa- ja hiekkakerros. Tämä sekä etelä- ja lounaisreunan selvästi ladottu seinämä osoittavat, että kyseessä on ryssänuunin jäännös. Myös sen sijainti kalliorinteellä eikä laella viittaa ryssänuuniin. Uuni on ollut melko kookas ja suhteellisen suurista kivistä tehty. Vastaavanlaisia on entisen Lokalahden Lehmämaalla. Myös perimätiedon mukaan kyseessä olisi ryssänuuni. Ei kuitenkaan ole täysin poissuljettua, että kyseessä olisikin hautaröykkiö ja siinä ladottu keskusarkku.

Nummila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Nummilan talon maalla, päärakenuksesta n. 200 m pohjoiseen Kuusjokea kohti viettävässä metsärinteessä niemekkeellä, jonka molemmilla puolilla laskevat pienet purot luoteeseen kohti Kuusjokea. Maasto on kauniisti kumpuilevaa ja maa hiekkamultaa. Entisellä pellolla kasvaa istutettu männyntaimikko. Löydetty kvartsi-iskoksia.

Kulmala (308010002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kulmalan talosta n. 100 m lounaaseen pienen kalliokumpareen kupeessa, sen koillispuolella. Röykkiö on maan- ja kivensekainen ja 4,5 x 3 x 0,7-0,8 m:n kokoinen. Röykkiön päällä on erittäin paksu sammalpeite.
Kohde saattaa olla riihen kiuas, sen lähiympäristössä kalliolla muutamia isompia kiviä, jotka voisivat olla rakennuksen nurkkakiviä.

Kuusjoen Kirkonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kuusjoen keskustassa Kirkonmäellä Pappilankylään päin vievän tien itäpuolella hautausmaan kohdalla Kirkonmäen itärinteessä olevan tasanteen reunalla, kalliopohjalla. Röykkiö on 4 x 2,5 x 0,5 m:n kokoinen ja sen koillispään kiviä on liikuteltu, ei tosin aivan hiljattain. Röykkiön lounainen pää on vahvan sammalpeitteen alla, koillispää paljas. Kivet ovat osin pyöreitä, osin särmikkäitä ja niiden koko vaihtelee nyrkinkokoisista miehennostannaisiin. Röykkiön päällä katajia sekä kuusen- ja männyntaimia.

Katinhännänoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään laskevan terassin päällä 400 m pohjoisluoteeseen Katinhännänojan ja Kuusjoen yhtymäkohdasta ja 300 m länteen Mikkolan talosta. Kohde on pellolla jonka maaperä on hiekansekaista savea. Kvarti-iskoksia löytyi runsaimmin pellon pohjoisreunasta ja asuinpaikka jatkunee pellon pohjoispuolella olevan lahoavan hirsirakennuksen paikalle ja sen ympäristöön entiselle puutarhamaalle, missä maa on hiekkaisempaa.

Kauriala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiven- ja maansekainen röykkiö sijaitsee Kaurialan talon pihamaalla, päärakennuksesta n. 10 m itään. Röykkiö on 30 x 30 m:n laajuisella ja pari metriä ympäristöstään kohoavalla kumpareella, jonka reunoja on piharakennuksen rakentamisen yhteydessä kivetty. Röykiön kokoa ja muotoa ei enää voi varmuudella sanoa. Keskellä kumparetta erottuu kuitenkin muutamia isoja kiviä sekä n. 3 x 4 m:n kokoinen ympäristöään kivisempi alue, jonka voi tulkita voimakkaasti maansekaiseksi ja matalaksi röykkiöksi.
ks. lisätiedot

Matasvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee pitkällä koillis-lounais -suuntaisella kalliomuodostumalla, kallionyppylän kaakkoisrinteessä, Salon-Someron valtatie sekä Kuusjoen-Perttelin rajan välissä. Se on nykykunnossaan epämääräisen muotoinen ja kokoinen, keskeltä n. 0,5 m korkea, reunoista hyvinkin epämääräinen ja paikoin paksun sammalpeitteen alla. Läpimittä on tulkinnasta riippuen 10 m. Röykkiö on kasattu pelkistä kivistä kalliopohjalle. Röykkiö on osittain tuhoutunut.

Linnamäki Kuusjoki (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuusjoesta 1,3 km pohjoiseen ja n. 300 m Nummirannan talosta pohjoiskoilliseen. Linnavuoren mäki on kallioinen mäki, erittäin laaja, hyvin loivapiirteinen, eikä se ole vaikeapääsyinen miltään suunnalta ja sen rinteillä on suuria irtolohkareita. Vallinjäännöksiä tai muitakaan selvästi ihmisen tekemiä kivirakennelmia ei ole havaittu. Kohteeseen liittyy myös jonkinlaista perimätietoa käytöstä muinaislinnana, mutta kovin vahvalta perinne ei inventointien mukaan vaikuttanut.

Kaupinlinna (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kaupinlinnan keskiaikaisen asuinpaikan tai linnoituksen paikka sijaitsee Viepjoen länsirannalla, n. 200 m Lehtolan talosta itäkoilliseen. Se on hieman ympäristöään korkeampi peltoalue. Kaupinlinnna mainitaan Topeliuksen kuvateokseen Finland framtäldt i teckningar (1845-52) ja 1800-luvun muinaistieteellisissä tutkimuksissa (Killinen 1878 ja Björck 1882). Vasta Aulis Oja (1961) on määritellyt sen sijainnin Viepjoen länsipuolen törmälle. Sen on myös arveltu olevan pohjoisempana Tuomarojan varrella (Tuomarvuorella, Salon ja Varsinais-Suomen seutukaavan suojelukohde 101 EM5 ja SU:2-alue 441). Pellolla ei ole arkeologisissa inventoinneissa havaittu merkkejä rakenteista, mutta Oia tulkitsi paikalla olleen tulisijan perua ja tiilenmurua. Noin 150 m jokivartta ylös on vanha kivisilta. Kohdetta on arveltu myös asuinpaikaksi. Kaupinlinnan tiedot ovat siten ristiriitaiset ja epämääräiset ja niiden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia.

Rauharanta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan sudenkuoppa sijaitsee loivalla kumpareella kylmillään olevan talon päärakennuksen ja ulkorakennuksen välissä keskellä pihaa. Sen koko läpimitta on n. 2,5 m ja syvyys nykykunnossa 0,5 m. Pohjalla oli vuoden 1997 inventoinnin aikana jonkin verran romua.

Ojaranta (308010010) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde on loivassa hiekkarinteessä. N. 50 x 100 m:n alueella on yli 50 ihmisen tekemää kuoppaa. Suurin osa kuopista on pohjois-etelä -suuntaisia ja pitkänomaisia, pituudeltaa 3-3,5 m, leveydeltään n. 1,5 m syvyyden ollessa n. 0,5 m. Osa kuopista on pyöreitä, läpimitaltaan 2 m syvyyden ollessa n. 0,7 m. Kuoppien reunoilla on matalat vallit, joihin maa on siirretty. Kuopat ovat hyvin säilyneitä. Noin 150 m kaakkkoon sijainnut Korpivaan sudenkuoppa on 1970-luvun alussa jäänyt uudisrakennusten alle.

Korvenoja (308010011) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Osittain tuhoutunut lähde sijaitsee pellolla, Sievonmäki-nimisen kallion pohjoispuolella, n. 1 km Kuusjoesta kaakkoon. Lähteen koko on 6 x 4 m ja vedenpinta on 0,7 m alempana kuin pellon pinta. Peltomaa ulottui aivan lähteen partaalle.

Ali-Härri (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Kuusjoen ja Järvenojan yhtymäkohdassa, Kuusjoen etelärannalla, aivan joen rannassa. Se on halkaisijaltaan noin metrin ja siitä laskee noin neljän metrin pituinen laskuoja Kuusjokeen. Lähteestä on otettu terveysvettä mm. silmien parantamiseen.

Puromäki (308010013) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee puroa kohti itään viettävässä rinteessä. Sen koko on 5 x 4 x 1,5 m. Haudasta johtaa puroa kohti n. 3 m pitkä kourumainen syvennys. Pohjalle tehdystä koepistosta tuli vähän hiiltä.

Rantapotkio 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, 300 m Potkiontieltä lounaaseen ja 300 m Iso-Potkionjärvestä luoteeseen. Maasto on entistä peltoaluetta, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Röykkiö on rakennettu kivistä ison, tasaisen maakiven (halk. 2,7 m) päälle ja ympärille. Kiviä on enimmäkseen yhdessä kerroksessa. Paikka on tarkastettu 1997, jolloin maanomistajat olivat poistaneet röykkiötä peittäneen sammalen. Kyseessä saattaa olla viljelyyn liittyvä jäännös.

Lännistö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nästin alueella, maantieltä 300 m lounaaseen, Lännistön tilalla, päärakennuksen eteläpuolisella pellolla. Maasto on lounaaseen viettävää rinnettä, hiekkapohjaista mäkeä, jonka alapuolella virtaa vähäinen oja Isosta Pehtjärvestä. Hiekkakerroksen alla on savimaata. Kyseessä on mahdollinen asuinpaikka. Pellosta on tullut esiin kyntötöissä kaksi reikäkiveä, sekä lisäksi on maanomistaja havainnut paikalla nokea viilloksen syvyydellä. Paikalta on havaittu 1955 inventoinnissa nokea peltosarkojen välissä. Saman talon maalta, päärakennuksesta 500 m etelään, on löydetty vasarakirveen katkelma KM 8917.

Jyväsmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malkon alueella, Malkonjoen pohjoispuolella olevan Jyväsmäen keskellä, maantieltä 150 m luoteeseen. Maasto on peltojen ympäröimää mäkeä. Mäen keskellä on talo. Talon koillispuoliselta mäeltä on todettu inventoinnissa 1955 röykkiö (halk. 4 m), joka on saattanut olla hautaraunio. Röykkiön keskellä on syvennys.

Kirkkokoski (400010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leinmäen Siltamäessä, Leinmäentien eteläpuolella, Malvonjoen Kirkkokosken itärannalla, Siltamäen asuinrakennuksesta 100 m länsilounaaseen, vesimyllystä itään ja kaakkoon. Maasto on länteen viettävää peltoa, maaperä on hienoa hietaa. Paikka nouee 4-5 m joenpinnasta korkeammalle. Paikka on todettu 1952 ja inventoinnissa 1955 pellon kaakkoisosasta on löytynyt kvartsi-ja kivilaji-iskoksia. Inventoinnin 1994 mukaan asuinpaikkalöydöt keskittyvät pellon lounaisosaan muutaman aarin alueelle. Pellosta on otettu 1980-luvulla talteen kaksi talttaa ja kaapimen muotoinen diabaasi-iskos. Asuinpaikka on ajoitettu Kiukaisten kulttuurin vaiheeseen.

Uusikartano (400010002) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nästin alueella, Nästintieltä 230 m kaakkoon, Pehtjärvestä 2,6 km itään, Mynämäen, Mietoisten rajalta 350 m luoteeseen ja tilan päärakennuksen itäpuolisella pellolla, jonka maaperä on savensekaista. Maasto on heikosti viettävää vanhaa rantatörmää, 500 m entisestä Lemminjärvestä pohjoiseen. Tilalta on löydetty useita kiviesineitä ja kvartsi-iskoksia. Osa esineistä on mahdollisesti päärakennuksen luoteispuolelta. Riihen länsipuolelta tasaisen kallion rinteestä on löydetty hevosenkenkäsolki (KM 10965:4) nokisen kiveyksen seasta, mikä viittaa polttohautaukseen. Inventoinnin 1955 mukaan isäntä oli havainnut auranviilloksessa punaisia läiskiä ja valkoisia kivensiruja.

Ruotinvare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa Vaimarontien länsireunassa, osittain vanhan ja uuden Vaimarontien välissä. Maasto on havumetsää kasvavaa kallio- ja moreenimäkeä, jonka pohjois- ja kaakkoispuolella avautuvat soiset peltoaukeat. Mäeltä on todettu jo 1800-luvun lopulla röykkiöitä, joista yksi tutkittu 1888. Inventoinnissa 1955 alueelta mainitaan neljä röykkiötä, nrot 6-9.
Ilmeisesti röykkiö 6:lla tarkoitetaan aivan nykyisen maantien varressa sijaitsevaa varsin hyvinsäilynyttä röykkiötä, jonka sanotaan olevan reunakehällinen (11 x 8,5 x 1,5 m), ja jonka keskellä on syvennys. Tästä noin 100 m lounaaseen on röykkiö 7. Se on tutkittu vuonna 1888 ja siitä on vain pohja (halk. 8 m) jäljellä. Rakennelma on ollut reunakehällinen ja siinä on ollut osin kaksi sisäkkäistä kivikehää ja paasiarkku. Arkun sisältä on kaivauksissa löytynyt poltettujen luiden siruja ja nokea (KM 2549:1-7). Paikalla kerrotaan olleen komean röykkiön, mutta 1940-luvulla siitä on ajettu kiviä navetan perustukseen. Röykkiö 8 (9.8 m x 5.9 x 0.4 m; 1987 tietojen mukaan 10,5 x 9,3 x 0,3 m) sijaitsee noin 24 m länteen nrosta 6. Se on pitkänomainen, ladottu isoista irtonaisista kivistä ja muistuttaa jonkin verran laivanmuotoista latomusta. Sen keskellä on kaksi pitkulaista arkunsijaa. Röykkiö 9 (7 x 7 x 0,7 m; 1987 tietojen mukaan 7,5 x 4,5 x 0,5 m) sijaitsee 20 m pohjoiseen nrosta 8. Sen toinen puoli on tuhoutunut tienteossa.

Penkavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten Vahantakana, Vaimarontieltä 550 m länteen ja Vahantaantieltä 500 m pohjoiseen Perkaanvuorella. Maasto on peltojen ympäröimä korkea ja jyrkkärinteinen kalliomäen laen länsireunaa. Paikalta on tunnettu jo 1800-luvun lopulta röykkiö (1987 tietojen mukaan 13,9 x 10,4 x 1,6 m). Tuhotussa röykkiössä on kolme isoa kuoppaa. Röykkiön keskellä erottuu paasiarkku (2,3 x 0,8 m). Pohjoissivulla on iso kivi (1,3 x 0,77 m). Röykkiön ympärillä kasvaa Tapion pöytäkuusta. Kohde kuuluu Museoviraston hoitokohteisiin.

Vähäniityntaustan nummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, Otajärven koillispäässä avautuvan matalikon kaakkoisrannalla, 1,2 km kaakkoon Pyhärannan ja Kodisjoen rajasta, 950 m Vaimarontieltä länteen ja 300 m Salorannan tilalta pohjoiseen. Maasto on pohjois-eteläsuuntaista kallioharjannetta, jonka länsirinne laskeutuu melko jyrkkänä Otajärven suuntaan. Laakealla kalliolla kasvaa siellä täällä havupuita. Kalliolta on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu neljä röykkiötä. Pahasti tuhoutuneet röykkiöt on dokumentoitu 1955 (nrot 10-13) ja mitat tarkistettu 1987 inventoinnissa. Samalla kalliomäellä sijaitsee myös edellisistä 185 m itään ja Salorannan tilalta 350 m koilliseen oleva kohde nro 14.
Röykkiö 10 (9,1 x 8,5 m). Suureksi osaksi hajotettu ja uudelleen koottu. Itäreunalla luultavasti alkuperäistä reunakehää. Paikalla on runsaasti hiekkakivilaakojen palasia.
Röykkiö 11 (7,1 x 5,5 x 0,8 m) edellisestä 20 pohjoiseen. Keskustassa on pyöreistä vierinkivistä ladottu röykkiötä, jonka sisin keskus on avattu. Syvennyksessä erottuu maakivien reunustama arkunpohja. Keskustassa on runsaasti hiekkakivilaakojen palasia.
Röykkiö 12 (9,9 x 8,5 m) edellisestä 10 m pohjoiseen. Jäännös on täysin hajotettu. Pohjois-ja eteläreunalla on kiviä epämääräisessä kasassa. Pohjoissivussa olevan maakiven juurelta maan pinnasta on löytynyt 215 g poltettua luuta. Paikalta on ajettu suuri määrä kiviä pois.
Röykkiö 13 (9,8 x 5,3 m), edellisestä 30 m länteen. Röykkiö on hajotettu ja myöhemmin kasattu uudelleen.
Röykkiö 14 edellisestä 185 m itään, tilustien itäpuolella olevan laakean kalliopaljastuman huippuosan pohjoisreunassa. Inventoinnin 1955 mukaan laivanmuotoinen latomus (17 x 4 m), 1987 inventoinnin mukaan kaksi erillistä (9,2 x 5,3 x 0,3 m ja 7,4 x 3,9 x 0,4 m), mutta voinut olla alun perin yksi, joka pengottu.

Lällä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, Otajärven koillispäässä avautuvan matalikon kaakkoisrannalla, 1,2 km Pyhärannan ja Kodisjoen rajasta itäkaakkoon ja 800 m Vaimarontieltä länteen. Maasto on kallioisen moreenirinteen lakea, jossa on kalliopaljastumia. Kalliomäen koillisosasta on todettu röykkiö jo 1800-luvun lopulla. Röykkiö (mukaan 12,2 x 11,2 x 1,6 m) on jo tuolloin ollut suureksi osaksi hajotettu. Hajotetusta jäännösksestä on saatu talteen palanutta luuta (KM 13863). Inventoinnin 1955 mukaan keskellä on iso syvennys, jossa näkyy paasiarkku, 1987 tietojen mukaan maakivi.

Kivisillanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, 150 m Vaimarontieltä länteen, kyläkeskuksesta 1,4 km pohjoiseen. Maasto on loivarinteistä kalliomäkeä, jonka eteläpuolella avautuu laaja peltoaukea.
Mäen kaakkoisreunasta on tunnettu sittain tuhottu röykkiö 1800-luvun lopulta saakka. Inventoinnin 1955 mukaan reunakehällisestä röykkiöstä (6.9 x 6.2 m, korkeus 0.5 m) on ollut jäljellä vain pohja. Inventoinnin 1987 mukaan paikalta 60 m lounaaseen on kiviä, jotka ovat mahdollisesti peräisin (toisesta?) röykkiöstä.

Vehmaansaari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, 460 m Vaimarontieltä länteen, kyläkeskuksesta 1,4 km pohjoiseen, Salorannantien koillisreunassa. Maasto on kalliomäkeä, jonka koillispuolella avautuu pieni peltoaukea.
Mäen laelta on tunnettu kaksi hajotettua röykkiötä 1800-luvun lopulta lähtien. Röykkiöistä on jäljellä vain pohjat ja paasiarkun jäännöksiä keskiosassa. Röykkiöstä 1 on jäljellä vain pohja ja reunakiveys (3,6 x 3,4 x 0,4 m; 1987 inventoinnin mukaan 6 x 3,2 x 0,3 m). Vieressä sijaitsevaa röykkiötä 2 (5,7 x 8 x 0,4 m).

Palonummen vuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, 330 m Vaimarontieltä länteen, 400 m Otajärven koillispään kaakkoisosassa olevasta matalikosta itään. Maasto on metsäisten soiden ympäröimää kallioista mäkeä, joka viettää jyrkästi Otajärven suuntaan. Mäen laelta on todettu röykkiöitä jo 1800-luvun lopulla. Inventoinnissa 1955 kohteelta on kartoitettu kaksi rauniota. Röykkiössä 1 (12,2 x 11,7 x 1,8 m) on 1-1,5 m leveä lieriosa ja keskellä syvennys. Röykkiön päällä kasvoi v. 2021 isohko kuusi. Röykkiö 2 (16,9 x 9,9 x 1,3 m) sijaitsee edellisestä noin 70 m luoteeseen ja on pitkänomainen kaksoisröykkiö, jonka laajemmassa länsipäässä on kaksi syvennystä.
Vuoden 1994 inventointiraportti mainitsee 4,0 x 2,8 x 0,25 m kokoisen, 20-30 kiven ryhmän, jonka lounaisreunassa isompia kiviä (röykkiö 3) sekä 2,9 x 2,0 x 0,2 m kokoisen, 25-40 kivestä koostuvan lähes suorakaiteisen sellimäisen latomuksen (röykkiö 4). Näiden kahden raunion tarkkoja sijaintitietoja ei ole annettu, mutta vuonna 2021 alueella kulkeva polku on hiljattain lävistänyt ja vaurioittanut noin parikymmentä metriä röykkiöstä 1 länteen sijaitsevaa maantasaista kiveystä, joka todennäköisimmin on röykkiö 4. Kalliojyrkänteen reunalla, noin 40 m röykkiöstä 2 lounaaseen on matala jäkälän ja katajien peittämä, halkaisijaltaan muutaman metrin kokoinen kiveys, joka nyt rekisteröity röykkiöksi 3. Molemmissa pienissä röykkiöissä 3 ja 4 on punaisten hiekkakivilaakojen katkelmia.

Petesaarenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kehäkivellisen röykkiön jäännös (9,7 x 8,6 x 0,8 m) laajalle viljelyaukealle viettävän kallioalueen terassimaisella länsireunalla noin 35 m Padontieltä pohjoiseen. E ja N -reunoilla ollut vielä 1990-luvulla selvä ulkokehä sekä NW-osassa kahden paasiarkun jäännökset.

Amerikanmaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, Kodisjoelta Patoon vievältä tieltä 130 m koilliseen, Amerikanmaa -nimisellä nummella. Maasto on matalaa kallionlakea, jonka halki kulkee tilustie. Tien itäpuoliselta kalliolta on tunnettu röykkiöitä jo 1800-luvun lopulla. Röykkiö 1. Läntinen, koillis- ja lounaislaidat lähes suorat, pienikivinen (halk. 10-30 cm), kaksi kivikertaa (7,1 x 6,9 x 0,3 m; 1987 inventoinnin mukaan 7,8 x 5,8 x 0,3 m). Keskellä on suorakaiteinen arkkurakenne (3 x 1,2 m). Länsireunaa vahingoitettu.
Röykkiö 2. Itäinen, samaa tyyppiä kuin edellinen (6,5 x 5,7 x 0,4 m). Keskellä on neliömäinen arkunpohja (3 x 1,5 m).

Mäki-Uotila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarosta Otajärvelle johtavalta Pihamäentaustantieltä noin 35 m etelään. Kallioniemeke, jonka keskellä kulkee tilustie. Paikka on mahdollisesti tunnettu jo 1800-luvulla. Mäen korkeimmalta kohdalta on inventoinnissa 1955 paikalta on todettu melko hyvin säilynyt, reunakehällinen röykkiö (11 x 10,5 x 1,5 m), jonka keskellä on ollut paasiarkun jäännökset. Tarkastuksen 1968 mukaan mäen ylitse kulkee tie, jonka pohjoispuolella on hajotettua kiveystä ja eteläpuolella neliönmuotoinen ladelma (halk. 3 m). Jäännös on ilmeisesti ainakin osittain tuhoutunut tienteon yhteydessä.
Vuonna 2024 paikalta havaittu vain yksi matala röykkiö kallioalueen koillispäästä tien reunassa, sen länsipuolella. Mäen korkeimmalla kohdalla näkyy koneella pusketun kiviä kasaan traktorin ajouran tieltä.

Sunikedonmäki/Sinikeronmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee pohjoisreunastaan jyrkkää kalliomäen korkeimmalla kohdalla. Eteläpuolella avautuvat Sinikeron pellot.
Mäeltä on todettu 1800-luvun lopulla kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 (8,5 x 8,0 x 0,7 m; 1987 inventoinnin mukaan 11,3 x 6,4 x 1,7 m) on kehäkivellinen ja sen keskustassa on epäselvä paasiarkun sija. Jäännöstä on pengottu. Röykkiö 2 (13,7 x 3,3 m) on tulkittu etelä-pohjoissuuntaiseksi laivanmuotoiseksi latomukseksi. Jäännöstä ei ole tunnistettu 1987 inventoinnissa.

Ranta-Pere (400010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, Taipaleentien ja Jyrkitien risteyksen pohjoispuolella, Otajärven eteläpään itärannalla, 250 m rannasta. Maasto on melko loivarinteistä kalliomäkeä, jossa kasvaa harvaa mäntymetsää.
Mäen etelärinteestä on todettu 1955 inventoinnissa pahasti tuhoutunut röykkiön jäännös(5,3 x 3,8 x 0,4 m; 1987 inventoinnin mukaan 4,2 x 3,3 x 0,5 m), josta oli parhaiten säilynyt paasiarkun reunakiveys. Inventoinnissa 1987 reunakiveystä ei ole havaittu.

Perhonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Maasto on kalliomäkeä, jonka rinteet ovat melko loivat ja jolla kasvaa mäntyvaltaista metsää. Paikalta on ilmeisesti tunnettu röykkiöitä 1800-luvulta lähtien. Inventoinnissa 1955 mäen rinteestä on todettu kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 (8,5 x 7,3 x 1 m; 1987 inventoinnin mukaan 8,1 x 7,9 x 0,7 m) on keskiosastaan pengottu, mutta muuten ilmeisesti säilynyt.
Röykkiö 2 (4,4 x 3,5 x 0,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 5,0 x 3,5 x 0,5 m) on sijainnut edellisestä 60 m etelään, aivan tien pinnassa. Inventoinnin 1987 perusteella kyseessä jäännös on voinut syntyä otettaessa rapakiveä viereistä tietä varten. Tarkastuksessa 1995 on löydetty vain röykkiö 1. Tarkastuksen mukaan jäännöksen ympäristöä oli samana vuonna muokattu voimakkaasti ilmeisesti kotitarvesoran oton yhteydessä.
Vuonna 2024 röykkiö 1 edelleen kohtuullisessa kunnossa ympäristön muokkauksesta huolimatta, kivet kauttaaltaan sammaloituneita, mutta röykkiö erottuu selvästi. Tien vieressä edellisten tarkastusten osoittamassa kohdassa mahdollinen röykkiö 2, joka suurimmaksi osaksi tuhoutunut. Paikka olisi hautaröykkiölle sopiva.

Vuorlevonkallio 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, 750 m Vaimarontieltä ja 540 m Saarelan talosta luoteeseen, Sarkojärven itärannalla. Maasto on laakean kalliomäen lounaista lakea. Paikalta on tunettu 1800-luvun lopulta röykkiö. Inventoinnissa 1955 on kartoitettu röykkiö (8,4 x 3,0 x 1 m), jossa on ollut suuri paasiarkku. Inventoinnin 1987 mukaan mäen lounaisreunassa on kolme röykkiötä, joista suurimmassa (8,9 x 8,7 x 1,3 m) on mahdollisesti paasiarkun jäännökset. Toinen röykkiö on suorakaiteinen (8,4 x 7,4 x 1 m), kolmas (5 x 2,1 x 0,3 m) epämääräisempi. Inventointitietojen perusteella muinaisjäännös sijaitsee 290 m lounaaseen aiemmin ilmoitetusta ja peruskarttaan merkitystä paikasta (p = 6773 415, i = 3212 200, z = 21 m). Tällä paikalla on todettu viljelyröykkiö.

Vuorlevonkallio 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vahantaan ja Vaimaron kylien rajalla, Hilttiönjärven koillispuolella kohoavalla Vuorlevonkalliolla, Hilttiöntieltä 350 m länteen. Maasto on korkean mäenlaen länsirinnettä. Mäki viettää jyrkästi järven suuntaan. Paikalta on tunnettu kaksi röykkiötä 1800-luvun lopulta lähtien. Suuremmassa (12,3 x 10,5 x 1,8 m) on Vahnataan ja Vaimaron kylien rajapyykki. Toisessa (9,2 x 8,5 x 0,7 m; 1987 inventoinnin mukaan 7,9 x 6,5 x 1 m) on kehäkiveys ja ja keskellä näkyy paasiarkun reunaa. Jäännöstä on purettu.

Yli-Kailan metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, runsaat 200 m Vaimarontien länsipuolella, Otajärven koillispuolella kallioisella metsäalueella, jonka ympärillä alavaa soistunutta metsää. Kohteen pohjoispuolisessa peltolaaksossa virtaa Orioja. Kallioalueen korkeimmalla kohdalla, sen pohjoislaidalla on silmäkivellinen röykkiö joka kooltaan 7,3 x 6,4 x 1,3 m. Tästä n. 120 m luoteeseen sijaitsee 7 x 5,8 x 0,6 m kokoinen pyöreä röykkiö, jonka keskellä pienessä painanteessa kasvaa mänty.

Yli-Sunila 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä 150 m koilliseen, Yli-Sunilan talon pihapiirin luoteispuolella. Maasto on loivasti kaakkoon viettävää moreenirinnettä. Paikalta on tunnettu 1800-luvun loplta saakka kaksi röykkiötä. Toisessa (9 x 10 x 1,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 10,9 x 10,1 x 1,5 m) on mahdollisesti reunakehä. Jäännöstä on pengottu. Toinen (13,7 x 13, 8 x 2 m; 1987 inventoinnin mukaan 17 x 14,2 x 1,8 m) on suureksi osaksi hävitetty, poistamalla pohjoispuolinen osa. Röykkiössä on suuri syvennys (7 x 4 m).

Ihakkalannummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä 80 m länteen. Maasto laakeaa, ympäristöstään selvästi kalliomäkeä. Länsipuolella on pieni pirunpelto. Kallion itäreunasta on 1965 todettu röykkiö (12,2 x 10,3 x 1,7 m). Jäännöstä on pengottu.

Kuottenluhta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä Kuottenluhtaan johtavan tien risteyksestä 900 m koilliseen ja Hinnasjoesta 140 m länsiluoteeseen. Maasto on itään viettävää kallio- ja moreenimäkeä. Pieneltä avokalliolta on todettu 1965 kaksi röykkiöta (11,0 x 6,9 m x 1,1 m ja 7,0 x 5,9 x 1,1 m). Molempia on pengottu.

Yli-Äijälä 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontien ja Niityvainioon johtavan tien risteyksestä 350 m itään, Rurjan peltoaukean itäpuolella. Maasto on moreenimäen pohjoisreunassa kohoavaa kallionyppylä, joka viettää jyrkästi pohjoiseen peltoaukean suuntaan. Kallion reunasta on 1800-lopulta lähtien tunnettu suuri kehäkivellinen röykkiö (13,7 x 12,2 x 2,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 12,2 x 11,4 x 2,4 m). Keskellä on kraaterimainen syvennys (2,5 x 2,5 x 0,8 m).

Pietilä (400010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimarossa, Vaimarontieltä 600 m itään ja vajaat 300 m Lankjärvestä koilliseen, Langjärventaustatien pohjoisreunassa. Maasto on loivarinteistä matalaa kalliota, joka viettää melko jyrkästi etelään. Paikalta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Röykkiössä (13,7 x 12, 7 x 2,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 12,6 x 12,2 x 1,7 m) on epäselvä reunakehä. Keskellä on suuri kraaterimainen syvennys (6 x 4,5 x 0,6 m), jota on pengottu.

Yli-Äijälä 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontien ja Kaulioon johtavan tien risteyksestä 290 m länsiluoteeseen, Hinnasjoesta 190 m länteen, tieltä 50 m pohjoiseen. Maasto on loivasti etelään ja itään viettävää moreeniharjannetta, jonka itäpuolella on Hinnasjoen kapea peltolaakso. Harjanteen itäpäästä on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu röykkiö (11 x 10 x 0,3 m; inventoinnin 1987 mukaan 14,6 x 12,9 x 0,6 m). Jäännöksessä on kolme kuoppaa.

Yli-Sunila 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylän alueella. Maasto on loivasti etelään viettävää kallio- ja moreenimäkeä n. 30 m mpy. Kalliopaljastumalta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien reunakehällinen halkaisijaltaan n. 8 m röykkiö, jonka keskellä painauma. Noin 5 m päässä toinen, vuonna 1987 rekisteröity röykkiö, joka on osittain hajotettu.

Miilunoja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä 50 m luoteeseen, Nutintaustasta kilometri koilliseen. Maasto on kallioista, loivasti lounaaseen viettävää moreenimäkeä, jonka lounaispuolella virtaa oja kohti etelässä avautuvaa Malvonjoen peltoaukeaa. Kallion kaakkoisosassa erottuvan pienen jyrkänteen päältä on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien röykkiö (10 x 9 x 0,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 22,6 x 15,4 x 0,6 m). rajoiltaan epämääärinen röykkiö on mahdollisesti muokattu rantamuodostumasta. Jäännöstä on pengottu.

Vainio-Puhju 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontien molemmin puolin, 1,7 km Sipontien risteyksestä lounaaseen, Tynnyrkorven kohdalla. Maasto on loivasti kaakkoon viettävää rinnettä, jonka kaakkoispuolella on suota ja peltoaukea. Paikalta on tunnettu kaksi röykkiötä jo 1800-luvun lopulta lähtien. Eteläinen (p = 6771 610, i = 3216 280), reunakehällinen röykkiö (11 x 11,3 x 1,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 10,9 x 8,8, x 1,1 m) sijaitsee tien kaakkoisreunassa, rapautuneella kallionyppylällä. Jäännöksen keskellä on kraaterimainen syvennys. Edellisestä 110 m koilliseen (p = 6771 705, i = 3216 350), maantien toisella puolella, tien reunassa olevalla moreenikumpareella sijaitsee toinen röykkiö (7,8 x 7,2 x 0,8 m), joka on mahdollisesti reunakehällinen. Sen keskustassa on syvennys.

Niittyvainio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylän alueella. Maasto on peltojen ympäröimän mäntymetsää. Metsäsaarekkeessa olevan kalliokohouman itäreunasta on 1800-luvulta lähtien tunnettu röykkiöitä. Inventoinnissa 1955 paikalta on todettu kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 (11,3 x 11 x 1,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 13,4 x 12,4 x 2 m) on reunakehällinen, röykkiö 2 tasalakinen (6 x 6 x 0,6 m). Niistä 170 m itään sijaitsee kolmas, 1987 inventoinnissa todettu kupera röykkiö (7 x 6,1 x 0,35 m).
Vuonna 2024 röykkiö 1 on edelleen hyvässä kunnossa ja selvästi maisemassa erottuva, röykkiö 2 epämääräisempi, paikalle on tuotu kasa autonrenkaita ja röykkiöiden ympäristöstä on otettu maata ja puskettu isoja, ilmeisesti pellolta tuotuja kiviä kiviä kasoihin. Röykkiö 3 on osin vaurioitunut, aivan sen ulkoreunan vierestä on ajettu työkoneilla, kaivettu maa-ainesta ja sen päälle on kasattu oksia.
Niittyvainion röykkiöiden pohjoispuoliselta pellolta, Takalan talosta 50 m kaakkoon, on 1998 löydetty pronssikirves (KM 30867).

Kylä-Puhju (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontien ja Vähäsoukkaistentien risteyksestä 140 m länteen. Maasto on itäkaakkoon viettävää loivaa mäkeä. Laakean kallion kaakkoisreunasta on 1955 todettu matala röykkiö (6,4 x 6,0 x 0,4 m).

Kivelä (400010032) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylässä, Vähäsoukkaistentien lounaispuolella, Sipontien risteyksestä 640 m kaakkoon. Maasto on suurehkon kalliomäen lounaiskärkeä, jonka tie katkaisee. Lounaispuolella on pieni peltolohko. Paikalta on tunnettu jo 1800-luvun lopulla röykkiö (12 x 11 x 1,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 11,5 x 10,5 x 1,8 m). Inventoinnissa 1987 todettiin myös toinen, edellistä pienempi (4,2 x 3,8 x 0,4 m). Jäännökset kuuluvat samaan kokonaisuuteen kuin Isovuori (mjreki 400010038).

Härjänmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Sipontien risteyksestä 330-400 m kaakkoon, Vähäsoukkastentien molemmin puolin, Härjänmäen talon luoteispuolella. Maasto on peltojen ympäröimää kallioista mäkeä talon pihapiirissä. Härjänmäen talosta n. 20 m luoteeseen sijaitseva röykkiö on tunnettu jo 1800-luvun lopulla. Röykkiö on kookas (16,0 x 14,2 x 2 m; 1987 inventoinnin mukaan 16,7 x 15,3 x 2,1 m) ja melko hyväkuntoinen. Röykkiöstä 80 m länteen, Vähäsoukkastentien eteläpuoliselta kalliolta on 1955 inventoinnissa todettu reunakehällisen hajotetun röykkiön pohjakiveys (7,0 x 6,8 x 0,4 m; 1987 inventoinnin mukaan 6,3 x 3,8 x 0,4 m). Vuonna 2023 Vähäsoukaistentien varressa, tien eteläpuolella röykkiö, jonka kivet täysyin sammaleen peitossa, tämän vieressä, kaakkoispuolella kivikasa, jota käytetty jossain vaiheessa kaatopaikkana, ja joka voi olla osaltaan hajotetun röykkiön jäännettä.

Kotiranta (400010034) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Valkontieltä 300 m kaakkoon ja Kotirannan talosta 180 m luoteeseen. Maasto on matalaa kallio- ja moreenimäkeä, jossa poikki kulkee tilustie talosta pelloille. Mäen laelta, tilustien varresta on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu kaksi röykkiötä. Toinen (9 x 8,3 x 1,5 m; inventoinnin 1987 mukaan 10,7 x 10 x 1,3 m). Haudan avatussa keskustassa on vielä 1955 näkynyt paasiarkku (2,4 x 0,6 m). Läheisen talon isäntä on kertonut penkoneensa jäännöstä ja löytäneensä luuta ja nokea. Edellisestä 70 m kaakkoon on kokonaan hajotetun raunion pohja, josta on 1987 ollut jäljellä matala kuoppa (15 x 8 m).

Pihala (400010035) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Valkontieltä 160 m kaakkoon ja Pihalan talosta 100 m koilliseen. Maasto on loivaa kallio- ja moreenimäkeä, jota reunustaa alava viljelymaisema. Mäen itäpuoella virtaa Kauljärvenoja. Mäen itäreunan peltosaarekkeesta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien matala röykkiö (10,2 x 8,2 x 1 m). Jäännös on pahasti hajotettu.

Ridankallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, runsaat 300 m Valkontieltä pohjoiseen, Ridankalliolla. Maasto on peltojen ja soisen metsäalueen ympäröimää kalliomäkeä. Ridankallion eteläreunasta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Röykkiö on pahasti hajotettu ja lapset ovat rakentaneet sen viereen kehälatomuksia. Mäen lounaisreunassa on mahdollisesti ollut toinen röykkiö, jonka kivet on vieritetty kalliolta alas.

Haka (400010037) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, maantieltä 70 m lounaaseen, Uusi-Mikkolan talosta 3330 m länteen. Maasto on kalliopohjaista mäkeä, jonka rinteet laskevat jyrkähköinä pohjoiseen ja luoteeseen. Paikalta on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu kehäkivellinen röykkiö (10,2 x 10 x 1 m; inventoinnin 1987 mukaan 11,2 x 9,3 x 1,4 m). Padon kylässä on kerottu raunion syntyneen siten, että vainajan hautajaisissa kukin vieras olisi asettanut kiven hautapaikalle.

Isovuori (400010038) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Isovuoren kallioalueella sijaitsee seitsemän röykkiötä hajanaisena ryhmänä. Kallioalue sijaitsee laajahkon metsäisen alueen luoteislaidalla ja sieltä on hyvä näköala länteen. Röykkiöistä osa on aivan kallion laidalla terassimaisella muodostelmalla ja osa siitä itään päin kallionyppylöillä.
Ainakin yhdessä röykkiössä on ollut paasiarkku, Laakakiviä edelleen näkyvissä.

Hiittenvuori 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Hiittenvuorella, Padontien ja Kaitontien risteyksestä 470 m pohjoiskoilliseen. Maasto on jyrkänteistä kallioharjannetta, jonka länsipuolella avautuu Padon kyläkeskusta. Kallion juuressa virtaa Kauljärvenoja lounaan suuntaan. Kohdasta on laaja näköala länteen. Paikalta on todettu röykkiö 1800-luvun lopulla. Jäännös (9,5 x 9 x 0,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 9,1 x 7,7 x 0,6 m) on pahasti hajotettu pitkin kalliota ja rinnettä alas. HUOM! Kohteen sijainti on epäselvä. Paikalta 140 m pohjoiskoilliseeen on 1987 todettu kohde Vähätalo (mjreki 1000004721), joka vastaa tämän kohteen kuvausta. On mahdollista, että Hiittenvuori 1 on merkitty Hiittenvuori 2:n kohdalle, koska jälkimmäisen ilmoitetulta sijaintipaikalta ei ole 1987 tavattu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä.

Vuorenmäki (400010040) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee padon kylässä, Hiittenvuoren laella Padontien ja Kaidantien risteyksestä 680 m koilliseen, Vähätalosta 400 m itäkaakkoon. Maasto on pinnaltaan tiivistä pirunpeltoa kalliomäen laella. Paikalta on todettu 1965 kupera, laattamaisista kivistä koottu röykkiö (8,9 x 8,7 x 1,2 m), jonka keskellä maahan yltävä kuoppa (1,2 x 2 m). Ympäröivä pirunpelto on samaa kivilajia.

Lakkiomäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, 530 m Valkontieltä kaakkoon, Lakkiosaaren luoteispuolella. Maasto on peltojen ympäröimää laajahkoa moreenisaareketta, jonka luoteispuolella virtaa Kauljärvenoja. Peltosaarekeen keskeltä on todettu 1955 inventoinnin jälkeen röykkiö. Inventoinnin 1987 mukaan jäännös (halk. 3,7 m) rakenteeton ja ehjä.

Paavola (400010043) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Paavolan talosta 180 m kaakkoon. Maasto on peltojen ympäröimää saareketta, jossa on maatilan ulkorakennuksia. Paikalta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Inventoinnin 1955 perusteella röykkiö (9 x 9 x 1 m) on ollut pahasti hajotettu. Inventoinnin 1987 mukaan kyseessä saattaa olla peltoraunio, joka on täysin peittynyt paikalle tuotujen kivien ja maan alle. Luoteisosassa on sähkötolppa. Sijaintitieto on epävarma, nykyinen paikannus perustuu 1987 inventointiin.

Vähämetsän lohko (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee padon kylän metsälohkolla, Padontiestä 930 m pohjoiskoilliseen, metsätien itäpuolella. Maasto on kalliokohouman päälle muodostunutta pirunpeltoa. Pirunpellon laidasta on todettu 1955 reunakehällinen röykkiö (8,5 x 8,3 x 1,1 m), jonka keskellä on syvennys.

Käresaari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Valkontieltä 1,1 km kaakkoon ja Lakkion talosta 180 m länsiluoteeseen. Maasto on peltojen ympäröimää laajahkoa moreenisaareketta, jonka länsipuolella virtaa Kauljärvenoja. Kalliopaljastuman huipulta on todettu 1955 inventoinnissa monikulmainen röykkiö (10,6 x 10,1 x 0,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 12,9 x 11,4 x 1,1 m). Sen pohjoispuolella on toinen, reunakehällinen röykkiö (4,0 x 3,2 x 0,3 m), jonka keskellä on kraaterimainen syvennys (4 x 3,2 0,35 m).

Kielenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Suontaan kylässä, Eurantien ja Padontien risteyksestä 360 m luoteeseen, Padontieltä 200 m länteen, Kielenmäessä tai Kiekinmäessä. Maasto on loivarinteisen kalliomäkeä, jonka eteläpuolelta kulkee polku maantieltä pelloille. Mäen laen luoteisreunasta on todettu 1955 röykkiö, josta on ollut vain pohjakiveys (halk. 10 m) jäljellä. Inventoinnin 1987 mukaan jäännöksestä (5 x 3,3 x 0,4 m) on ollut vain vähän jäljellä.

Varemäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylän metsäpalstalla, 720 m Kaitontieltä itään. Maasto on etelään viettävää mäenrinnettä, jonka eteläpuolella on peltoaukea. Inventoinnin 1955 paikalta on todettu kaksi huonokuntoista röykkiötä (6,5 x 7 x 0,8 m ja 4,3 x 4,3 m). Inventoinnin 1987 mukaan kohdetta ei ole löydetty.

Tala 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Malvontieltä 170 m länteen. Maasto on kallioista, länsireunastaan jyrkkärinteistä moreenimäkeä, jonka länsipuolella avautuu laaja ja soinen Kaukolan peltoaukea. Paikalla on todettu 1955 inventoinnissa röykkiö (10 x 9,6 m; 1987 inventoinnin mukaan 11,0 x 8,7 x 1,7 m).

Ylöjenmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, Malvontieltä 200 m luoteeseen ja Rauhalan talosta 230 m lounaaseen. Maasto on kallioista, jyrkästi pohjoiseen ja luoteeseen viettävää mäkeä, jonka luoteispuolella avautuu Luodessuo eli Kaukolansuo. Kallion luoteisreunasta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien kaksi kehäkivellistä röykkiötä, joista läntinen (11,4 x 7,9 x 1,1 m) on pengottu, itäinen (11,7 x 9,6 x 1,4 m) paremmin säilynyt.

Sälläsvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, Marttilan talosta 350 m luoteeseen, Malvontieltä 750 m pohjoisluoteeseen. Maasto on suuren kalliomäen jyrkänteistä lounaisreunaa, jonka länsipuolella avautuu peltoaukea ja Luodesuo eli Kaukolansuo. Jyrkänne on mahdolliseti vanhan rapakivikaivannon seinämää. Kalliojyrkänteen päältä on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Röykkiötä (9,3 x 7,9 x 0,5 m) hajotettu ja sen reunassa erottuu reunakehää.

Riihivainionmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, Perävainion talosta 200 m länteen, Riihivainionmäen laella, Eurantien ja Haarontien risteyksestä 220 m kaakkoon. Maasto on melko jyrkkärinteistä mäkeä. Paikalta on tunnettu röykkiöitä jo 1800-luvun lopulla. Inventointien 1955 ja 1987 mukaan kallion läntisellä laella on neljä epämääräistä ja hajotettua röykkiötä. Yhdestä röykkiöstä (halk. 3-9 m) on 1890-luvulla löydetty palaneita luita ja hiiliä.

Savemäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentieltä 420 m lounaaseen, kylämäen lounaisosassa. Maasto lounaaseen pistävää, peltojen ympäröimää rikkonaista moreeniharjannetta, jossa kasvaa katajikkoa ja havupuita. Lounaispuolella on kuivatun Valkojärven peltoaukea. Kalmistoon kuuluu muun muassa hautaröykkiö, nelisivuinen latomus, pieniä tarhoja, reunakehällinen röykkiö, maantasaista kalmistokiveystä, palokuoppia ja bautakivi.
Löytöjen perusteella Savemäen kalmisto ajoittuu vanhemman roomalaisen rautakauden loppupuolelle (100-200 jKr.) Kalmistosta 150 m länsilounaaseen toisella peltojen ympäröimällä mäellä on matalia maansekaisia kiveyksiä. Savemäki on ollut Museoviraston hoitokohde.

Vainionmäki (400010150) (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Kodjalan kylässä, Kodjalan peruskoulun pihapiirin tuntumassa. Maasto on peltojen ympäröimää moreenisaareketta. Vainionmäen alueen muinaisjäännöksistä on tietoja jo 1800-luvun lopulta (Schvindt ja Forsström 1896). Paikalta paljastui 1985 runsaslöytöinen polttokalmisto A, jossa on tehty kaivauksia 1986-1994. Kohteeseen kuuluvat tutkittu polttokalmisto (A), polttokalmisto (B) sen eteläpuoleisella metsäsaarekkeella, asuinpaikka (C) viereisellä pellolla sekä mahdollinen polttokalmisto, hautakumpu tai röykkiö (D) Kodjalan koulun itäpuolella. Kalmisto A sisälsi ainakin 25 yksilön hautauksen, miehiä ja naisia sekä pari lasta. Se on ollut käytössä ainakin koko merovingiajan (600 - 800 jKr). Röykkiön reunassa on todettu kuppikivi.
Tutkimuksia on jatkettu vuodesta 2004 lähtien, jolloin polttokalmisto B sekä asuinpaikka C ovat olleet Museoviraston yleisökaivauskohteena. Tiheäkiveyksinen kalmisto B näyttää ajoittuvan viikinkiajalle ja sen arvioitu laajuus on likimain 500 neliömetriä. Sen löydöt koostuvat erityisesti saviastianpaloista ja palaneesta luusta, mutta joukossa on myös erilaista korustoa. Aseita on löydetty vain muutama. Selvästi erottuvia rakenteita ja erillisiä hautauksia ei ole havaittu. Asuinpaikan koekaivauksessa löytyi palanutta savea ja savitiivistettä sekä rautakauden tyypin keramiikkaa. Asuinpaikalta todettiin myös kiviriviä, joka mahdollisesti liittyy rakennuksenpohjaan. Vainionmäen alue on vuodesta 2005 alkaen ollut Museoviraston omistuksessa hoidettuna muinaisjäännöksenä ja siirtynyt Metsähallituksen hallintaan 2014. Vuonna 2007 löydettiin esihistoriallista keramiikkaa tieleikkauksesta B-kalmistosta arviolta 120-140 m länsilounaaseen.

Untamalan Myllymäki (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Muinaisjäännös sijaitsee Untamalan kylän kaakkoisosassa, valtatien 8 lounaispuolella. Alueeseen (600 x 70 m) sisältyy Myllymäen ja Vuorenpään/Vuorenmäen harjumuodostuma, kylätien varsi sekä harjua ympäröivät peltorinteet. Soraharjulla kasvaa nykyisin katajikkoa, mutta vielä 1900-luvun alussa se on ollut paljasta laidunta, jossa on ollut useita myllyjä. Harjunrinteissä erottuu runsaasti vanhoja sorakuoppia. Museovirasto on hoitanut muinaisjäännöstä 1990-2011. Nykyisin se on Metsähallituksen hallinnassa ja hoidossa.
Muinaisjäännökseen sisältyy useita eri aikoina todettu kohteita. Merkittävin ja laajin on Myllymäen-Vuorenpään roomalaisaikainen kumpukalmisto, josta on todettu lähes neljäkymmentä matalaa hautakumpua, joihin on haudattu sekä poltettuja että polttamattomia vainajia. Kalmistoa on käytetty vielä kansainvaellusajalla. Suuri osa on tutkittu 1900-luvun alussa tai tuhoutunut myöhemmin soranotossa. Kalmisto ympäristöstä on todettu myöhemmän maankäytön sekoittamia merkkejä rautakautisen ja historiallisen ajan toiminnasta.
Kylätien lounaispuoliselta tontilta on todettu kaksi röykkiötä, joita ei ole tutkittu tarkemmin. Vuorenmäen lounaisesta peltorinteestä on löydetty rautakautisesta asutukseen viittaavia löytöjä, mutta asuinpaikkaa ei ole varmuudella paikannettu.
Vuorenmäen kohdalta kylätien varrelta tunnetaan myös kymmenen pystykiven rivi. Pohjoisimpana kylätien itäpuolella on kolme pystykiveä, joista kaksi on siirretty. Kivien tarkoitusta tai niiden käyttöön liittyvää ajoitusta ei tiedetä.

Seiko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seikon asuinpaikka ja mahdollinen kalmisto sijaitsevat Untamalan kyläkeskuksesta Niemispäähän johtavan tien kaakkois- ja itäpuolella olevassa saarekkeessa ja sen itäpuolisessa pellossa. Metsäisessä saarekkeessa on isoja rapakiviä ja talousrakennuksia. Sen reunassa kasvaa tummaatulikukkaa. Kohteeseen kuuluu myös kuppikivi, joka sijaitsee saarekkeesta 160 m lounaaseen, tien itäreunassa olevan tasaisen kalliopaljastuman pohjoisosassa.
Saarekkeesta on todettu röykkiöitä jo 1955, mutta muinaisjäännökseksi paikka on varmistunut vasta 1992. Tien reunasta on 1950-luvun lopulla löydetty roomalaisaikainen keihäänkärki, joka on todennäköisesti peräisin sittemmin tuhoutuneesta hautaröykkiöstä. Saarekkeen itäpuolisesta pellosta on inventoinnissa 1992 ja vesijohtolinjan takia tehdyssä koekaivauksessa 2005 todettu merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta. Löytöihin sisältyy kangaspuiden painoja, keramiikkaa, palanutta savea ja luunpaloja, sekä 1500-luvun hopearaha.

Vanhalinna (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Vanhalinnan linnamäki sijaitsee Aurajoen etelärannalla. Se on sijainnut strategisesti kahden merkittävän rautakautisenkulkuväylän Aurajoen ja Härkätien välissä. Kalliomäki kohoaa n. 55 m merenpinnan yläpuolelle. Sillä on hallitseva asema ympäristön tiheänä levittyvän rautakautisten muinaisjäännösten keskellä.
Vanhalinnan laelta on löydetty pari Kiukaisten kulttuuriin kuuluvaa keramiikanpalaa ja myös sen rinteillä tehdyissä tutkimuksissa on saatu viitteitä kivikautisesta toiminnasta. Linnavuoren varsinainen käyttöhistoria alkaa pronssikaudella ja jatkuu todennäköisesti katkeamattomana koko rautakauden keskiajalle saakka.
Linnavuoren ensimmäinen rautakautinen aktiivinen käyttöaika ajoittuu vuosien 500-800 jKr. välille. Tuolloin linnavuoren lakea on tasoitettu ja loivimmalle itäiselle rinteelle on perustettu paaluvarustus. Linnoituksen aktiivinen käyttö alkoi uudelleen 900-luvulla ja tämän vaiheen oletetaan liittyneen viikinkien idänreitin käyttöönottoon. Linnavuoren funktio ja sen alueella tapahtuneet toiminnot ovat vuosisatojen kuluessa vaihdelleet, mutta rautakaudella se on ollut merkittävä lähikyliä yhdistävä puolustuksellinen keskus.
Linnavuoren laelta on löydetty ainakin 11 rakennuksen jäännökset. Nuorimmat talot ovat olleet hirsirakenteisia, mutta vanhimmat on ilmeisesti tehty oksapunostekniikalla päätellen runsaista savitiiviste-esiintymistä. Linnavuoren laella on myös kaivoksi oletettu luontainen kalliosyvänne, johon kertyy sateisina aikoina vettä.
Sen käyttö puolustusvarustuksena päättyy viimeistään 1300-luvun aikana. Maatila linnavuoren juurella kuitenkin jatkaa toimintaansa 1900-luvun lopulle saakka, jolloin se siirtyy Turun yliopistosäätiön omistukseen.

Vanhalinnan Aittamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Aittamäki on melko jyrkkä nousuinen kallioinen hiekka- ja moreenikumpare Aurajoen eteläpuolella ja Vanhalinnan linnavuoren itäpuolella samassa pihapiirissä. Kalmistoalue sijaitsee lähellä mäen huippua, sen eteläsivulla.
Aittamäen vanhimmat hautaukset ajoittuvat vanhemmalle roomalaisajalle. Paikalta on tutkittu viisi palokuoppahautaa, jotka edustavat nk. kärsämäentyypin uurnahautoja. Ainakin yhdestä on löydetty hartsitiivisteen jäämiä. Vanhempaan rautakauteen on myös tulkittu ajoittuvaksi mahdolliset kolme ruumishautaa, jotka on todettu värjäytymien perusteella, mutta yhdestäkään ei ole löytöjä. Lisäksi kalmiston roomalaisaikaiseen osaan liittynee latomus, jota ei ole tutkittu.
Vanhemman roomalaisajan kalmiston päälle tehty polttokenttäkalmisto. Sen ajoitus on löytöjen perusteella viikinkiaika. Löydöt ajoittuvat enimmäkseen 900 luvulle ja aivan 1000 luvun alkuun. Löytöinä on saatu koruja, työkaluja ja aseita. Suurin osa on koruja ja puvun osana käytettyjä koristeita. Lisäksi runsaasti on keramiikkaa ja palanutta luuta.

Pitkäsmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pitkäsmäki on metsäinen mäki peltojen keskellä Aurajoen pohjoispuolella. Kalmistoa on tutkittu ja se ajoittuu asehautojen perusteella 650-800 jKr. Kohteeseen on yhdistetty Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nrot 630 ja 638 Pitkäsmäki. Kohde sijoittuu kahden peruskarttalehden alueelle. Se on merkitty peruskarttaan.
Mäen itäpuolisella pellolla on matalan kalliopaljastuman EW-laidalla kuppeja kalliossa (Brusila 1991 nro 2). Kupit, yhteensä 5 kappaletta, sijaitsevat kalliopaljastuman lounaislaidalla. Kupit ovat ryhmässä ja niiden halkaisija on noin 6 senttimetriä. Näiden pohjoispuolella on kolme suurempaa kuoppaa, jotka luultavasti ovat luonnollisia.

Ylipää (423010004) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ylipään kalmisto sijaitsee peltojen ympäröimällä kallioisella mäennyppylällä, sen etelälaidalla, Aurajoen töyräästä nousevassa rinteessä. Aivan kalmiston tuntumassa on ollut heinälato, jonka kohtaa on tutkittu kaivauksin. Kalmisto on lähes kokonaan tutkittu. Se ajoittuu merovingi- ja viikinkiajalle ja on osa laajempaa rautakautista kompleksia.
Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 631.

Pahamäki (423010005) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Pahamäki on mäntyä kasvava kallioinen mäennyppylä Pahkan kylässä. Se sijaitsee Sauvalan ja Pahkan kylien rajana olevan Vähä- l. Pikkujoen l. Lausteenojan rannalla. Mäen lounaiskulmalla on havaittu merkkejä asuinpaikasta kuivurin rakennustöissä. Turun yliopisto on tehnyt kaivauksia mäen keskiosassa, jossa on merovingi- ja viikinkiaikainen polttokenttäkalmisto. Asuinpaikkalöydöt (keramiikka) ajoittuvat esiroomalaisellta ajalta keskiaikaan asti.
Mäen etelärinteellä olevan matalan kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla uhrikuoppia, joista 5 varmaa ja 1 epävarma (Brusila 1991 nro 1). Kupit sijaitsevat kalliolla paririvissä ja niiden halkaisija on noin 4-6 senttimetriä.

Laurila (423010006) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu kalmisto ja kaksi kuppikiveä sekä kivikautinen ja rautakautinen asuinpaikka. Kalmisto sijaitee Vanhalinnaa vastapäätä Aurajoelle laskevassa rinteessä, avokallion itäpuolella pienen mäennyppylän päällä, Ristinpellon ruumiskalmistosta noin 200 m etelään. Samalla alueella myös kaksi kuppikiveä.
Edellisten ympäristössä on rautakautinen asuinpaikka. Rautakautisia asuinpaikkalöytöjä on edelleen pellolta ja kallioisilla metsäkumpareilla noin 100 m edellisestä koilliseen.
Alempana pellolla voimajohdon alla on myös kivikautista (nuorakeraamista) asuinpaikkaa sekä historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä useilta kohdin. Ristinpellosta noin 100 m etelään metsäisellä mäellä on kätkölöydön (hopea-aarteen) todennäköinen sijaintipaikka (v:lta 1898).
Kesällä 2008 tehtiin koekuopitusta voimajohdon suunnitellulla pylväspaikalla. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei todettu.
Esineet KM 40636:1-3 ovat löytyneet metallinetsinnässä 20.10.2014 Aurajoen pohjoispuolelta noin 60 metriä rannasta. Esineet ovat pronssinen ketjunkantaja tai riipus, koristelematon rannerengas ja massiivisen rannerenkaan katkelma. Löytäjän ilmoittama koordinaatti osuu muinaisjäännösrajauksen alueeseen. Kartalle on merkitty toinen löytökohta tästä 130 metriä etelään. Katso alakohteet.
Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 633.

Sauvala (423010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella Vanhalinnasta 700 m koilliseen, loivasti jokeen viettävän peltoalueen pohjoisosassa metsikön edustalla. Maaperä paikalla on savea.
Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 634

Haimionmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Haimionmäki on n. 200 m pitkä ja 60 - 70 m leveä enimmäkseen kallioinen mäki peltojen keskellä. Sitä rajoittavat kaakossa Hämeenlinnan maantie sekä lännessä ja pohjoisessa pienet kallionnyppylät, koillisessa kalmisto viettää loivasti pellon tasoon saakka. Hämeentien oikaisutöissä paikalta löytyi polttokalmisto ajalta 700 - 1000 jKr. Haimionmäen luoteispää lunastettiin 26.1.1955 valtiolle.

Mikola (423010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tunnetaan myös nimellä Loukinainen sijaintikylänsä mukaan. Aurajoen ja Hämeentien väliin jäävän peltoaukean keskellä olevan kalliosaarekkeen luoteispuolella on kivikautinen asuinpaikka. Kalliosaarekkeen päältä on koekuopista löytynyt rautakautiseen asuinpaikkaan ja/tai kalmistoon viittavia löytöjä. V. 2004 tutkittiin valtatien 10 parantamisen takia tien pohjoispuoleista mäen leikkausta, josta löytyi runsaasti palanutta savea, selviä kolmiomaisia savitiivisteen kappaleita ja pienempiä oksapunospainanteisia paloja sekä rautakautistyyppistä keramiikkaa, joukossa kaksi nuorakoristeista palaa. Rakenteista mainittakoon nokiläikät sekä kivetty mahdollinen paalunsija. Ydinosa asuinpaikasta lienee tuhoutunut jo aiemmassa tienrakentamisessa. Makrofossiilinäytteiden analyysi ei paljastanut kasvijäänteitä. Suurin osa Mikolan mäkeä on edelleen koskematonta.
Myös n. 140 m koilliseen olevalta toiselta kalliokumpareelta löydettiin tienparannuslinjalta runsaasti (1 kg) keramiikkaa sisältävä savesta (tiilestä?) tehty voimakkaasti palanut hajotettu rakenne, mahdollinen keramiikan polttouunin jäännös (Mikola 2). Yksi palanut karstaa sisältävä savenpala toimitettiin ajoitettavaksi (1410+-35 BP).
Asuinpaikoista koilliseen matalassa kalliosaarekkeessa on uhrikuoppia (Brusila 1991 nro 5). Uhrikuoppien lisäksi kallioon on hakattu rengaskuvio.

Ristinpelto (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Ristinpellon kalmisto löytyi hiekanoton yhteydessä vuonna 1905, jolloin myös tehtiin ensimmäiset kaivaukset. Tutkimuksia jatkettiin vuosina 1949 - 1950 sekä 1973. Ristinpellon kalmiston alueelta on tutkittu yhteensä 154 ruumishautaa. Hautausten kokonaismäärä on kuitenkin ollut suurempi, sillä hautoja on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä ja kalmisto jatkuu vielä tutkimattomalle alueelle etelään.
Ristinpellon haudoilla on kristillinen leima: vainajat on haudattu polttamatta itä-länsisuuntaisiin hautoihin, osa arkuissa, osa ilman arkkua. Hautaukset ovat lähes löydöttömiä, joskin muutama vainaja on saanut mukaansa yksittäisen esineen: yhdestä haudasta on löytynyt heittokeihäs, yhdestä kirves. Erilaisia vaatteiden jäännöksiä sekä pukuun kiinteästi kuuluneita koruja ja esineitä, esimerkiksi veitsiä tuppineen, on löytynyt muutamasta haudasta.
Hautojen esineettömyyden lisäksi kristillisyyteen viittaavia piirteitä ovat kalmistoalueen ympäriltä havaittu hajanainen kiviaidan pohja sekä alueen keskeltä löydetty neliömäinen rakennuksen jäännös. Keskellä kalmistoa sijainnut rakennus on ilmeisesti ollut kellotapuli. Rakennuksen oletetun itäseinän kohdalla nykyään näkyvä pöytämäinen alttarikivi on tuotu paikalle vasta kaivausten jälkeen.
Niukat esinelöydöt haudoista ovat ristiretkiaikaisia (1050-1150 jKr), mutta kalmisto lienee ollut käytössä vielä tämän jälkeenkin.

Kotokallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kotokallio sijaitsee Turun - Hämeenlinnan tien varrella n. 6 km päässä Turusta. Hiidenkiuas on koottu kallion korkeimmalle kohdalle. Siitä on aikoinaan viety päällimmäiset kivikerrokset lähiseudun talojen perustuksiin. Jäljelle jäänyt pohjaosa on tutkittu. Hiidenkiukaan koko oli ennen tutkimuksia 15,20x11,90 m.

Koskela (423010012) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee metsäisellä kumpareella Aurajoen ja Hämeentien välissä. Se on muodoltaan epämääräinen rautakaudentyyppinen matala kiven- ja maansekainen raunio. Sen halkaisija on n. 10 m. Keskustaa on jonkin verran pengottu. Tarkastuksessa 1956 oli näkyvissä palanutta luuta ja punaisia laakakiviä. Röykkiön koillisreunassa on rauhoituskilpi.
Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 640.

Koskenmäki (423010013) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vierunkosken pohjoispuolella laajahkolla kallioalueella, sen kaakkoisreunalla. Inventoinnissa 2000 jyrkkärinteisen Koskenmäen laella havaittiin vain vaatimaton, matala ja epämääräinen kivikko. Aikaisemmin röykkiön mitoiksi on ilmoitettu 5,60x5,50 m.
Koskenmäen itäpuoliselta pellolta on löytynyt kivilaji-iskos, joten kohteeseen saattaa liittyä asuinpaikka.

Ilmarinen (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Lounaisemmalla Valksvuoren korkeimmista kohdista on matala kivilatomus pienen kallionyppylän päällä. Röykkiön koko on 1,3x1,5 m. Korkeutta on 20-20 cm. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 642.
Mäen eteläpuolelta on kivikautisia asuinpaikkalöytöjä.

Kukkarkoski I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka- ja kalmistoalue, joka esineistön perusteella ajoittuu tyypillisen kampakeramiikka aikaan (n. 3500–2800 eaa.). Haudoista on tehty havaintoja myös nuorakeraamisen kulttuurin vaikutuksesta (n. 2500–2000 eaa) – ainakin yksi alueen kahdestatoista haudasta on tehty nuorakeraamisen kulttuurin traditiota noudattaen. Asuinpaikka sijaitsee melko jyrkästi länteen viettävällä rantamäellä, osittain pellolla ja osittain niityllä.
Kalmistosta suurin osa on tutkittu muinaisjäännösalueen ohi kulkeva tien rakentamisen vuoksi, mutta sen länsiosa on edelleen säilyneenä. Kalmisto sijaitsi hiukan asuinpaikka korkeammalla kallion kupeessa. Haudoista on löytynyt runsaasti piiesineitä, meripihkariipuksia ja liuskerenkaita. Huomattavimman esineryhmän muodostavat meripihkakorut ja niiden katkelmat, joita kaikkiaan on saatu talteen 143 kpl. Keramiikanpaloista on kyetty rekonstruoimaan kolme kampakeraamista astiaa, joista suurimman vetoisuus on 72 litraa

Mattila (423010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Aurajoen länsirannalla, suuren voimalinjan alla. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 643.

Haapa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä Aurajokeen laskevalta peltoterassilta.

Viikka (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Havupuuta kasvava kalliokukkula, Savijoen ja Saukonojan risteyksessä. Mahdollinen esihistoriallinen linnavuori, josta ei ole löytynyt ehdottoman selviä linnoittaumiseen viittaavia rakenteita. Mäen laelta on koetutkimuksissa löydetty pieni määrä hiiltä. Mäen lakialueen itä-kaakkoisreunalla on terassi, jossa on suuria kivenlohkareita; voivat olla myös luonnonkiviä. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 645.

Kärkkänä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen asuinpaikan löytöalue on itään viettävää hiesurinnettä n. 35 m mpy, ja ulottuu Kärkkänästä Uusi Mattilan puolelle. Ennen tutkimuksia paikka oli käännetty puutarhaksi. Läheisen kallion pinnasta löytyi uhrikuoppia (merkitty peruskarttaan).
Bilund 2011: Inventoinnissa tarkastettiin aiemmin tunnettu löytöalue muinaisjäännösrekisterissä ilmoitetun koordinaattipisteen ympäristössä. Asuinpaikan säilynyt osa Kärkkänään idästä tulevan tilustien pohjoispuolella on ehjää metsämaastoa. Tilustien eteläpuolella omakotitalon tontilla on rakennettua pihamaata, ja siltä osin asuinpaikkajäännökset on tutkittu tai ne ovat tuhoutuneet jo 1960-luvulla. Talon pihalla on jäljellä kuppikallio.

Pahkamäen kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen kuuluu kivikautinen asuinpaikka ja kuppikivi.
Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pahkamäen kansakoulun itäpuolisella pellolla. Löydöt on poimittu pellon pinnasta.
Kuppikivi sijaitsee koulun eteläpuolisella pellolla kalliopaljastumassa Auraan johtavan tien itäpuolella.

Tammentaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia löytöjä Nummiston, Mäkilän ja Hiiskun pelloilta. Myös rautakautista? keramiikkaa ja lasihelmi.
2021 osalla kohdetta sekä sen läheisyydessä tehtiin kaapelikaivun valvontaa. Valvonnassa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä

Merola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännökseen sisältyy useita kohteita: Merolan polttokenttäkalmisto ja kivikautiset asuinpaikat Merolanmaa, Täperä I, Täperä II, Merolan osuuskauppa. Ne sijaitsevat Vintalan kylässä Aurajoen itäpuolella Kukkarkoskesta noin 800 m kaakkoon. Merolan talon ympäristöstä on useita löytöpaikkoja, jotka liittyvät ilmeisesti samaan kompleksiin. Kaikkia löytöpaikkoja ei ole eroteltu omiksi alakohteikseen (ks. Torvisen tarkastuskertomus 1980).
Vuonna 2002 uudisrakennuksen ja sen viemäröinnin takia tehdyssä koekaivauksessa ei havaittu selviä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Tutkittu alue sijoittui 1930-luvulla kaivetun alueen itäpuolelle ja osittain vuonna 1980 tutkitulle alueelle.
Vuonna 2023 kohteen länsiosassa tehtiin jätevesijärjestelmään liittyvä koetutkimus, jossa havaittiin esihistoriallisia löytökerroksia ja rakenteita, löytöjen perusteella myöhäiskivikaudelta ja mahdollisesti myös varhaismetallikaudelta.

Ryökäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautisia, myöhäisrautakautisia ja historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä Rähälän Ryökkään vanhan kylämäen tontilta. Kaivaustutkimuksia tehty tielinjan oikaisun takia. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 660. Vuonna 2018 muinaisjäännösaluerajauksen läheltä tehty myöhäisrautakauden metallinetsintälöytöjä (KM 41882; merkitty alakohteiksi).
Muinaisjäännösalue kattaa myös historiallisen ajan Rähälän kylänpaikan, joka periytyy oletettavasti jo keskiajalta.

Kylätalo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Liedon Vintalan kylätalo sijaitsee Aurajoesta itään, 400 metriä Vintalan kylästä etelään, peltojen keskellä, pienellä kumpareella. Talon paikalta on löytynyt runsaasti esineistöä 1000-luvulta, mahdollisesti ruumishautauksista. Erityisesti mainitaan merkillinen "kultakruunu", joka alun perin piti toimittaa Kansallismuseon kokoelmiin, mutta joka myytiin Turkuun kultasepälle. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 661.

Kaskala (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Kaskalan linnavuorta on käynyt tutkimassa jo Appelgren 1886. Se jakaantuu kahteen mäkeen, joista pohjoisemmalla kalliomäellä on kivivalli mäen keskikohdan poikki. Valli muodostuu suurista kivistä ja on parin metrin levyinen. Pohjoispäässään se tekee jyrkän mutkan. Kallion eteläpuoleisella penkereellä on paljon irtonaisia kiviä. Linnavuoren rajoja on määritelty sopimuksessa 1973. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 663.

Papinnummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Papinnummi on laaja hiekkanummi, josta kerrotaan hiekanotossa löytyneen useita kiviesineitä ja nokisia kiveyksiä. Ilmeisesti laaja hiekanotto on ehtinyt tuhota aluetta. Hiekkakuopan eteläreunasta on löytöjä. Samaan alueeseen kuuluvat myös löytöpaikat Nummelan ja Pietilän hiekkakuopat, erityisesti jälkimmäisestä on selvästi havaittu kulttuurikerrosta. Pietilän hiekkakuoppa on nykyään (v. 2002) kesäasunnon pihapiiriä ja kuoppa toimii kesäasunnon virkistyslampena. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 666. V. 1979 löytyi Pietilän kuopasta runsas 400 m NNW Uuhiniitun peltoalueen yläosasta kivitaltta. Jukka Sipilän mukaan löytöjä on 150-250 m pohjoiseen - pohjoiskoilliseen Pietilän kuopasta, josta olisi löytynyt mm. suuri rikkoutunut astianpala isänsä Jaakko Sipilän lapsuudessa 1930-luvulla Ella Kivikosken käydessä paikalla (Papinnummi). V:n 2002 löytöjä ovat edelleen Pietilän kuopasta n. 550 m NNE ns. Nummelan tienvarren pienestä sorakuopasta löytyneet kvartsi-iskokset, liusketataltan katkelma sekä siitä peräisin olevasta hiekasta löytynyt taltan teräkappale (ks. kohde 64 Nummela). Eri löydöt osoittavat alueen kivikautisen asutuksen vahvuutta, minkä sijainti ja säilymisaste edellyttäisivät tarkempaa selvitystä. Vuonna 2015 laikutetun metsäalueen tarkastus ja löytöalueiden kartoitus (löytöalueet A-D).

Kärmeorvonmäki (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Kärmeorvonmäki on pitkänomainen harju, jonka itäsivulla kulkee kivivallitus. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 667.

Nummenpää (423010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kaksi pohjalaista tasatalttaa, saviastian muruja, kvartsia on löydetty Nummenpään talon ja Aurajoen välisestä pellosta.

Jyrkänkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekanotossa 1930-luvulla paljastunut nuorakeraaminen hauta ja asuinpaikka metsässä nk. Jyrkänkallion luoteispuolella. Haudan ympäristössä suoritettu kaivaus v. 1936.
Kohteen sijaintitiedot korjattu Ella Kivikosken v. 1936 kaivauskertomuksen koordinaatteja vastaavaksi.

Knuutila (423010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä pellosta Aurajoen ja maantien välistä.

Nakolinna (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pohjoiseen laskeva matala kalliopaljastuma, joka sijaitsee entisen pellon, nykyisen lasten leikkipuiston ja uuden omakotialueen keskellä. Kalliopaljastuman laella on kolmessa ryhmässä kuppeja. Ryhmä 1: ryhmistä pohjoisin, yhteensä 5 kuppia, osa heikkoja, kupit sijaitsevat n. 45 cm laajalla alueella, kuppien halkaisja n. 7 cm. Ryhmä 2: edellisestä n. 6 m etelään, korkeimmalla kohdalla, ainakin 2 kuppia, n. 30 cm laajalla alueella. Ryhmä 3: edellisestä 13 m länsiluoteeseen, korkealla kalliotöyräällä, 2-3 heikkoa kuppia, n. 65 cm laajalla alueella.

Isoheikkilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohteeseen kuuluu rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto sekä kaksi kuppikiveä sen ympäristössä. Isoheikkilä sijaitsee Savijoen ja sen sivuojan välisessä maastossa. Löytöalue sijaitsee kahden peltosaarekkeen välissä peltoalueella. Läntisen kalliosaarekkeen laella on uhrikuoppia. N. 100 m luoteeseen Sormuskujalla omakotitontilla on myös uhrikuoppia kalliopaljastumassa.

Myllykylä (423010046) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sisältää kivikautisen asuinpaikan pellolla ja kaksi kuppikalliota sen länsipuolella olevissa kalliopaljastumissa. Katso alakohteet. Maasto on itään viettävää peltoterassia.

Pieronmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Länteen viettävää peltorinnettä Savijoen itäpuolella Pieronmäen juurella. Kohteen itäpuolella kulkee hiekkatie. Runsaasti kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kivilaji- ja kvartsi-iskoksia) terassimaiselta peltorinteeltä. Löytöjen ydinalue on Salonrannan talon kohdalla.

Vieru (423010049) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aurajokeen viettävää peltorinnettä, Vierunkoski kohteesta n. 150 m luoteeseen. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä pellon yläreunasta, aivan Hämeentien vierestä 40 - 50 m matkalta. Osaksi tuhoutunut, jäänyt Hämeentien alle.

Alitalo (423010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alitalon navettarakennuksen lounais- ja eteläpuolella, loivasti kaakkoon laskevalla peltorinteellä asuinpaikkalöytöjä.
Lisäksi kivikautisen asuinpaikan pohjoispuolelle jäävä mäki on vanha Moision kylämäki. Alueella on rakennusten kivijalkoja ja epämääräisiä kivikasoja, kuopanteita, kellarinjäännökset jne.
2020 toteutetussa tarkkuusinventoinnissa alueella todettiin myös rautakautinen asuinpaikka. Kohteesta on syksyllä 2017 tehty rautakautisia metallinetsintälöytöjä.

Ylitalo (423010051) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Aurajoesta 400 m länteen laajahkon mäkialueen kaakkoisreunalla, kahden sähkölinjan välissä. Kupit ovat alemmasta sähkölinjasta noin 10 m luoteeseen kalliojyrkänteen reunaa pitkin. Kohteen itä- ja kaakkoispuolella on paikallistie. Itäreunaltaan jyrkän, länsilounaaseen viettävän kallion päällä on kaksi kuppia, joista toinen on syvä ja toinen matala. Kupit sijaitsevat 15 cm laajalla alueella.

Hanhioja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Savijoen töyräällä, Saukonojalle vievän tien eteläpuolella, aivan tien vieressä, Penttilän talon kohdalla. Terassimaisella peltotasanteella heikosti likaisenharmaa alue, josta löytöinä rautakautisia asuinpaikkalöytöjä (keramiikkaa, palanutta savea ja kuonaa). Löydöt n. 50x30 m suuruisella alueella.
2021 paikalla tehtiin tarkkuusinventonti, jossa asuinpaikan todettiin jatkuvan paikalle rakennetun pyörätien eteläpuoliselle alueelle. Inventonnissa pellolta kerätiin asuinpaikkaan viittaavia löytöjä kuten keramiikkaa, palanutta savea, rautakuonaa, sulanutta pronssia sekä erilaisia metalliesineitä. Tarkkuusinventoinnissa ei käyty läpi aluetta, joka oli vuoden 2000 inventoinnin perusteella määritelty kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Äyräs (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Äyräksen talosta 150 m lounaaseen, Maismäen kaakkoisreunalla. Metsäisen mäen kaakkoon ja itään laskevalla rinteellä koekuopista löytynyt runsaasti rautakautista mustaa keramiikkaa ja palanutta savea. Myös kalmiston mahdollisuus olemassa. Alue on laitumena.

Riikilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hämeentien eteläpuolella olevalla laajalla, tasaisella peltoalueella kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Lauri Nautelan kokoelmissa on kivikautisia löytöjä Aurajokeen laskevalta tasaiselta peltoalueelta. Inventointi 2000: pelto oli oraalla eikä uusia havaintoja tehty. Tarkka löytöpaikka tai laajuus ei ole tiedossa.

Keisvuori (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Luode-kaakkosuuntainen erittäin vaikuttavan näköinen jokirannasta silmiinpistävä kalliotöyräs. Kallio on erittäin jyrkkärinteinen, pääsy ainoastaan kaakon puolelta. Kalliomäen lakialueella on 6 kuppia ryhmässä paririvissä lounais-koillissuuntaisesti, 32x15 cm laajalla alueella. Kuppien halkaisija on 6 cm. Lakialue on epätasainen, kupit sijaitsevat sen luoteisosassa, eivät kuitenkaan aivan korkeimmalla kohdalla.
Uhrikupeista 20 m kaakkoon terassin korkeimmalla kohdalla on mahdollinen röykkiökalmisto. Kumpuun kaivetuissa koekuopissa oli erittäin voimakas palomaa, mutta ei esinelöytöjä.
x- ja y-koordinaatit po. 6712 225/2417 680

Uotila (423010058) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohteessa on laajahkolla alueella Aurajoen rantatörmän päällä pellolla keramiikkaa, savitiivistettä ja luuta. Paikka erottuu muusta ympäristöstään tummemman maan alueena pienenä kumpareena, jonka alueella on saven joukossa myös karkeampaa maa-ainesta.
Asuinpaikasta koilliseen matalassa kalliopaljastumassa uhrikuppeja. Kuppeja on kalliossa mahdollisesti jopa 75, näistä varmoja kuitenkin 57 kappaletta. Osa kupeista on tiheänä rykelmänä ja osa rivissä. Kuppien halkaisija on 4-8 senttimetriä.

Siniskankare (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Vanhan Tampereentien ja Lausteenojan välissä oleva metsä- ja kalliosaareke. Ympärillä peltoja. Kuppikivi sijaitsee saarekkeen lounaisosassa. Kiven etelälounaaseen viettävällä pinnalla 2 kuppia noin 14 cm pituisella alueella. Kupit varsin heikkoja, kiven pinta ilmeisesti kuumuudessa lohkeillut. Lisäksi kaksi epävarmaa kuppia. (Brusila 1991 nro 9)
Saarekkeessa on nykyisin omakotitalo piharakennuksineen. Piha on osittain säilynyt koskemattomana.

Nautelanmylly (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivet liittyvät Nautelan museoalueeseen. Kallliokumpare Aurajoen länsirannalla, Kukkarkosken partaalla, Nautelanmyllyn pohjoispuolella. Kalliokumpareen keskipaikkeilla heikot kupit itä-länsisuuntaisessa parijonossa. Kalliopaljastuman pohjoispäässä, pellon reunassa vaikeasti havaittavia kuppeja. Museotontilla tehdyissä koekaivauksissa ei havaittu varmoja merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta. Joen itäpuolella sijaitsee kuitenkin Kukkarkosken kivikautinen asuinpaikkavyöhyke.

Vanhalinnan röykkiöt (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vanhanlinnan peltoaukean itäpuoleisessa reunametsässä sijaitsevan kallion päällä kaksi röykkiötä. Toinen sen korkeimmalla kohdalla, toinen 24,5 m pohjoiseen jyrkänteen päällä.

Knaapin hiekkakuoppa (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiuasvuoren korkeimmasta kohdasta 700 m kaakkoon, hiekkaisella mäntykankaalla hiekkakuopan pohjoisreunassa. Aluella on useita laajahkoja hiekkakuoppia. Kysymyksessä on 90-100 cm leveä ja 25 cm paksu muodoltaan hieman kaareva punamultaläiskä, joka erottuu selvästi ympärillä olevasta hiekkamaasta. Punamultajuova sijaitsee n. 130 cm nykyisestä maanpinnasta. Löytönä punamultaläiskästä tuli pii-iskos. Kaivinkoneen kuljettajan kertoman mukaan paikalla on ollut kymmenkunta tuhoutunutta punaväriläiskää. Ilmeisesti paikalla on ollut punamultakalmisto. Hiekkakuoppa haudan löytökohdalla maisemoitiin pari päivää ennen koekaivausta, jossa kuviosta ei löytynyt artefakteja. Hautakuopan rajat olivat.punamultaläikän lisäksi erittäin selvästi erotettavissa.
Heinäkuussa 2002 paikalla havaittiin uusi hautakuvio hiekkakuopan reunassa, n. ½ m leveä juova n. 75 cm syvyydessä. Tämän vieressä havaittiin tarkastuksessa n. 1,1 m syvyyteen ulottuva maaperän luontaiset hiekkasedimentit leikkaava ilmeinen hautakuoppa, kuitenkin ainakin leikkauskohdassa ilman punamultaa. Löytöinä havaittiin hautojen eteläpuolella sijaitsevassa siirretyssä hiekkakasassa kivilajiesineen (taltan ?) teelmä, sekä maisemoidussa kohdassa v. 2000 tutkitun haudan vaiheilla kivilaji-iskos. Paikan löytäjän Jukka Sipilän mukaan v. 2002 löydetyn hautakuvion vaiheilla kuopan reunalla olisi ollut pieni palanut luunpala ja siitä muutamia metrejä etelään kvartsi-iskos. V. 2002 löytyneen haudan mitatut gps-(yhtenäis)koordinaatit olivat 6725 072 / 3257 205, 4,4 m tarkkuudella.
V. 2003 hiekkakuopan laidalla tehtiin 2 viikon koekaivaus koeojin, jossa ei enää havaittu hautakuvioita, mutta kuitenkin luontaisiksi tulkittuja värjäymiä. Myös kuopan profiilissa olleet haudat olivat sortuneet. Sen sijaan paljastui muutamia kvartsi-iskoksia, yksi pyöristynyt piinkappale jo maisemoidun kohdan yhteydestä sekä hieman palanutta luuta. Palaneesta luusta saatiin AMS-ajoitus 8120+-80 BP osaltaan vahvistaen kohteen mesoliittisuutta.

Nummela (423010064) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydökset ovat pienen kotitarvesorakuopan reunasta valuneesta hiekasta. Löydöt osoittavat kivikautista asuinpaikkaa. Se sijaitsee Liedon Rähälän kylässä Nummelan tilalla, Aurajoen Leinakkalankoskesta n. 1500 m kaakkoon. Hiekkakuoppa on merkitty v:n 1983 peruskartalle, muttei 1963 tai 1999 painetuille kartoille. Hiekkakuoppa sijoittuu maastokohtaan, jossa muinaisen rantalinjan merkkinä maaperä kohoaa melko nopeasti 2-3 m. Kaikkiaan laskua lienee lähes 5 m kuopan yläosasta sen kaakkoispuolella sijaitsevalle melko tasaiselle peltolohkolle, joiden välillä kulkee pieni paikallistie kohti koillista. Törmän reuna osoittanee asuinpaikan alarajaa. Asuinpaikan rajautuminen on epäselvä, mutta lähialueelta muutamien satojen metrien päässä (n. 300-600 m) etelälounaassa on useita löytökohtia, jotka osoittavat Liedon Papinnummen (kohde 38) ja Pietilän hiekkakuopan alueella olevia useampia ja laajoja asuinpaikkoja, joiden tarkempi rajaaminen edellyttäisi vähintäänkin inventointia. Lisäksi n. 300 m WSW on löytynyt kivikautinen irtolöytö Uuhiniitun perunapellosta (KM 21146). Asuinpaikan rajojen määritystä varten tehdyssä takastuksessa v. 2005 tehtiin hiekkakuopan koillis- ja lounaispuolelle kaikkiaan viisi koepistoa. Vain lounaisissa kuopissa havaittiin löytöjä, mutta harvoja löytöjä ja palaneita kiviä on myös tieleikkauksessa kuopan koillispuolella, mahdollisesti aina 40-80 m koilliseen kuopasta. Koekaivauksessa vuonna 2006 löytöjä ja kulttuurimerkkejä saatiin melko runsaasti runsaan 1000 neliönmetrin laajuudella tutkittu 14 neliömetrin ala huomioon ottaen. Asuinpaikan rajoja ei tutkimuksessa saatu selville.
Vuonna 2008 koekaivauksia paikalla jatkettiin. Paikalta saatu löytöaineisto koostui kiviesineiden katkelmista, kvartsiesineistä ja -iskoksista sekä kvartsiittiesineestä.

Tuomola (431010001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Tuomolan tilan alueella kivikkoisen viljelysalueiden välissä olevan kannaksen laella, kannaksen yli vievän tien varressa. Tuomolan rakennuksista on paikalle matkaa n. 400 m pohjoisluoteeseen.
Kannaksella kasvaa kuusimetsää, aluskasvillisuutena on heinikkoa ja mustikkaa.
Röykkiö on pitkänomainen, n. pohjois-etelä-suuntainen, kooltaan n. 4 x 2 m; 0,3 - 0,6 m korkea. Röykkiö on osittain heinikon peitossa, koottu sekakokoisista, yleensä pienehköistä kivistä. röykkiö vaikuttaa kasatulta, ei luonnon muodostamalta ja on todennäköisesti hautaröykkiö. Inventoinnin (1999-2000) havaintojen mukaan röykkiö on sammalpeitteinen. Sen eteläpuolisessa rinteessä on myös ilmeisesti kiviaidan jäännöksiä. On mahdollista, että röykkiö liittyy aitarakennelmaan, ja siten olisi vasta historialliselta ajalta.

Hakala (431010002) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; hiekkainen, nurmettunut mäkiaho, jota metsä ympäröi pohjoisen ja lännen puolelta, mutta joka itää kohti laskeutui loivahkona rinteenä, jonka alta alkoivat laajanpuoleiset viljelysaukeat. kuopat ovat matalahkoja painanteita maanpinnassa. Ne näkyvät selvästi ohuehkon sammalkerroksen alta. Vuonna 1937 kaivettiin yksi kuoppa. Länsipäässä oli kiveys maahan kaivetun, hiekalla täytetyn kuopan seinäminä. Seinämät supistuivat hieman pohjaa kohti, joka niinikään oli kivetty sekä epätasainen. Kuopasta ei löytynyt minkäänlaista esinettä, ei myöskään tulenpidon jälkiä ollut havaittavissa.

Uusitalo (431010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsän länsirinteellä sijaitsevan pienen hiekkakuopan reunoilta kivikautista keramiikkaa. Lisäksi läheiseltä pellolta havaittu kvartsi-iskoksia. Kohteen eteläpuolella on puro. Asuinpaikka sijaitsee terassilla, jonka yläpuolella maasto on epätasaista.
Vuonna 2007 asuinpaikan kaakkoispuolella kulkevan voimalinjan uusimisen takia tarkastettiin peltoaluetta ja hiekkakuopan reunoja sekä koekuopitettiin metsärinnettä, mutta näillä alueilla ei todettu merkkejä asuinpaikasta.
Syksyn 2023 inventoinnin aikaan hiekkakuopassa kasvoi kuusia. Maastoa tarkastettiin laajalti muinaisjäännöksen ja voimalinjan välissä ja voimalinjan molemmilla reunoilla siitä kaakkoon, itään ja koilliseen, mutta uusia havaintoja kivikautisesta toiminnasta ei saatu. Muinaisjäännös näyttää sijaitsevan asuinpaikaksi sopivan hiekkamaa-alueen itäkulmassa. Muissa suunnissa maasto ei ole asuinpaikaksi erityisen sopivaa.

Mikkola (431010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Länteen viettävä peltorinne, maaperä hienoa hiekkaa. Ulottuu viereisen metsikön alueelle. Kojonjoki on noin 100 m lännessä.

Ala-Tuomola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella peltorinteellä, noin 200 m Kojonjoesta. Asuinpaikka ulottuu myös metsään, jossa maaperä on hiekkaa. Kvartsi-iskosten perusteella asuinpaikka ulottuu ainakin 250 m matkalle metsänreunan suuntaisesti. Koillispuolella metsässä lienee koskematonta asuinpaikkaosaa.

Ala-Lähde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsien ympäröimällä peltolohkolla noin 650 m Kojonjoesta itään ja noin 700 m Ala-Lähteen päärakennuksesta itäkaakkoon.
Luoteeseen viettävästä peltorinteestä ja heti sen päältä löytyi noin 20 x 30 metrin alalta pintapoiminnassa kvartsi- ja pii-iskoksia. Maa hiekansekaista savea.
koska löytöjä tuli suhteellisen runsaasti aivan pellon eunasta sen eteläpuolisen metsän kohdalta, jatkunee asuinpiakka myös metsän puolelle, mutta tusin kovin pitkällle, sillä maasto kauempana on kivikkoista ja epätasaista. Metsä oli kuusivoittoista, aivan pellon reunassa versoi nuoria lehtipuita. Aluskasvillisuus oli sammalta, varpuja ja ruohoja.

Majanojansuu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 150 m Kojonjoesta itään ja noin 300 m Majanoja-nimisen puron suusta etelä-kaakkoon.
Pintapoiminnassa löytyi kvartsi-iskoksia varsinkin matalalta, noin 50 x 30 metrin kokoiselta loivapiirteiseltä kumpareelta, mutta harentuen myös lähiympäristöstä, etenkin kumpareen luoteispuolelta. Kaikkiaan iskoksia löytyi noin 50 x 120 metrin alalta. Maanperä pellolla oli melko tummaa multaa, mutta kumpareella seassa oli myös hiesua ja savea.
Jukka Luodon mukaan Kojonjoen pohjasta noin 150 metrin päästä aiemmin löytynyt keramikkaa liittynee kiinteään asutukseen. Keramiikka voitaneen yhdistää lähinnä tähän kohteeseen, sillä lähempää jokea ei minkäänlaisia asuinpaikkaan viittaavia löytöjä ollut havaittavissa.
Kyntökerroksen alla saattaa olla jäljellä ehjää asuinpaikkakerrosta.

Kalmuhaka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kankaisten kansakoulun pihamaalla, pienellä peltoja kohti työntyvällä niemekkeellä, jolla kasvaa vanhoja lehtipuita. Paikka on vanhaa koulun nurmikenttää, joka todettiin 2006 inventoinnissa pahoin umpeenkasvaneeksi. Alueella on ollut kolme tai neljä hautakumpua, joista vain yksi on enää hahmotettavissa. Näiden lisäksi mäellä on havaittu aikaisemmin useita pienempiä, noin metrin laajuisia kumpuja, joista yhdessä on ollut reunakehä. Inventoinnissa 2006 niitä ei enää kyetty hahmottamaan. Lisäksi koulun kivijalassa on mahdollinen kuppikivi. Tiedot säilyneestä ja tuhoutuneista rakenteista, lukuunottamatta pieniä kumpuja, on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Humikkala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maskun kirkon vieressä olevalla mäellä. Paikalla on sijainnut ristiretkiaikainen ruumiskalmisto, jota on tutkittu kaivauksin. Kalmisto löytyi soranotossa vuonna 1925. Kaivauksissa samana kesänä mäen laelta ja sen itärinteeltä löytyi 56 hautaa, joissa vainajat oli varustettu runsain hauta-antimin. Rahalöytöjen perusteella kalmisto on ollut käytössä ainakin ristiretkiajan alkupuolella. Kalmistoa tutkittiin kaivauksin myös myöhemmin; vuosina 1964, 1973 ja 1984. Kellotapulin vierestä ja kirkon länsipäädystä on tavattu merkkejä mahdollisestä polttokenttäkalmistosta. Hautausmaalta on löytynyt rautainen hevosenkenkäsolki ja sen läheisyydessä havaittiin matala röykkiö, johon kaivetusta koekuopasta löytyi palaneen tiilen paloja. Hautausmaalta kerrotaan myös löytyneen 1940-luvulla tiiliholveja.

Mäksmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rautakaudelta historialliselle ajalle ajoittuva laaja muinaisjäännöskompleksi, joka koostuu hautaröykkiöistä, polttokenttäkalmistosta, latomuksista, mahdollisesta pajan paikasta, tunnistamattomista muinaisjäännökseksi tulkittavista rakenteista, rautakautisesta asuinpaikasta sekä historiallisen ajan kylänpaikasta.
Muinaisjäännösalueesta on erotettu alakohteet A-N ja maantieteellisesti se jakaantuu viiteen erilliseen alueeseen, joista neljä sijaitsee kokonaan Seikeläntien eteläpuolella ja yhden tie halkaisee. Tunnettu kalmistokokonaisuus on tien pohjoispuolella kyläkeskittymän alueella puutarhoissa ja pihoilla. Tiedot kohteen eri osista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Paikalla on paikoin jyrkkärinteisiä moreenimäkiä, joilla on pienialaisia kalliopaljastumia. Niitä ympäröivät pellot ovat tasaista savikkoa.
Muinaisjäännösaluetta on laajennettu vuosina 2015 - 16 pelloista tehtyjen rautakautisten metallinetsinlöytöjen löytöalueille.

Salomäki (481010004) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kalliolla Kustavintien ja rautatien risteyksestä n. 500 m koilliseen. Paikalla on kuperalakinen kalliomäki, jonka kaakkoisrinnettä on louhittu läheisen tontin tasaamiseksi. Kalliopohjalle rakennettu röykkiö sijaitsee louhitun kallion reunasta n. 40 m luoteeseen. Pyöreähkö röykkiö on kooltaan n. 10,1x9,9 m ja korkeudeltaan vaikeasti hahmotettavissa. Sammalpeitteisen röykkiön keskellä on kuoppa, jossa kasvaa koivu. Röykkiön kiveyksessä erottuu paasiarkun jäännöksiä.

Vuorensivu (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hallusvuorella, kallion korkeimmalla kohdalla vanhan kolmiomittauspaikan vieressä. Paikalla on kolme röykkiötä tiiviinä ryhmänä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Hallusvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen eteläpuolella olevalla Hallusvuorella. Mäen laella olevalla kalliolla on kaksi röykkiötä ja sen alarinteessä on ollut lähde, jonka veden on uskottu omaavan parantavia voimia. Tiedot kohteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Alistalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maskun ja Lemun kunnanrajan läheisyydessä, asfalttitiestä n. 20 m pohjoiseen. Paikalla on peltojen ympäröimä matala mäki, jolla on huonokuntoinen tuulimyllyn runko. Tuulimyllyn vieressä on epämääräinen kivikko, joka saattaa olla luonnonmuodostuma. Kulmikkaista kivistä koostuva kiveys on laajuudeltaan n. 7,9x8,1 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m.

Kairinen 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen rautatiesillasta n. 1 km eteläkaakkoon, rautatiestä n. 100 m lounaaseen. Paikalla olevan rakentamattoman mäen pohjoiskärjessä on pyöristyneistä kivistä koottu hajanainen röykkiö. Mahdollisesti matalaan kalliopainanteeseen kasattu röykkiö on halkaisijaltaan n. 10,7 m. Röykkiön pinnalla on kaksi kuoppaa ja sen itäreunalla on havaittu kehämäistä rakennetta.

Kairinen 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen rautatiesillasta n. 850 m kaakkoon, rautatien pohjoispuolella. Paikalla olevalla laajahkolla kalliomäellä on kahdeksan pientä röykkiötä lähellä piha-aluetta. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Pysäkin kallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee korkealla kalliolla rautatien läheisyydessä, n. 750 m rautatien ja Kustavintien ristyksestä pohjoiseen. Paikalla olevalla kalliolla on kolme röykkiötä, joiden tiedot on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Mäkelä (481010011) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pihamaalla, n. 150 m Sopolantien ja Seikeläntien risteyksestä etelään. Paikalla on matala, sileä kalliopaljastuma, jossa on yhteensä 10-13 syvennystä tiiviinä ryhmänä. Kohde on varustettu rauhoituskilvellä.

Kajamonvuori (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Yli 60 m korkean jyrkkäreunaisen kalliomäen laella on kivivallin jäännöksiä. Kajamonvuori on laajuudeltaan n. 200x80 m ja sen laella ja itälaidalla on rinteen yläreunaa seuraava vallimainen kiveys, joka on pituudeltaan n. 50 m ja korkeudeltaan n. 0,35 m. Vallissa on sen keskivaiheilla n. 2 m leveä aukko, jonka jälkeen se jatkuu pohjoiseen vielä n. 15 m. Vallin sisäpuolella on kalliossa luontainen syvennys, joka seuraa paikoin vallia. Lähellä rauhoitustaulua on vallissa nelikulmainen kivirakenne. Kajamonvuori on ollut Museoviraston hoitokohde vuosina 1998-2010.

Kuusimäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee itä-länsi -suuntaisen kallioharjanteen länsikärjessä, tontin koilliskulmassa olevasta rajapyykistä n. 18,4 m kompassisuuntaan 210 astetta. Paikalla olevassa metsäisessä rinteessä on epämääräinen röykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 6 m ja korkeudeltaan n. 0,3 m. Röykkiötä on vaikea erottaa ympäristöstään.

Päivärinta (481010014) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pihan laidalla olevan mäen korkeimmalla kohdalla, Pirttimäentien tasoristeyksestä n. 75 m koilliseen. Paikalla olevan puuvajan pohjoisseinän pohjoispuolella on röykkiömäinen kiveys, joka on halkaisijaltaan n. 7,5 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m. Tarkastuksessa vuonna 1990 röykkiössä havaittiin mahdollista arkkumaista rakennelmaa, mutta inventoinnissa 2006 kohdetta epäiltiin luonnonmuodostumaksi.

Pasunkallion lammet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pasunkallio -nimisen mäen lounaisrinteellä. Maaperä alueella on hiekkaa, ympäristö on paikoin louhikkoista. Pasunkallion lounaisreunalla on hiekkakuoppia, jotka ovat myöhemmin täyttyneet vedellä. Hiekkakuopan reunoilta on löytynyt nuorakeramiikkaa, kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä ja likamaata. Varhaisempien löytötietojen perusteella hiekkakuopasta on löytynyt vasarakirves.
Toukokuussa 2012 tehdyssä tarkastuksessa havaittiin, että paikalle, kutakuinkin juuri muinaisjäännösaluerajauksen sisäpuolelle, on rakennettu omakotitalo. Tontille on tehty uusi tie ja pihamaata on laajalti muokattu ja tasoitettu. Siten kohde lienee lähes kokonaan tuhoutunut, asuinpaikan rippeitä saattaa olla jäljellä aivan aluerajauksen kaakkoisosassa, soranottoon rajoittuvalla kapealla, noin 5 metriä leveällä metsäkaistaleella.

Noopila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurittulassa, Maskunjoen etelärannalla olevan kallioisen mäkialueen lounaisreunassa. Paikalla olevassa metsäisessä rinteessä on halkaisijaltaan n. 40 m laaja vanha hiekkakuoppa, joka todettiin 2006 inventoinnissa umpeenkasvaneeksi ja reunoiltaan sammaloituneeksi. Hiekkakuopan koillisreunalta on löytynyt 1991 tarkastuksessa saviastian paloja ja iskoksia.

Kreula (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde, johon kuuluu kiviröykkiön ja maaakumpuja sijaitsee Kreulan talosta noin 150 m itäkaakkoon. Paikalla on pieni peltojen ja asfalttitien ympäröimä viljelemätön saareke, jolla on kaksi maakumpua ja röykkiö. Tarkastuksen 1992 yhteydessä tehdyistä koekuopista löytyi kummun pohjoispäästä palaneiden kivien muodostamaa rakennetta, tummaa maata sekä saviastian paloja, kuonaa, palanutta luuta ja savea ja rautanaula. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Stenberga (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Linna on sijainnut n. kymmenen metriä korkealla kalliolla muinaisessa Maskunjokisuussa ja ollut v. 1908 kaivausten perusteella ulkomitoiltaan 13 x 13 m kokoinen tornilinna. Linnan ensimmäinen rakennusvaihe arvioidaan 1100-1200 luvun vaihteeseen, ja toinen rakennusvaihe 1300-luvun lopulle (maininta vuodelta 1389: mahdollisesti Turun voutina 1377-99 toimineen Jakob Abrahaminpojan rakennuttama). Linnaan on saattanut kuulua myös esilinna, joka olisi sijainnut linnan suojan puolella.

Kaasavuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaasavuoren huippu on valtavan suuri siirtolohkare. Sen eteläsivu on loivahko, muut seinämät ovat 3-4 m korkeat ja pystysuorat. Lohkareen päällä on n. 3 - 4 m läpimittainen kattilamainen syvennys kalliossa, siinä on irtaimia maalajeja ja se kasvaa ruohoa sekä muutamia mäntyjä. Tehdystä pienestä koekuopasta löytyi piilastu ja siitä saattoi todeta maan olevan erittäin nokista. Paikka on tuulilta suojassa, ja näköala merelle on laaja, eikä ole epäilystäkään, etteikö se ole ollut myöhemminkin rektikohteena. Mutta on erittäin mahdollista, että se on ollut käytössä esihistoriallisena aikana.

Mälsälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mälsälän kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Merimaskun kirkonsalmen pohjoispuolella. asuinpaikka on pellolla Mälsälään vievän tien eteläpuolella. Pelto on kapeahko ja sse jää notkelmaan, jonka länsi- ja koillispuolella nousee Kanavuoren kallioinen rinne ja itäpuolella jyrkkärinteinen kallioinen pieni mäki. Kvartsi-iskoksia löytyi etelään viettävältä pellon puolelta, koko pellon leveydeltä 20m korkeuskäyrän yläpuolellta, mutta ei enää pellon koillispäästä. Mälsälän tieltä pellon reunaan vievältä pieneltä peltotien palaselta löyti pii-iskos. Maaperä kyseisellä paikalla on hienoa hiekkaa, peltomullan alla lienee myös hietapohjaa. On mahdollista, että asuinpaikka-alue jatkuu vielä Mälsälän tien koillispuolellakin.

Villivuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Villivuoren luoteissivu on suora ja lähes kilometrin mittainen, se laskee melko jyrkästi alas pellolle, joka on kapea ja pitkä, vuoren rinteen suuntainen. Pellon toisella puolella nousee massto taas jyrkähkönä. Noin puolessa välissä vuoren luoteissivua, rinteen partaalla on vuoren korkein kohta, siitä laskee maasto kallioisena erittäin loivasti etelää kohti. Korkeimmalla kohdalla, paljaalla kallioilla ovat röykkiöt n. 2,5 m etäisyydellä toisistaan.
Niistä idänpuoleinen on isompi, läpimitaltaan 12 - 13 m ja korkeudeltaan n. 1,3 m. Kivet ovat n. 30-50 cm halkaisijaltaan, jäkläläpeitteisiä. Röykkiöstä on otettu kiviä myöhempiin rakennelmiin, jotka ovat röykkiön vieressä. keskellä röykkiötä on kaksi pengottua kuoppaa rinnakkain. Reunakiveystä ei ole havaittavissa, mutta alkuperäisen länsireunan voi mahdollisesti erottaa.
Lännenpuoleisen röykkiön kivet on myös hajoitettu ympäriinsä lasten rakennelmiin. Se on 7 - 8 m halkaisijaltaan ja n. 70 cm korkea. Kolmessa kohtaa ulottuvat pengotut kuopat pohjakallioon asti. Paasiarkkurakennelmaa ei näy kummassakaan.

Alitalo (485010004) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mäen korkein kohta on tasalakinen ja sen pohjoisosassa on pyöreä kiviröykkiö, läpimitaltaan 13 m. Se on ladottu pyöreänkulmaisista n. 30 - 60 cm kivistä ja on n. 1,5 m korkeimmalta kohdaltaan. Keskellä röykkiötä on pohjois-etelä-suuntainen syvennys, se on nähtäväst pengottu pohjaan asti. Kuopan itäsivulla on pitkä paasiarkun seinälaaka vielä pystyssä. Röykkiö on kalliopohjalla. Joitakin mänytjä kasvaa siellä täällä, alempana on tiheä kuusimetsä. Kallio laskee porrasmaisesti joka suuntaan.

Killainen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Killaisten tilan pellot ympäröivät muutaman hehtaarin suuruista metsäalaa, joka nousee kallioisena ja kumpuilevana ympäristöstä. Varsinaista korkeampaa huippua ei kalliolla ole, vaan kahdesta yli 20 m merenpinnan yläpuolelle ulottuvasta alueesta idänpuoleisella on useampia pieniä kallionnyppylöitä, joista eräällä sijaitsee kyseinen hautaröykkiö. röykkiö on n. 100 m lounaaseen Killaisten kylän ja Pohjalaisten kylän välisestä merkkikivestä. Röykkiö on halkaisijaltaan 6,5 m ja se kohoaa kalliopohjalta n. 60 - 70 cm. Ainakin röykkiön itälaidalla on havaittavissa isommista kivistä tehtyä reunakehää. Röykkiö on verrattain hyvin säilynyt, pengotut kuopat eivät ulotu pohjaan asti. Varsinkin pohjoispuoli vaikuttaa koskemattomalta. Keskellä kasvaa kaksi mäntyä.

Isovuori (485010006) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Isovuori on Mojoisten kylässä, korkeimmillaan n. 50 metriin kohoava kallioinen vuori. Merimasku-Iskola-tie sivuaa Isovuoren länsirinnettä. Hautaröykkiöt ovat vuoren korkeimmalla kohdalla. röykkiöitä on ollut todennäköisesti kolme, mutta yksi niistä on hajoitettu perusteellisesti.
Röykkiö a on pohjoisin. se sijaitsee kallionyppylällä, on pahasti hajalleen heitetty. Kooltaan se on ,75 m (W-E) - 11,5 m (N-S), korkeus n. 40 - 50 cm. Keksellä on painanne ja painanteen eteläpäässä on mahdollisesti paasiarkun jäänteinä pari kivilaakaaa pystyssä.
Röykkiö b on edellisestä lounaaseen n. 23 m. Se on melko hyvin säilynyt, halkaisijaltaan n. 15 m ja lähes metrin korkuinen. koillispuolella on osa reunanan kivistä vyörynyt kallion portaalta alas. Keskusvajoama on röykkiön länsilaitaa lähellä, se on kaksiosainen. Pohjoisempi osa on n. 70 cm halkaisijaltaan, eteläinen n. 1,5 m. Röykkiössä on mahdollisesti ollut reunakehä isommista kivistä tai sisäkkäisiä kehiä, lähilaidalla on tällaiseen viittaaviaa järjestystä näkyvissä.
Edellisestä kaakkoon n. 18 m ja röykkiö a:sta etelään on kallionnyppylä, jossa ei ole jäljellä kuin syvänteeseen jääneitä nyrkinkokoisia kiviä ja maata niiden välissä. Mutta aivan nyppylän itälaidalla on jyrkkä n. 2,5 m syvä putous, siinä on n. 2 m leveä terassi ja sen alalpuolella taas porras, n. 1,5 m syvä. Sekä välitasanteella että alhaalla on noin 30 - 60 cm:n kokoisia kiviä, jotka aivan ilmeisesti on vieritetty kukkulalta alas. Kallion päällä olevasta maasta löytyi muutamia pieniä kvartsinsiruja ja kolme kivilaji-iskosta. Tult on pidetty myöhempinä aikoina kallion päällä, hiiltä ja nokea oli maaassa. Kallioon on hakattu vuosiluku 1901.

Taattinen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöistä läntisempi a on halkaisijaltaan 6 - 4,5 m ja n. 50 cm korkea. Keksella on N-S-suuntainen syvennys. Paasiarkusta ovat ehkä peräisin siinä pystyssä olevat pari laakakiveä.
Noin 24 m edellisestä itään on toinen röykkiö, b. se on 3 - 4 m matalmmalla kuin a, kallioharjanteella, joka laskee jyrkäst, porrasmaisesti pohjoiseen ja itään. Röykkiö b on halkaisijaltaan 6 m ja 70 - 80 cm korkea. Keskellä olevan kuopan pohjoispäässä on punainen graniittilaaka, joka on epäilemättä paasiarkun pääkivi. Lisäksi on pari laakaa nostettu syrjään. Mäellä ei ole vakinaista nimeä, kapea pitkä pelto mäen itäpuolella on nimeltään Matsuonpelto.

Manuvuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; "Tällä vuorella tarun mukaan oli saarnattu, ennenkuin Merimaskun kirkko oli rakennettu. Vuoren eteläsyrjässä on eräässä kohdassa kiviaidan tapaista rakennusta, jota nähtävästi ei ole eläinten takia tehty, sillä vuori on siinä kohden kylläkin jyrkkä. Tämä kiviaita on tavallaan eteläisenä seinänä paria syltää pitkässä soikiossa, jota vuoren kallioseinä muualta ympäröi." (SMYA VIII s. 145). Tekstissä vuoren nimeksi mainitaan Mana.
Vuori on joka puolelta varsin jyrkkäseinäinen, laki on metsää ja pensaita kasvava, pientä kivikkoa näkyy siellä täällä. Kiviaitaa ei havaittu.

Kouvola/Koivula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Lukkaraisen kylässä Merimasku - Askainen -tieltä Kouvolan tilalle vievän yksityistien varrella. Kalmisto tuli tietoon, kun 1960-luvun puolivälissä rakennettiin tietä Kouvolan taloon. Tien ohitettua Koivulan talon se kulkee n. 100 m pohjoiseen ja kääntyy sitten itään. Aivan mutkan eteläpuolella on pieni alue, joka on hakamaata. Se ei kivikkoisuuden vuoksi ole ollut viljeltynä koskaan. Hautaröykkiöt sijaitsevat siinä. Tien pohjaa tasoitettaessa havaittiin turpeen alla halkaisijaltaan n. 3 - 4 m suuruisia kiviröykkiöitä. Niitä oli ainakin neljä tai viisi tien kohdalla ja ne jouduttiin hajoittamaan. Tien molemmin puolin samanlaisia röykkiöitä on ainakin 13. Röykkiöt erottuvat pieninä kohoumina, joillakin kasvaa katajapensaita, joissakin näkyy kiviä pintaan, parissa on iso silmäkivi.
Röykkiö 1 sijaitsee tien itäpuolella, halk. n. 5 m, korkeus 50 cm. Päällä kasvaa pieni kataja. Yksi kivi pilkistää turpeen alta, kiven ja maan sekainen.
Röykkiö 2 on edellisestä 3 m koilliseen. Pieni ja pyöreä, halk. n. 3 m ja 40 cm korkea, kivistä kasattu, kiviä näkyy pinnallakin.
Röykkiö 3 on edellisestä kolme metriä koilliseen, päällä kasvaa kuusi. Halk. 3 m ja korkeus 40-50 cm. Pyöreä, kiviä näkyvissä pinnallakin.
Röykkiö 4 on edellisestä 5 m luoteeseen, halk. 5 m, korkeus 60 cm. Päällä kasvaa katajia, kuusi ja mänty. Kiven ja maan sekainen.
Röykkiö 5 on tien länsipuolella, osittain tuhoutunut tien teossa, Suuren maakiven varaan rakennettu. Halk 5 m. Ison kiven vierestä löytyi palanutta luuta.
Röykkiö 6 on aivan edellisen vieressä ja sen röykkiö 7:n kanssa "yhteenkasvanut". Molempien halk. 5,5 m ja korkeus 40-50 cm. Katajia kasvaa päällä.
Röykkiö 8 on suuren maakiven pohjoispuolelle rakennettu, kiven- ja maansekainen, halk. 2,5 m, korkeus 30 cm. Mänty kasvaa itälaidalla.
Röykkiö 9 on matala ja epämääräinen, kivi pilkistää turpeen pintaan, halk 1,5 m, korkeus 20 cm.
Röykkiö 10 on tien itäpuolelle suuren maakiven länsipuolelle rakennettu, iso ja laakea. sen halk. 5,5 m, korkeus 20-30 cm. Katajia ja kuusia kasvaa päällä.
Röykkiö 11 on pyöreä, nurmen peittämä laakea kumpu tien länsilaidassa, halk n. 3,5, korkeus 30 cm. Kaksi kuusta kasvaa sen lämnsilaidalla, kiviä tuntuu turpeen alla.
Röykkiö 12 on puolittain hajotettu, tien itäreunassa (puolet tien alla), halk. 5 m, korkeus 30 cm. Kiviä ei näy pinnassa.
Vuonna 2016 alueella tehtiin arkeologinen valvonta kaapelikaivannon takia. Kaapelikaivannosta löytöyi merkkejä kahdesta hajonneesta röykkiöstä.

Pikku-Porho (Taide)
Historiallinen; Pikku-Porho on pieni saari mantereen ja Askaisten niemen välisessä lahdessa, joka on vain muutaman metrin levyinen ja noin 30 m pitkä W-E-suunnassa. Se on korkeimmaltakin kohdalta alle 2 m merenpinnasta. Eräällä tasanteella saaren pohjoispuolella on lähellä länsipäätä kallioon hakattu labyrintti, kooltaan 37,4 x 30 cm. urat ovat 3-5 cm syviä, aika kapeita. se on huolella tehty. On syytä olettaa, että se iältään on tuskin 1700-lukua vanhempi, koska koko saari on aika myöhään tullut vasta näkyviin merestä.

Killainen (485010011) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Meren rannan tuntumassa oleva kalliopaljasteinen, harvakseltaan havupuuta kasvava kukkula. Röykkiö sijaitseekukkulan N-reunalla, kalliopaljastumien välisellä sorapohjalla..
Jokseenkin säännöllisen pyöreä, kivistä kasattu röykkiö, jonka keskellä suppilomainen, syvä "kaivanto" (vaikuttaa tällä vuosisadalla tehdlyltä). Röykkiön päällä sammalta, jäkälää, kariketta. Halk. n. 5,5 m. (suppilon halk. 2,3 m). Nykyinen korkeus n. 0,5 m. röykkiössä on kiviä useammassa kerroksessa ja ne ovat keskimäärin päänkokoisia. Eteläreunalla läjä pienempiä kiviä, jotka ovat ilmeisesti peräisin pohjamoreenista. Röykkiö on sorapohjalla aj keskussuppilo on n. 1 m:n syvyinen.

Metsola (490010001) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Tervoisiin vievän maantien N-puolella olevaa metsärinnettä noin 150 m länteen Metsolan talosta. Löytöpaikka on noin 25 m:n päässä tiestä. Asuinpaikan pohjoispuolella on kalliopaljastuma.
Asuinpaikka sijaitsee loivassa lounaisrinteessä, jossa Antti Lonki oli havainnut vuonna 1970 pari kohoumaa sekä niiden kohdalle ympärille tekemistään koekuopista savitiivistettä. Kohoumat olivat noin 4-5 m halkaisijaltaan, toinen lähinnä neliskulmainen kehä, toinen pyöreähkö.
Löytöpaikka on luonnontilaista metsää, jossa luonnonkiviä. Kasvillisuus on rehevöitynyt, muinaisjäännöksestä ei oli havaittavissa maanpäällisiä merkkejä.

Liljendahl (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kaulakon kylän keskellä Heikkilän ja Rieskalan tilojen rajalla olevalla hakamaalla (ent. Liljendahlin haka), joka nousee pohjois-koillissivulla matalaksi, katajaa kasvavaksi kumpareeksi, jossa on suurehkoja maakiviä. 1960-luvun lopulla rakennettu tilustie halkaisee haan tilarajan tuntumassa. Ympäristö on alavasta peltomaastosta kohoavaa mäkialuetta Mynäjoen suun eteläpuolella.
Tien luoteisleikkauksesta haan keskipaikkeillta on todettu historiallisen ajan palokerros ja sen alapuolelta vanhempaa kerrostumaa - esihistoriallista polttokalmistokerrosta, jonka on todettu jatkuvan tien molemmin puolin. Laajuutta ei ole selvitetty.
Tien luoteisepuolella - Heikkilän puolella - haka on edelleen? avointa, ruohikkoista joutomaan luonteista hakamaata, johon kosteus kerääntyy. Tien kaakkoispuolella on nykyisin Rieskalan konehalli (rakennettu 1989-90) ja tekolammikko. Aiemmat löydöt - nuolenkärki ja helmi - löytyivät tien luoteisleikkauksesta hallin kohdalta. Rieskalan isännän mukaan hallin alla oli ollut palaneita, tummuneita kiviä. Hallin ja tien välissä kivet olivat olleet kasassa, mikäli löytöalue on jatkunut tälle puolelle, siitä tuskin on jäljellä muuta kuin rippeet.

Innonniemi (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Mynäjoen ja Mynälahden välisessä alavassa peltomaastossa kohoavalla metsäisellää mäkialuella. Röykkiöt ovat kalliopohjaisen kumpareen pohjoisrinneessä ja laella Kuustonmaalle johtavan tien eteläpuolella.
Röykkiö A on maantiehen viettävän pohjoisrinteen yläosassa, 11 m:n päässä tiestä. Röykkiö kivistä kasattu, soikeahko, koko noin 4,4 x 3,4 m.
Röykkiö B on lakialueella kalliopaljastuman kupeessa, noin 38 m kaakkoon A:sta. Röykkiön halkaisija on 6,7 m. Se on laaja, pyöreähkö röykkiö, joka on kasattu suurehkoista kivistä. Koillisreunalla on maakivi, jonka koillispuolella on pienemmistä kivistä kasattu matala, pyöreä kylkiäinen, jonka halkaisija on 3 m.
Röykkiö C on noin 18 m lounaaseen A:sta, kalliopaljastuman pohjoispuolella. Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan 3,5 m.
Kunkin röykkiön päällä on sammalta, osa kivistä on näkyvissä. Röykkiö C:n luoteisosassa on nuoria kuusia, ympärillä mäntyjä.

Tervoinen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Mynälahden itärannalla, Mynäjoen suusta n. 700 m lounaaseen olevalla metsäisellä ja kalliopohjaisella rantakukkulalla, jonka pohjois- ja itäpuolella on peltoa. Tervoisten ja Hämäläisten kyläraja on muinaisjäännöksestä noin 15 m etelään (aidanjäännökset maastossa).
Röykkiö ja kivikehä sijaitsevat kalliokukkulan polveilevassa pohjoisrinteessä noin 6 m:n etäisyydellä tosistaan. Kallioterassilla oleva röykkiö on matala ja pyöreähkö kiviladelma, jonka keskellä on kivirivi ikään kuin sellimäisestä rakennelmasta. Ladelman halkaisija on noin 5 m. Kivikehä todettiin vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä ja se on terassin alapuolella, pohjois-luoteispuolella, kalliopaljastumien välissä. Se on pyöreä ja säännöllinen kehämuodostelma, jonka halkaisija on 3,5 m.

Pinomäki (490010012) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matalaa mäenkumparetta metsässä, Sydänperän tiestä pohjoiseen haarautuvan kärrytien itäpuolella, noin 40-50 metrin päässä tiestä ja noin 40 metrin etelään uudenkaupungin radasta. Mäenkumpareen länsi-etelä ja itäreunalla ainakin 7 kiviladelmaa tai röykkiötä n. 20 x 50 m laajalla alueella ja 15 - 17 m:n etäisyydellä toisistaan. Röykkiöt 2 - 5 lähes E-W-suuntaisessa jonossa. Röykkiö 1 on n. 5 x 8 m laaja maantasainen latomus, jossa on aiemmin havaittu tarhamaisia rakennelmia (Salo 1983:3).
Röykkiö 2 on soikeahko ja matala, halk. 3,5 m. Röykkiö 3 on sammaleen alla, halk. 4,5 m, sen NE-reunalla on maakivi ja siitä itään n. 1 m laakea kivipaasi. Suht. selvä (Salo 1983:6). Röykkiö 5 on pyöreähkö, halk. 3 m, sammaleen alla. Röykkiö 6 on suorakaiteenmuotoinen valllimainen kivirakennelma, joka voi olla myös keskeltä avattu kivikröykkiö (Salo 1983:4). Reunimmaiset kivet sammaleen alla. Koko on 8 x 9 m. Kiviä on useammassa kerroksessa. Kaakkoisnurkassa on mahdollinen, 4 m halkaisijaltaan oleva kylkiäinen tai rauniosta heiteltyjä kiviä. Päällä kasvaa kuusi. Röykkiö 7 on mahdollisesti suorakaiteenmuotoinen latomus, halkaisija on 5,7 m. Sijaitsee noin 8,5 m kaakkoon no:sta 1.
Vuoden 1996 inventoinnissa todettiin, että röykkiöiden rinnastaminen v. 1983 havaittuihin vaikeaa muiden kuin röykkiöiden 1,4 ja 6 osalta.
Rautatien tuntumassa ratatyömaalta peräisin olevia louhittuja kivilohkareita.

Ravea (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Sydänperätien länsipuolella olevan mäkialueen etelä-kaakkoon viettävässä rinteessä. Röykkiöt ovat kalliopaljastuman juurella noin 20-30 m päässä tiestä ja sijaitsevat 20-40 m päässä tosistaan jokseenkin SW-NE -suuntaisessa jonossa.
Pohjoisin ladelma 1 on v. 1996 inventoinnin aikaan ollut suorakulmainen, noin 3x4 m laaja. Keskimmäinen ladelma 2 on pyöreähkö röykkiö osittain sammaleen alla, noin 3 m:n päässä kallioseinämästä. Sen halkaisija on 3,5 m. Eteläisin ladelma 3 on pyöreä röykkiö. Kivet ovat ihmispäätä suurempia. Halkaisija on 4 m. Kohteet vaikeasti erotettavissa sammalen ja varpukasvien seasta. Alueella voi olla useampiakin matalia kiviladelmia kasvillisuuden peitossa.
Vuoden 2023 tarkastuksen aikaan pohjoisin röykkiö 1 oli vaikeasti havaittavissa ja vaikuttaa levinneen maastoon alueella 2010-luvun alkupuolella tehdyissä hakkuissa. Kaksi muuta matalaa röykkiötä edelleen suhteellisen hyvässä kunnossa ja näkyvissä kivikkoisessa maastossa.

Pitkäsmäki (490010015) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laajoen itärannalla, alavien peltoaukeiden keskellä olevalla kapealla harjannemuodostumala, joka on kaivettu sorakuopaksi lähes kokonaan. Löytöalue on entisen soraharjanteen luoteispäässä, missä mäki viettää länteen ja luoteeseen, jossa on pellolle johtavan tien väylä. Kivillä täytetyn soramontun luoteisreunassa on mahdollisesti jäljellä rautakautista asuinpaikka tai kalmistoa. Sorakuopan reunassa on suuren siirtolohkareen pohjois-luoteis -puolella tummaa kulttuurimaata juurakoiden välissä.
Vuoden 2022 inventointi: Alue on pysynyt samanlaisena aikaisempiin havaintoihin nähden. Suuria kivenlohkareita ja kivikasoja on siellä täällä ja kivet peittävät myös jäljellä olevan rinteen pohjoisreunan. Vanhan sorakuopan reunat ovat paikoin peittyneet kasvuston alle ja alueella on paljon risukkoa. Muinaisjäännösaluetta tarkastettiin, mutta lisähavaintoja ei tehty.

Mannuinen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikka on Mannuistenvuoren luoteisreunasta peltoon työntyvä metsäniemeke, jonka etäisyys Mynäjoen suusta on n. 4 km itään.
Metsäniemekkeen nokassa on matalahko kumpare, jonka rinteet nousevat jyrkähkösti lännen ja pohjoisen puoleisista pelloista. Idän suunnalla niemeke yhtyy loivasti kohoavaan peltoon, etelän suunnalla se viettää loivana metsämaana.
Niemekkeen nokassa on linnoitteelta vaikuttava rakennelma. Se koostuu tasanteesta, jonka laajuus on etelä-pohjois -suuntaisesti 15 m ja itä-länsi -suuntaan 25-35 m. Pohjoispuolella sitä suojaa vallimainen, ilmeisesti luontainen harjanne, jota lienee kuitenkin muokattu suoralinjaiseksi sisäpuolelta. Vallin itä- ja länsipäässä on suurehkot siirtolohkareet. Tasanteen länsisivu on myös suorahko ja kohtisuoraisesti edelliseen nähden. Vallimuodostuma on kuitenkin huomaamattomampi ja näyttää koostuvan lähinnä kivistä, jotka lienevät jäännöksiä jostakin rakennelmasta. Tasanteen kaakkoissivulla - pellon ja metsän puolella - on pitkä, suoralinjainen kivi-maavalli, jonka koillispää muodostaa siirtolohkareen kanssa pellon suuntaan ikäänkuin portin. Myös lounaispäässä näyttäisi olevan solamainen sisäänkäynti.
Tasanteen itäpuoliskossa, siirtolohkareen lounaispuolella on vajoama, jonka länsireuna on ikään kuin muodostettu kivin kaarevaksi. Vajoama vaikuttaa vedenkertymispaikalta. Sen pohja on turpeen alla savea ja päällä kasvaa puita.
Tasanteelle tehtiin 5 pientä koekuoppaa. Länsipuoliskossa turpeen alla oli 30-35 cm:n vahvuinen värjääntynyt hiekka, jonka alla alkoi puhdas sora. Tasanteen kaakkoisneljänneksessä, vajoaman ja vallin välissä oli peltomainen multa-savi-maaperä. Esinelöytöjä koekuopista ei löydetty. Tasanteen länsipuolisko kasvaa nurmea, itäpuoliskossa ja vallien päällä puustoa.

Kotopellonmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Laajoen länsipuolella olevan metsäalueen itäreunasta peltoon työntyvää metsäniemekettä, jonka eteläreunassa soranottokuoppia. Paikka sijaitsee Kustavintiestä n. 0,5 km pohjoiseen.
Loivasti kaakkoon viettävässä rinteessä on n. 40 hautavajoamaa koillis-lounaissuuntaisissa riveissä, koko 1-3 m. Osa vajoamista luode-kaakko-suuntaisia. Myös länsipuolella olevan pellonpohjukan kohdalla metsänreunassa muutama kuopanne.
Perimätieto: Seppälän vanhaemäntä oli kutsunut vajoamia ryssänhaudoiksi. Huhun mukaan pikkupojat olivat löytäneet hiekanoton aikoihin alueelta asepuvun nappeja.

Kivivuori (490010019) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mietoisten kaakkoisosassa, Lemun rajan tuntumassa sijaitsevan Kivivuoren kivikkoista lounaisrinnettä paikallistien N-puolella. Lounaaseen viettävän mäen rinteessä, n. 18 m päässä tiestä on tien suuntainen kivistä tehty kivimuurin tapainen rakennelma, jonka kokonaispituus on noin 70 m.
Muurin kaakkoispäässä, suuren siirtolohkareen juurella rakennelma muodostaa neliskulmaisen karsinan kiveä vasten. Sen S-sivu on 5,5 m pitkä ja tehty suurehkoista kivistä. Karsinaan tehdystä koekuopasta paljastui likaantunut maakerros, josta löytyi v. 1996 pienen eläimen luu.
Karsinan lounaisnurkasta kivimuuri jatkuu polveillen, mutta selkeänä linjana luoteeseen luonnonkivikkoon asti, missä se on epämääräisempi. Kivet ovat osalla matkaa suurempia ja rinnakkain asetettuja, osittain pienempiä ja päällekkäin ladottuja.
Siirtolohkareen itäpuolella mäen rinteessä on ollut rakennus, joka on muistitiedossa ja jonka kivijalka on vielä jäljellä.

Mettala (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Askaisiin johtavan tien länsipuolella olevan Ritavuoren etelärinnettä. Kohde pellon reunassa, n. 150 m länteen Askaisiin johtavasta maantiestä. Mynäjoen suu runsaan 2 km:n etäisyydellä.
Kalliokumpareen juurella loivasti peltoon viettävää nurmirinnettä, jossa kasvaa harvakseen katajaa ja koivuja. Turpeen alla tummaa kulttuurimaata ja kiveystä. Alueelle tehtiin 3 koekuoppaa noin 13-16 m:n etäisyydelle pellon laidasta ja 3-7 m:n etäisyydellä toisistaan. Koekuopista ei saatu löytöjä. Rinteen E-osassa, ennen ja jälkeen suurten kuusien, on kivikkoa, joka voi olla rauennettua kiviaitaa, mutta myös muiden rakennelmien jäännöksiä.

Harainen (Hautapaikat)
Historiallinen; Mynäjoen N-rannalla, Kustavintien koillispuolella, peltojen keskellä oleva matala mäenkumpare, jolla on maalaistalo talusrakennuksineen
Tilan päärakennuksen N-puolella on pieni mäenkumpare. jonka päällä olevassa, mahd. tasoitetussa notkelmassa ja sen rinteessa on perimätiedon mukaan "ryssänhautoja". Alueella on havaittu joskus hautavajoamia, mutta inventoinnissa voitiin todeta vain yksi laajempi N-S-suuntainen vajoama alueen itäreunassa ja toinen sen koillispuolella. näiden vajoamien alkuperä on epävarma.
Oppaana toimineen Kaisa Lehtisen täti, Olga Harainen oli kertonut 1950-luvulla, että mäkeen oli haudattu Suomen sodan aikana 1800-luvun alussa venäläisisiä sotilaita.

Temppelinmutka (Maarakenteet)
Historiallinen; Maakumpu sijaitsee Askaisten kirkolta Louhisaaren kartanolinnaan johtavan tien varrella ns. Temppelinmutkassa, kohdassa, jossa tie tekee suoran kulman. Kumpu on tien ulkokaarteessa. Kumpua kiertää noin metrin levyinen matala oja ja valli, ja sen keskellä on syvänne. Rakenteen halkaisija on noin 17 metriä ja korkeus noin metrin. Kumpuun liittyy runsaasti tarinoita ja perimätietoa, ja sitä on arveltu mm. hautakummuksi, aarteen kätköpaikaksi ja tornin pohjaksi.
Kumpua on tutkittu koekaivauksin vuonna 2004. Niiden perusteella kumpu koostuu muualta tuodusta hiekasta. Syvennykseen liittyy ladottu kivirakenne, mahdollisesti jonkinlainen kivikehän reunustama lattiataso. Ajoittavia esinelöytöjä ei tehty. Perimätiedon mukaan kummun päällä on ollut jonkinlainen puinen ”temppeli” tai huvimaja. Kumpu liittyneekin 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa perustettuun englantilaistyyppiseen maisemapuistoon.

Klipparinahde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Arttulan talon luota menee luoteeseen Vehkaojan tilustie, joka Klipparinnummen ylitettyään kulkee nummen koillisreunaa. Sen koillispuolella on suonotko, joka on suureksi osaksi raivattu viljelykselle. Nummesta pistää suohon päin, itään, niemeke, jonka kohdalla tien varressa on vanhan sysimiilun paikka. Tämän niemekkeen päällä ja etelärinteeltä löytyi kvartsia. Sitä oli myös tien länsireunassa olevan hiekkakuopan reunalla. Maaperä on hiekkaa. Vastapäätä hiekkakuoppaa on tien varressa lähde.
Mahdollisesti osittain tuhoutunut VT 1 Turun moottoritien rakennusvaiheessa. Kuitenkin v:n 2002 inventoinnin perusteella asuinpaikkaa olisi todennäköisesti jäljellä, mahdollisesti paljonkin. Löytöinä havaittiin kvartsi-iskoksia ja palaneita luunpaloja n. 10 m matkalla moottoriten leikkauksessa. Paikalla ollut sysimiilu on tuhoutunut tienrakennuksessa.

Kotopelto (501010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Arttulan talon kaakkoispuoliselta pellolta löytyi kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä. Maasto on etelään päin viettävää peltorinnettä, maaperä hienoa hiekkaa. Pellon itäpuolella on jyrkkäreunainen rotko, Hossankrotti, jonka toisella puolella on Hossanummen asuinpaikka.
Mahdollisesti tuhoutunut osittain VT 1 Turun moottoritien rakentamisessa?

Hossanummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Ylöstuvan talosta n. 100 m luoteeseen, hietikkoiselta loivalta peltorinteeltä on emäntä Helmi Aaltonen löytänyt kourutaltan KM 14752 ja inventointimatkalla siitä löytyi kvartsien lisäksi puolikas tasatalttaa (KM 15905:1). Pellon pohjoispuolella olevasta metsiköstä, jossa on erilaisia vanhoja kuoppia, ei löytöjä tullut. Sen sijaan Ylöstuvasta pohjoiseen, tien toisella puolella olevan Heponotkon (ent. Hossa) pellolta oli iskoksia (KM 15905:10)
Asuinpaikkaa on tutkittu kaivauksin VT 1 Turun moottoritien rakentamisen takia. Paikka on luultavasti lähes täysin tuhoutunut, koko asuinpaikka sijaitsee tielinjalla.
Kohteen lähellä sijaitsevat myös 1963 inventointikertomukseen lisätyt löytöpaikat Hossanummi, Lähdeahde (195.), Ylöstuvan talosta n. 300 m luoteeseen suon itälaidassa kulkevan peltotien varresta löytyneet kvartsit KM 16503:1-2 ja Ojakontaustan pelto (196.), Ylöstuvan talosta 100 etelään löytyneet kourutaltta KM 16335 ja kvartsit KM 16504:1-3. Nämä kohteet sijaitsevat syvän "Hossankrotin" pohjoispuolella kuten Hossanummen asuinpaikkakin. Hossankrotin eteläpuolella sijaitsee myös useita kohteita, lähimpänä Kotopelto aivan Hossanummea vastapäätä.

Koivisto (501010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Koiviston entinen torppa, nykyisin autiona, on peltojen ympäröimällä kummulla Ylöstuvasta n. 100 m 1tään, tien toisella puolella. Torpan ympärillä olevista pelloista löytyi hiukan kvartsia, pari rakennuksesta 50 - 100 m itään olevilta saroilta, itään ja kaakkoon viettäviltä peltorinteeltä, yksi aivan torpan luota. Hioinlaatan pala KM 15906:4 löytyi Ylöstuvan ohi itään vievän tien varresta pohjoispuolelta, Koivistosta kaakkoon. Pellot ovat hiesumaata.
Kohdetta on tutkittu VT 1 Turun moottoritien rakentamisen takia ja se on todettu osittain maanmuokkauksen tuhoamaksi. Kohde on myös osittain tielinjojen alla.

Vartjomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Vartjomäki on peltojen keskellä oleva metsää kasvava kalliomäki. Ylöstupa (Hossanummi) on mäestä noin 200 metriä luoteeseen, Koivisto taas noin 150 metriä pohjoiseen. Mäen eteläpuoliselta peltorinteeltä, varsinkin mäen kaakkoispään seutuvilta tuli paljon asuinpaikkalöytöjä, mm keramiikkaa, josta pinta kuitenkin on rapautunut pois. Kvartsia löytyi sekä Mölkkärin että Mannin maalta. Rinne on lounaaseen, etelään ja kaakkoon viettävää hiekkapeltoa. V:n 2002 inventoinnin aikana (31.5.) pellot olivat jo pitkällä oraalla, joten havaintomahdollisuudet olivat heikot. Vanhalla löytöalueella erotettiin pari kvartsi-iskosta.
Mahdollisesti osittain tuhoutunut VT 1 Turun moottoritien rakennustöissä?

Ilola (501010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen on yhdistetty useita M. Huurteen inventoimia kohteita (8. Terholanpelto, 9. Ilola I, 10. Ilola II, 11. Ilola III ja 12. Kelola). Kohde sijaitsee Vartjomäen länsipuolisella peltoaukella Ylisjärven pohjoispäässä. Alue on loivarinteistä hietikkopeltoa vanhan ja uuden valtatien 1 välissä.
Ilola I(Metsolanpelto) on myöhemmissä tutkimuksissa arveltu tuhoutuneeksi.

Myllypelto (501010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Mannin Myllypelto on talosta n. 200 m länteen, uuden ja vanhan maantien välillä. Se on länteen ja luoteeseen viettävää hiesupeltoa. Kesällä siinä kasvoi viljaa, mutta syksyllä A. Kuusola on kerännyt löytöjä kynnöksestä.

Töyrylä (501010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Töyrylän talo on pellon keskellä olevalla kankareella vanhan ja uuden maantien välillä, Suolopin kylästä uuden maantien ylitse vanhalle vievän tien länsipuolella, siitä noin 150 metriä ja uudesta maantiestä samoin noin 150 metriä. Kesällä olivat ympäröivät pellot viljalla, joten niiden tutkiminen jäi. Syksyllä löysi Arvid Kuusola talon etelä- ja kaakkoispuolella olevilta pelloilta, jotka ovat Töyrylän, osaksi Tapanin, runsaasti kvartsia. Pelto viettää etelään ja kaakkoon.
Inventoinnissaan v. 2002 Esa Laukkanen havaitsi kvartsilöytöjä runsaasti Töyrylän ja Tapanin tilanrajan molemmin puolin, erityisesti eteläpuolella Tapanin maalla. Maaperä on savea ja hiesua. Vilejelykasvit kuitenkin haittasivat havaintojen tekoa ja löytöalueen rajaamista. Löytöjä, mahdollisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsiydin ja -iskos) havaittiin myös valtatien vierestä, sen pohjoispuolelta ja n. 260 m Vähämetsän asuinpaikasta. Mahdollisesti nämä osoittavat asuinpaikan alarajan ulottumista tänne saakka.
Vuonna 2019 koekaivausryhmä teki koekuopituksen osassa aluetta rakennushankkeen yhteydessä. Hankealueelta ei löydetty merkkejä asuinpaikasta ja tutkimuksen perusteella kohteen rajausta muutettiin.

Vähämetsä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Uuden maantien etelälaidassa, kilometripylvään Helsinki 107/Turku 60 kohdalla, Ylisjärven pohjoispään länsipuolella on pieni matala metsikköinen kankare, jonka itäosassa on tasalakinen jyrkkäseinäinen kallio. Paikan nimi on Vähämetsä. Mäessä, joka on hiekkamaata ja kalliota, on paljon vanhoja perunakuoppia. Niiden reunoilla ei näkynyt mitään. Sen sijaan mäen itäpuolella jyrkän kallion juurelta pellolta löytyi kvartsikaavin. Pelto on tasaista ja alavaa savihiesumaata, se oli kesantona, mikä haittasi tutkimuksia. Asuinpaikan sijainti pellolla tuntuu epätodennäköiseltä. Kankare sopisi sellaiseksi, mutta siellä ei näkynyt mitään merkkejä. Mahdollisesti kaavin on kulkeutunut paikalle ylempää, Töyrylän asuinpaikalta on tänne matkaa 250 - 300 m. V:n 2002 invenmtoinnin aikana inventoijan mukaan savi-/hiesuperäinen pelto oli pitkällä oraalla, mikä haittasi havainnointia.

Järvenpää (501010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen on yhdistetty useita M. Huurteen inventoimia kohteita (16. Kuopanpelto, 17. Haansyrjänpelto l. Kotikoivunnummi, 18. Isolohko l. Kotopelto). Järvenpään talo on Ylisjärven länsirannalla. Talon koillispuolella lähellä järven rantaa on Arvid Kuusolan talo. Järvenpää on peltojen väliin pistävällä kallioisella mäellä.
Kuopanpellon asuinpaikka on kallion koillispuolella, koilliseen laskeutuvalla metsitetyllä peltomaalla Järvenpään pihamaan länsi- ja luoteispuolella (koordin. p=6701220; i=3294 370; z=35). Haansyrjänppelto l. Kotikoivunnummi on kallioiden välisessä itä-länsisuuntaisessa solamaisessa laaksossa metsiteyllä peltomaalla. Laakso ulottuu idässä Huvilatiehen asti ja lännessä Suolopintiehen saakka (p=6701 100; i=3294 370; z=35). Isolohko on puolestaan itään laskeutuvaa metsitettyä hiesupeltoa Huvilatien ja Ylisjärven välissä (p=6701 110-200; i=3294 450-530; z=30).

Leevintöörä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Leevintöörä on Träsvikistä Putinkallion kautta rantaa kiertävän tien varressa, lähellä Järvenpään, Koivurannan ja Majaniemen tilojen kulmausta. Kesällä paikkaa ei voinut tutkia, mutta syksyllä Arvid Kuusola poimi siitä kvartsi-iskoksia.

Tuulmoottorinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Suolopin kylän Träsvikin Tuulmoottorinpelto on talon luota pohjoiseen vievän tien ja Ylisjärven välillä, n. 350 m pohjoiseen Träsvikistä ja n. 200 m etelään rannassa olevasta kesäsiirtolasta. Pelto on koilliseen viettävää hiesupeltoa. Arvid Kuusola löysi siitä syksyllä kaapimen.
V:n 2002 inventoinnissa havaittiin aisoastaan yksi kvartsi-iskos kuivassa ja kokkareisessa hiekka- ja hiesuperäisessä pellonpinnassa.

Vanhatalo (501010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Träsvikin kartanon vanhan päärakennuksen (Vanhatalo) paikka on ollut Träsvikin lahden päässä. Nykyisin paikka on peltona eikä rakennuksista ole jäljellä kunnon raunioitakaan. Paikalla haarautuu kirkonkylältä tuleva tie kahtaalle. Paikka on hiesupitoista peltorinnettä, joka viettää etelään ja lounaaseen kohti ojaa, joka laskee Träsvikin lahteen. Tienhaaran seutuvilta, sekä entisen rakennuksen vaiheilta että Lammijärvelle vievän tien eteläpuolelta löytyi hiukan asuinpaikkaan viittaavia jälkiä. Paikalla on paljon tiilenkappaleita ym. rakennusjätettä, jotka sekoittavat löytöjä.
V:n 2002 inventoinnissa (Esa Laukkanen, TMM) ei esihistoriallisia löytöjä havaittu, mutta kylläkin historiallisia vanhaan kartanonpaikkaan liittyviä lasinkappaleita ym.

Ylijoki (501010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963:Ylijoen talo sijaitsee Ruotsalanjoen itäpuolella, sen ja Kaukelmaan tiehaarasta Pertteliin vievän tien välillä. Talon eteläpuolella on peltoaukea, jonka lännessä erottaa joen varresta kallioinen ja kivikkoinen laidunmäki. Pelto on hietikkoista etelään viettävää rinnettä, johon ajettu maata joen rannasta. Tältä pellolta, läntisimmästä sarasta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia sirpaleita, mm pala hiotusta kiviaseesta. Alue oli pitkällä oreaalla v:n 2002 inventoinnin aikana. Löytöalueen länsipuolen kallion eteläkärjessä on vanha rakennuksenpaikka kohdassa n. p=6703 010; i=3297 030.

Viisas (501010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Vastapäätä Ylijokea, Ruotsalanjoen länsirannalla, on Viisaan mäki, jolla on aikoinaan ollut mm. kyläkeinu. Tämän mäen itäpuolelta löytyi pellosta kvartsiesine. Paikka on talosta noin 200 m itään, loivasti jokeen viettävää hiesurinnettä. Kasvillisuus esti enemmät havainnot ja on epävarmaa, merkitseekö esine asuinpaikkaa.
Vuoden 1994 inventoinnissa saatiin alueelta lisää löytöjä, mm.kvartsikaavin ym. kvartseja noin 120x40 metrin alalla. Palaneita kiviä oli niin ikään koko löytöalueella, erityisesti kuitenkin mäensyrjässä. Inventoinnissa asuinpaikan eteläreunan arvioitiin jäävän VT 1 Turun moottoritierakentamisen takia rakennettavan ylitysliittymän PT 12219 linjauksen ja rakentamisen alle. Ilmeisesti rakentaminen on vaurioittanut määritettyä asuinpaikka-aluetta, mutta kaivauksia ei ole kuitenkaan tehty.
Ennen liittymän rakentamista v. 2002 tehdyssä inventoinnissa havaittiin yksi kvartsi-iskos arviolta asuinpaikka-alueen kaakkoisosassa, ilmeisesti uuden liittymän pohjoispuolella.

Sillanpäänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on Kaukelmaan tiehaarasta Pertteliin vievän tien länsipuolella ja Ruotsalan kylästä joen yli tälle tielle tulevan tien eteläpuolella, siis Ruotsalanjoen itärannalla ja lähellä siltaa. Maasto on loivasti länteen viettävää peltorinnettä, ylempänä hiekkaista, alempana joen lähellä savikkoista. Hioinlaatan kappale löytyi n. 50 m Ruotsalan tiestä etelään, suunnilleen joen ja Perttelin tien puolivälistä. Sen yksinään ei tarvitse merkitä asuinpaikkaa, mutta sillan vaiheilta joesta on löydetty kaksi kourutalttaa (KM 9004:1-2) ja reikäkivi (KM 14962), joten asuinpaikka on mahdollinen.

Santaoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on aivan Perttelin vastaisella rajalla, hiekkaista nummenlaitaa. Santaojan talon lounaispuolella syvässä notkossa virtaa kaakkoon oja, joka yhtyy Vähän-Rytkön järvestä pohjoiseen, Kurenjokeen laskevaan ojaan. Keijo Santaojan lahjoittamat hioimet ovat löytyneet jostain pellosta. Maasto on sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Myöhemmin v. 1963 saatiin lisäyksenä useita esinelöytöjä ertyisesti Pellontöörä nimisestä pellosta n. 50 m luoteeseen talosta aivan Perttelin rajalla. Paikka on hiekkainen peltokumpu, jossa on vanha hiekkakuoppa. Liuskekärjet osoittavat asuinpaikan Suomusjärven kulttuurin aikaiseksi.
V:n 2002 inventoinnissa havaittiin pintalöytöjä nykyisestä Santaojan puutarhasta kaakkoon viettävästä rinteestä. Puutarhan luoteispuolelle tehdyistä kahdesta kesantopellon koekuopasta ei saatu löytöjä. Asuinpaikan rajat ovat edelleen epäselvät, mutta se kattanee mäkialuetta laajemminkin ja voinee ulottua Perttelin kunnan puolelle.
V. 2017 koekaivausten perusteella kohteen aluerajausta muutettiin. Alueella on tehty melko voimakkaita maanmuokkauksia, joten kohde lienee ainakin osittain tuhoutunut.

Reimala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kaukelmaan kylän Reimalan talo on uuden Turun maantien eteläpuolella n. 700 m Kaukelmaan itäisestä (Pertttelin tien) tiehaarasta itään. Reimalasta länteen kohoaa metsäinen Juusmäki, jonka länsipuolella on Kaukelmaan kartano. Talo on maantiestä n. 60 m. Sen eteläpuolella on kapeahko pohjois-eteläsuuntainen peltoalue, notko, jonka pohjalla virtaa oja pohjoiseen. Viljelys haittasi paikkojen tutkimista. N. 50 m talosta löytyi itäänpäin viettävän rinteen yläosasta kvartsi-iskos. Se jäi ainoaksi löydöksi ja asuinapikka siis epävarmaksi. Maaperä on hiekkaa. Inventoinnin jälkeen paikalta löytyi myös alkeellinen kirves ja sellaisen teelmä, jotka varmistavat paikan. Asuinpaikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä 2002, jolloin Esa Laukkanen löysi kvartsi-iskoksen jpiha-alueen kasvihuoneen läheltä. Inventoijalle näytettiin lisäksi kvartsiydintä, jonka sanottiin löytyneen kasvimaann penkkien luota. Paikka ajoittuu korkeuden ja kirveslöytöjen perusteella mesoliittiisen Suomusjärven kulttuurin aikaiseksi.

Paltta Muurla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on asuinpaikaksi sopiva: etelään viettävä hiekkarinne. Kuitenkaan ei kesällä löytynyt mitään asuinpaikan merkkejä. Myöhemmin oli emäntä Eeva Halme kuitenkin löytänyt talon luota mansikkamaasta kvartsitaltan, joten asuinpaikka on mahdollinen. V:n 2002 inventoinnissa ei pintahavaintomahdollisuuksia ollut.
Paltan mahdollinen Suomusjärven kullttuurin asuinpaikka sijaitsee Hakolan kylässä.

Ketomäki Muurla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Ketomäen Takapelto sijaitsee Ketomäen talosta 100 m koilliseen. Paikka on itäänpäin viettävän jyrkähkön metsärinteen alaosassa, missä pellon kulmaus pistää länteen. Maaperä on hietikkoista. Itäänpäin maasto on alavaa ja tasaista peltoa ja niittyä. Aivan rinteen juurella asuinpaikan kohdalla on Vesnavan lähde, joka on mainittu parannuslähteenä. A. Kuusola on kerännyt paikalta myöhemmin mm keramiikkaa ja piiveitsen, jotka ajoittavat paikan vanhemman tyypillisen kampakeramiikan aikaiseksi.
V:n 2002 inventoinnin mukaan asuinpaikan laajuus arvioidaaan ½ ha:n suuruiseksi. Löytöjä oli runsaahkosti havaittavissa pellon oraasta huolimatta. Alempaa, jokirannan suuntaan n. 80 m pohjoiseenlöytyi erillinen kvartsi-iskos, joka voi olla erilinen osoitus kivikautisesta toiminnasta tai sinne Ketomäen asuinpaikalta myöhemmin kulkeutunut (lp:n koordin. p=6701 840; i=3296 050; z=27,5-30).

Sahanummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Sahanummi on vanhan Turun maantien ja Kaukelmaan läntisestä tiehaarasta Muurlaan vievän tien risteyksen eteläpuolella n. 1 km mainitusta tienhaarasta. Muurlaan vievä tie kulkee asuinpaikan poikki. Sen länsipuolella olevasta Paavolan pellosta, rakennusten eteläpuolelta löytyi mm kappaleet hioinlaakaa, itäpuolelta Eriksbergin pellossa on runsaasti kvartsia. Maaperä on pehmeää hiekkaa. Peltojen vieressä kasvaa männikköä. Tien itäpuolella maasto on melko tasaista, länsipuolella se viettää luoteeseen.
Paikalta on löytynyt kvartsia myös myöhemmin. Kaavan takia tehdyssä tarkastuksessa keväällä 2002 havaittiin koepistoissa asuinpaikan ulottuvan etelän suunnalla inventoinnin löytöalueen eteläpuolelle n. 30-35 m. Hiekkaperäinen männikkörinne viettää etelään muodostaen selvemmän rantamuodostuman 55 m vaiheille, jossa oli vielä paikoin asuinpaikan merkkejä. Löydöt käsittivät kvartsi-iskoksia ja -esineitä sekä palaneita luunpaloja. Yhdessä kuopassa saattoi olla kivettyä rakennetta. Mainitulla rantavallilla on epävarma pieni asumuspainanne, tienreunan lähellä pieni kuopanne. Muurlantien kevyenliikenteen väylän rakentamisen takia linjausta kaivettiin v. 2005. Likamaakuoppien ohella rakenteita ei löydetty. Asuinpaikan korkeussijainnin ohella runsas löytöaineisto osoittaa asutuksen olevan mesoliittiselta kivikaudelta. Asuinpaikan on v. 2005 katsottu rajoittuvan enää Muurlantiehen luoteessa, josta eteenpäin maankäyttö näyttää käytännössä tuhonneen muinaisjäännöksen. Sen arvioitu jäljellä oleva laajuus on noin 130x60 m.
Kesällä 2008 paikalla oli yleisökaivaus. Sen luuaineistosta tehtiin osteologinen analyysi. Aineistosta tunnistettiin eniten hylkeen luita. Lisäksi tunnistettiin linnunluita ja kalanluita.

Koskimäenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Koskimäenpelto sijaitsee Rannan kylässä samannimisen talon luoteispuolella Kaarlan tilalla. Se on loivaa länteen, siis järveen päin, viettävää hiesupeltoa, pohjois- ja koillispuolella on kallioista metsää. Pellon pohjoisosasta läheltä metsän reunaa, n. 100 m järvestä ja n. 4000-450 m Rannan talosta pohjoisluoteeseen oli Arvid Kuusola löytänyt kynnön jälkeen suuren määrän erilaista asuinpaikkatavaraa (kesällä ei peltoa voinut ollenkaan tutkia sen ollessa heinämaana), ja käydessäni syksyllä uudelleen Muurlassa löysimme vielä lisää. Vuoden 2002 inventoinnin perusteella asuinpaikka on arvioitu n. ½ ha:n laajuiseksi. Pari kvartsia, iskos ja ydin, havaittiin pelto-oraassa (ydin kohdassa p=6701 590; i=3295 320).

Taponpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Rannan kylän ja talon lounaispuolella on Taponpelto, joka on saanut nimensä läheisestä humalatarhasta (=tappo). Pelto on länteen viettävää hiesurinnettä. Löytöjä tuli etupäässä läheltä peltotietä, joka Taponpellon pohjoispuolitse vie Rannan talosta Ylisjärven rantaan. Todennäköisesti asuinpaikka ulottuu myös mainitun tien pohjoispuolelle. Ainakin kourutaltta KM 4596:2 on löydetty sieltä, Rannan puutarhasta. Mahdollisesti myös vasarakirves, jonka myöhemmät vaiheet ovat tuntemattomat. V:n 2002 inventoinnin yhteydessä oraspellossa havaittiin kvartsikimpale, jota ei talletettu. Alue on Kaarlan talon maata, talon asuinrakennuksesta 10-100 m etelään. Asuinpaikan laajuus on Esa Laukkasen arvion mukaan ehkä n. ½ ha.

Kausto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Pyölin kylän Kauston entisen talon paikka on Männyn talosta 600 m kaakkoon. Paikka on alavan niitty- ja peltoaukean itäpuolella olevasta nummesta koillissuuntaan peltojen väliin pistävä mäkiniemeke. Sen pää, jossa talo on ollut, on metsikköistä ja kivikkoista, mutta tämän ja nummen välillä on "niemen" poikki kulkeva peltoaukio, jonka koillisreunassa on Metsolan torppa. Pellon etelään viettävältä rinteeltä löytyi melkoisesti kvartsia. Maaperä on hienoa hiekkamultaa. Muurlan uuden v. 2002 inventoinnin aikana pelto oli kesannolla. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin 40x40 m.

Uudensuontöyräs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on Pyölin kylässä peltojen keskellä oleva metsikkömäki, joka kohoaa
savipohjaisesta laaksosta. Sen itäpuolelta virtaa pieni oja etelään ja yhtyy Muurlanjokeen laskevaan Myllyojaan. Mäki on hiekkaperäinen, vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä talletetut löydöt tulivat sen peltona olevalta hiekkaiselta etelärinteeltä.
Asuinpaikasta ei saatu oleellisia uusia havaintoja vuoden 2002 inventoinnissa, asuinpaikan itäpuolelle oli istutettu metsää ja maaperä oli syvään aurattua. Vuonna
2017 havaintomahdollisuudet olivat huonot, pelto oli talven jäljiltä
vielä kyntämättä. Metsän puolella oli hiekanottokuoppia ja mäyrien tekemiä kasoja ja onkaloita.
Vuonna 2023 tehdyissä koekaivauksissa otettiin talteen kvartsi-iskoksia noin 10 x 15 metrin alalta 12–15 cm syvyydeltä korkeuskäyrien 48 ja 50 m mpy väliltä mäen rinteestä alueelta, jossa maaperä on hietaa. Mäen yläosan koekuopista havaittiin hiilensekaista hiekkaa, mahdollisesti kivikautista kulttuurikerrosta.

Metssiantöyräs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on Vuorelan Uudensuontöyräästä 200-300 m eteläkaakkoon, Välilän talosta 1,2 km kaakkoon ja Takalan talosta 300 m itään. Sama oja, joka virtaa Uudensuontöyrään itäpuolitse, kiertää Metssiantöyrään itä- ja eteläpuolelta yhtyen Myllyojaan niillä paikoin, missä tämä tekee mutkan länteen päin. Myllyojan mutkasta Metssiantöyräs on 100 m koilliseen. Töyräs on peltojen ja niittyjen keskellä oleva metsämäki. Maaperä on hiekkaa. Nimensä se on saanut mäyristä, joiden koloja on siellä paljon. Paikalta on myös ajettu hiekkaa suopellolle ja siellä on hiekkakuoppia. Suurin niistä on mäen lounaisosassa ja ilmeisesti reikäkivi KM 12102 on sen paikkeilta. Mäen kaakkoisosasta löytyi pari kvartsi-iskosta, toinen matalasta hiekkakuopasta, toinen mäen pelloksi raivatulta kaakkoon viettävältä rinteeltä. .
V. 2002 inventoinnin aikana saarekkeessa todettiin maisemoitu hiekkakuoppa ja vapaa-ajan asumus. Peltoalua oli nurmella, eikä löytöjä havaittu.

Kuturmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuturmäki on Muurlanjoen itäpuolella oleva n. 0,5 km pituinen ja suunnilleen pohjois-eteläsuuntainen kallioselänne, jonka päällä on hiidenkiukaita. Tämän mäen ja joen välillä on paikoin varsin alava peltoalue, joka viettää länteen ja lounaaseen. Pellosta löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä sieltä täältä kvartsia Koivumäen juurelta aina Kuturmäen päähän asti. Hioinlaatta löytyi mäen päässä pellon keskellä olevan ladon luota. Löytöjä arvioitiin olevan 50 x 600 m matkalla pellossa. Vastapäätä, joen länsirannalla on kivikautinen asuinpaikka (Jokiranta 501010028).
Vuoden 2002 inventoinnin aikana peltoalue oli oraalla, eikä pellon yläreunassa havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuonna 2022 koekaivauksien perusteella todettiin, että pellon itäosassa maaperä on savista ja alueelle tehdyt koekuopat olivat löydöttömiä. Länsiosassa maaperä muuttuu hiedaksi ja pintapoiminnassa kerättiin runsaasti kivikautisia löytöjä (hiottuja kiviesineitä, saviastian paloja ja kvartsia). Kyseiselle löytöalueelle tehdyt koekuopat olivat myös pääsääntöisesti löydöllisiä, ja muutamista paljastui kyntökerroksen alta paksu kivikautinen likamaakerros, joka ulottui jopa lähemmäs metrin syvyyteen.

Jokiranta (501010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on vastapäätä Kuturmäkeä, Muurlanjoen länsirannalla. Alue on kaakkoon ja koilliseen (jokeen) viettävää hietikkopeltoa. Tältä pellolta tuli runsaasti kvartsia, piitä ym. asuinpaikkaesineistöä, joskaan ei yhtä laajalta alueelta kuin joen vastakkaiselta puolelta. Täällä löydöt keskittyivät Jokirinteen talon kuusiaidan ympäröimän puutarhan itä- ja kaakkoispuolelle, ehkä n. 200 m pitkälle ja 100 m leveälle alueelle. Puutarhasta ei löytöjä ole tiettävästi tehty. Vuoden 2002 inventonnissa koko peltoalue oli kesantona ja heinikkona. Huurteen havaintojen pohjalta Laukkanen avioi asuinpoaikan laajuudeksi n. 1 ha.

Kaunela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Alue on Muurlan kylässä sijaitsevaa lounaaseen viettävää hiekkaista peltorinnettä. Se oli viljalla, mutta sarkaojien alaosasta löytyi pari kvartsi-iskosta, jotka voivat merkitä asuinpaikkaa. Paikka on sellaiseksi kaikin puolin sopiva. V:n 2002 inventoinnin aikaan (23.5.2002) alueen itäpuoli oli oraalla, läntinen osa nurmella. Arvioitu laajuus on 30x40 m luokkaa.

Nikula (501010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee peltoaukean keskellä olevan kivikkoisen mäen eteläpäässä, jota on kaiveltu monin paikoin. Vuoden 1963 inventoinnissa mäen eteläpuoliselta loivalta hiekkaiselta pellolta kerättiin mm. kvartsikaavin ja -iskoksia, saviastian murunen sekä kiviesineen katkelma.
Vuoden inventoinnissa pellon pinnalta löydettiin kolme kvartsi-iskosta. Lisäksi löydettiin palaneita kiviä pitkin pellon itäsivua ja yksi kvartsi-iskos pellon lounaisreunalta. Etelä- ja kaakkoisosassa havaittiin myös punaiseksi palanutta hiekkaa.
Vuonna 2022 koekaivauksissa pellolle tehdyistö koeojista ei havaittu mitään selkeästi kivikautiseen asuinpaikkaan viittavaa, mutta metsäisen mäen kaakkoisosasta, läheltä pellon reunaa saatiin n. 40 cm syvyydestä koekuopasta esiin kaivetusta tiiviistä kiveyksestä radiohiiliajoitus (teetetty 4.1.2023): Ua-76392 5 159 ± 34 BP δ13C‰ V-PDB -29.2 (ajoitettu näyte hiiltä).

Puistokankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Muurlan kylän Puistokankareen (Kankareen) talo on maantien varressa olevalla pitkänomaisella hiekkakummulla, ympärillä on peltoja. Talon eteläpuolella, kummun peltona olevasta eteläosasta löytyi kvartsi. Viljan kasvu esti paikan kunnollisen tarkastamisen.
V. 2002 inventoinnissa havaittiin kivikautisia asuinpaikalöytöjä pellossa etelä-pohjoissuuntaisen matalan mäen loivalla etelärinteellä. Asuinpaikan alaksi arvioitiin n. 70x110 m.
2017: Havaintomahdollisuudet eivät olleet hyvät, sillä peltoa ei ollut kynnetty vaan pinta oli talven jäljiltä tamppaantunut ja korsien peittämä. Harjanteen yläosan maaperä vaikuttaa olevan hiekkaa, mutta muuttuu savisemmaksi hieman alempana.

Koskela (501010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on länteen viettävää peltorinnettä, joka ylempänä muuttuu hiekkanummeksi. Pellon laidassa on perunakellari ja sen luota, n. 30 m ulkorakennuksesta löytyi kvartsia, joka tekee asuinpaikan todennäköiseksi. V:n 2002 inventoinnissa kohdetta ei tarkastettu tarkemmin.
Vuoden 2017 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta pelto oli osin metsittynyt ja osin kyntämättä, joten havaintoja ei tehty. Asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus selviää koekaivauksella.

Fiulmaakarinahde (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka, jossa Muurlan kirkolta Kaukolaan vievä maantie nousee Koskelan talon lähellä nummelle ja kääntyy jyrkästi etelään on nimeltään Fiulmaakarin ahde (saanut nimensä lähellä asuneesta pyöräntekijästä=hjulmakare, A. Kuusolan tiedonanto). Alue on havumetsäistä hiekkanummea. Tien mutkan vaiheilta ja siitä etelään on ajettu hiekkaa ja soraa eri tahoille, mm suopelloille ja niille vieville teille. Tämän hiekkakuopan eteläosan reunamista, tien itäpuolelta löytyi kaksi toisiinsa sopivaa palaa kourutaltan teräpuolesta, nelisivuisen hioimen kappale ja kvartsi-iskoksia. Nykyisen maantien itäpuolella on kulkenut vanha tie, jonka pohja on vielä näkyvissä kuopan reunalla. Paikalta on ajettu jatkuvasti hiekkaa, joskin pieniä määriä kerrallaan.
Hiekkakuoppien todettiin 2002 inventoinnissa olevan 1999 peruskartan mukaiset, jolloin niiden jyrkkiä reunoja oli vaikea tarkastella. Eteläisemmän kuopan pohjoisseinämästä havaittiin katkennnut heikkakivihioin. Kauempaa hiekakuopista, n. 150 m itään/kaakkoon löytyi porfyyriydin Myllyojaan laskevalle sivupurolle viettävän rinteen puolivälistä hiekkamaasta ajotien leikkauksesta, kohdasta p=6697 840; i=3296 020. Muuta ei havaittu tällä kohdalla, vaikka reunaleikkausta oli helppo tarkastella. Todennäköisesti kankaalla on usempia eriaikaisia ja erillisiä kivikautisia asuinpaikkoja.
Vuoden 2017 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka on laajempi kuin tähän asti oli luultu ja siihen kuuluu eri-ikäisiä vaiheita. Alempaa rinteestä havaittiin asumuspainanteeksi tulkittu ilmiö.
Vuoden 2022 koetutkimuksissa kaivettiin yhteensä 377 koekuoppaa, joista 100:sta tuli löytöjä. Rakenteita ei koekuoppiin osunut. Niiden lisäksi kaivettiin yksi koeoja mahdollisen hiilimiilun läpi muinaisjäännösalueen itäpuolen pohjoisosassa. Koetutkimukset vahvistivat näkemystä, että Fiulmaakarinahde on pääasiassa hyvin säilynyt ja erittäin laaja moniperiodinen kivikautinen asuinpaikka, joka on ollut käytössä mesoliittiselta ajalta varhaiselle neoliittiselle kaudelle asti. Kohteen aluerajausta tarkistettiin koekaivausten havaintojen pohjalta.

Alho (501010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Alhon taloon on matkaa Muurlan-Salon maantiestä n. 750 m, Salon-Kiskon maantiestä Pullolan tienhaaran kohdalta n. 600 m (koilliseen). Talon itäpuolella olevasta pellosta, lähinnä sen alaosasta tuli asuinpaikkalöytöjä: mm nuorakeramiikkaa. Pelto on itään viettävää hiekkaista rinnettä, sen etelä- ja itäpuolitse virtaa pieni puro. N. 400 m täältä kaakkoon on ent. Saariluoman alue, josta on peräisin poikkikirves KM 6548:2. V:n 2002 inventoinnin yhteydessä saadun tiedon mukaan olisi asuinpaikalta löytynyt reikäkivi, joka on maanomistajan hallussa. Uusia havaintoja ei tämän inventoinnin yhteydessä tehty.

Männyntöyräs (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Muurlanjoen etelärannalla on pellon keskellä pieni kumpare, jonka länsilaidassa on kalliota, mutta josta suurin osa kuitenkin on peltona. Kumpareella kasvaa suuri mänty. Alhaisten ja Sepän raja kulkee luoteis-kaakko suunnassa kumpareen yli. Maaperä on hietikkoista. Tämän kumpareen päältä tuli löydöksiä. Ne ovat etupäässä Sepän puolelta, jossa kasvoi sokerijuurikasta. Alhaisen puolella ruispelto esti tutkimukset.
V. 2002 inventoinnin aikana havaintomahdollisuudetv olivat melko huonot. Pari kvartsi-iskosta talletettiin kallionnokan länsi- ja lounaispuolelta ja yksi ydin havaittiin sen vaiheilla. Asuinpaikka ulottunee n. 20 m länteen kallionnokasta.

Kiiliä (501010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kiiliän talo on peltoaukean keskellä olevan kallioisen metsämäen eteläpäässä aivan Kistolan ja Kaukolan kylien rajalla. Talon eteläpuolella olevasta hietikkoisesta pellosta oli Lauri Vuorinen löytänyt kiviaseen, ehkä kadoksissa olevan taltan tai oikokirveen KM 15932. Pellolla oli jokunen kvartsi. Mäen itäpuoliselta pellolta oli löytynyt pitkä hiukan lieriömäinen kivi KM 15948:4, jossa on hiukan hiontaa. Täällä on mäen syrjässä kuonaa, ehkä vanha pajan paikka. Kourutaltasta KM 3187:7 sanotaan, että se on löydetty "Kiiliän niitystä Kistolan Vuotilan talon maalta". Ilmeisesti se on siis jostain tämän paikan lähistöltä.
Vuoden 2002 inventoinnissa asuinpaikalta talletettiin yksi kvartsi-iskos kuivasta oraspellosta.

Myllymäki (501010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kistolan Myllymäellä on ennen ollut tuulimyllyjä, nyt siinä on jotain ulkorakennuksia, kotitarvesaha jne. Mäen kaakkoisreunalta, loivalta peltorinteeltä löytyi kvartsikaavin ja kolme piin palaa, jotka lienevät tuluspiitä. Asuinpaikan olemassaolo on epävarmaa, eikä v:n 2002 inevntoinnissakaan esihistoriallisia löytöjä havaittu pellossa, vaikka tarkastusolosuhteet olivat suhteellisen hyvät.

Hankelinin pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kistolan kylän Antin talon Hankelinin pelto on kaakkoon viettävää rinnettä, sen itäpuolella virtaa pieni puro, joka yhtyy Muurlanjokeen hiukan sillan alapuolella. Kauempana luoteessa kohoaa Toramäki, jonka päällä on hiidenkiukaita. Maaperä on hiesumultaa. Pellolla on runsaasti kvartsia. Pii, joka on löydössä mukana, lienee tuluspiitä. V:n 2002 inventoinissa oraalla olevassa pellossa havaittiin kvartsikimpale ja jonkin verran kiviä, muttei muuta asuinpaikkan viittaavaa.

Harimäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Harimäen talo on mäellä, jonka yli Salosta Kiskoon vievä maantie menee. Talon itäpuolella maa laskee itään ja kaakkoon alavaan notkoon. Rinteeltä tien molemmin puolin olevilta pelloilta, n. 100 m talosta löytyi jokunen kvartsi. Pelto on hietikkoista rinnettä, varsinkin tien eteläpuolella haittasi vilja tutkimuksia. Ilmeisesti kyseessä on asuinpaikka, jonka halki tie kulkee. V. 2002 inventoinnin yhteydessä ei uusia havaintoja ollut mahdollista tehdä oraalla olevan pellon takia.

Peltoniemi (501010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Peltoniemen talo kuuluu Kistolan kylään, vaikka onkin varsinaisesta kylästä erillään: se on entisen Alajärven etelärannalla, kapealla Kistolan Tuomolan talolle aikoinaan kuuluneella palstalla, joka pistää Muurlanjoesta kaakkoon. Paikka on luoteeseen viettävää harjun rinnettä, myös entistä järvenrantaa. Talon länsipuolella olevalta pellolta, joka on miltei tasaista maata, löytyi kvartseja. Pelto oli oraalla v:n 2002 inevntoinnin aikaan. Lehden asuinpaikka on vain n. 200 m itäänn Peltoniemestä.

Lehti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on Alasjärven entinen koilliseen pistävä niemi. Maasto on hietikkoista peltoa. Mv. Kallio on löytänyt kourutaltan KM 15959:1 talon kaakkoispuolelta, eteläsuuntaan viettävältä hiekkarinteeltä. Aluetta tarkasteltaessa löytyi sokerijuurikasmaasta n. 100 m talosta eteläkaakkoon oikokirves ja kvartsi-iskos. Asuinpaikka on siis melko varma. Talon länsipuolelta on löytynyt pieni taltta (Muurlan museossa), mutta asuinapikan merkkejä ei siellä voinut havaita. Peltoniemen asuinpaikka on Lehden talosta n. 300 m länteen. Uuden v:n 2002 inventoinnin aikana pelto oli oraalla.

Ruohola (501010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on Pullolan kylää, Alasjärven entistä rantaa, Ruoholan talon itäpuolella n. 50 m. Etelään viettävän pellon yläosasta löytyi pari kvartsia. V. 2002 alue oli mansikkaviljelmänä, eikä havaintomahdollisuuksia ollut. Vuonna 2006 alueen pintapuolisessa tarkastuksessa pellossa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Länsipuolen metsäsaarekkeen eteläosassa todettiin parissa koekuopassa enimmäkseen savimaata, eikä merkkejä muinaisjäännöksestä tavattu. Pellon yläosaa ei mansikkaviljelmän takia voitu lähemmin tarkastaa. Pellon ylä- ja keskiosa on hiekkaperäistä aluetta.

Isotupa 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Pullolan Isotupa, jossa aikoinaan on ollut kansakoulukin, on Alasjärven entisellä rannalla. Talon itäpuolelta, sen ja Ylöstuvan sekä Vähäntuvan välillä olevan pellon yläosasta löytyi pari kvartsia. Maasto on etelään viettävää hietikkorinnettä. Tämä löytöalue lienee n. 40x80 m laajuinen. Tällä alueella ei v. 2002 havaittu löytöjä, mutta siitä n. 150-200 m kaakkoon löytyi pellosta iskoksia ja mahdollinen kvartsiesine (p=6696 720-750; i=3292 360-370) lähes puolivälissä Riihenmäen mahdollisesti rautakautisen hautaröykkiön suuntaan (kohde 64). Ne voivat olla kulkeutuneita paikalle ylempää aiemmin tiedossa olleelta asuinpaikalta, mutta todennäköisemmin osoittavat alemmalla korkeustasolla sijaitsevaa erillistä, hieman nuoremman kivikautisen asuinpaikan kohtaa.

Kankarpyöli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Löydöt tulivat Pullolan Ylöstalon entiseltä maalta, Kaivonpyölin nummialueella olevalta palstalta. Paikka on Kistolan Harimäen luota Salon-Kiskon maantiestä Lehden ja Peltoniemen ohi nummea pitkin Äijälään vievän tien eteläpuolella. Paikalle on täässä annettu nimi sen lähellä, 25 m länteen olevan entisen Kankarpöylin, nykyisen Kangasmäen, talon mukaan. Löytöpaikka on Kangasmäen ulkorakennusten luona aivan tien varressa. Siinä on vanha matala hiekkakuoppa, jonka luoteisosassa tien reunassa on miilunpohja. Kuopan korkeammassa itälaidassa näkyy suurikivisen lieden? profiilia: hiiltä ja palanutta kiveä. Tämän eteläpuolelta tuli kuopan reunasta keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta sekä tasatalttakin (KM 15958:4). Paikalla on jonkinlaista kivikkoista hiekkakumparetta. Hiukan idempänä, etelään vievän metsätien itäreunassa on maatunut kivikasa, jossa näkyy hiiliä. Keramiiikka muistuttaa lähinnä nuorakeramiikkaa, yhdessä palassa näkyy nuorapainannettakin. Yksi pala on kuitenkin karkeampaa ja muistuttaa rautakautista. V. 2002 inventoinnissa hiekkakuoppaa eikä löyutöjä näkynyt enää. Mahdollisesti tietä on levennetty ja sen ojia syvennetty. Peltoniemen asuinpaikka on n. 200 m koilliseen harjun luoteispuolella.

Prännäri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Prännärin talosta on Uskelan rajalle n. 0,5 km. Paikka on entisen Alasjärven pohjoisrantaa. Prännärin talo on rakennettu hiekkakuopan vierelle. Kuopasta tai sen vaiheilta on aiemmin löytynyt KM 10642:1-2 vasarakirves ja tasataltta sekä kourutaltta (Salon yhteiskoululla). Talon ympäristöä on tasoitettu pihamaaksi ja kuoppa on osittain täytetty. Alkuperäisenä säilyneessä maassa ei näkynyt mitään asuinpaikan merkkejä. Löytö KM 10642 vaikuttaa hautalöydöltä. Sen sijaan kauempana talon ympäristössä oli eri tahoilla merkkejä asuinpaikasta.
a) Prännärin talon koillispuolella olevalta pellolta löytyi pari kvartsi-iskosta (KM 15951:2). Pelto on talosta n. 50 m, itään ja etelään viettävää hiekkapeltoa. Paikan itäpuolella on notko, jonka pohjalla virtaa pieni puro Muurlanjokeen päin. Notkoon, tien pohjoispuolella oli tekeillä uima-allas.
b) Tien eteläpuolella, Prännärin talosta kaakkoon löytyi Vähän-Pullolan pellosta myös pari kvartsia (KM 15951:1). Paikka on Alasjärven rantaa, hietikkoista peltoa. Osa siitä kuuluu Vähän-Pullolan taloon.
c) Prännäristä n. 100 m lounaaseen, samoin tien eteläpuolella olevasta peltorinteestä löytyi myös pari kvartsia. Kysymksessä voi olla yhtenäinen asuinpaikka, vaikka löydöt tulivat näin melko kaukaa toisistaan. Kasvillisuus haittasi osittain huomioiden tekoa.
Talon pohjoispuoleisella alueella tehtiin v. 1979 koekaivausta soranottoa varten kuoritulla alueella pintalöytöjen havaintopaikalla. Löytöalue oli pienehkö ja vähäiset löydöt koostuivat kvartsi-iskoksista ja -kaapimesta. Sorakuoppa on sittemmin laajentunut suureksi 1980-luvulta lähtien, ja sorakuopan tontilta asuinpaikanon kokonaan tuhoutunut (tarkastus v. 2004). V:n 2002 inventoinnissa kvartseja havaittiin b-alueella Noppilantien pohjoispuolelta pellosta (kaksi kvartsi-iskosta). Alueelta c, ent. Alasjärven rantan veivän ajotien länsipuolelta n. 30 m pituudella etel-pohjoissuunnassa havaittin kvartseja lähinnä savisessa pellossa.

Vähä-Pullola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Vähän-Pullolan talo on Pullolan tiehaarasta (Salon-Kiskon maantieltä) Perniöön vievän maantien itäpuolella, Alasjärven entisellä rannalla. Reikäkivi KM 14960 on löydetty Vähän-Pullolan tilan Kotopellosta juurikasveja korjatessa. Paikka on talon itäpuolella oleva pelto, joka viettää itään, kaakkoon ja etelään. Tältä pellolta, talon kaakkoispuolelta löytyi myös pari kvartsi-iskosta. Muurlan museossa oleva reikäkivi lienee täältä niin ikään. Paikkaa ei tarkastettu v:n 2002 inventoinnissa.

Jäppi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen on yhdistetty kaksi 1963 inventoitua kohdetta (57. Jäppi ja 58. Heinäkari)
Kohteen kuvaus vuodelta 1963. Jäpin ja Heinäkarin talot ovat samalla mäellä Pullolan tienhaarasta Perniöön vievän maantien itäpuolella. Tämä mäki on ennen Alasjärven kuivausta ollut etelästä pohjoiseen pistävänä niemenä, jonka vain kapea kannas on nykyisen maantien kohdalla etelässä yhdistänyt mantereeseen. Jäpin pellolta maantien länsipuolelta, mäestä n. 300 m kaakkoon löytyi hioimen pala ja kvartsia, joukossa yksi esinekin. Pelto viettää pohjoiseen ja koilliseen Alasjärven lakeutta kohti. Maaperä on hiesua. Edellämainitun Jäpin pellon kohdalla maantien itäpuolella olevasta Heinäkarin pellosta löytyi myös kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä (pii tosin lienee myöhäistä tuluspiitä). Tämäpaikka on Heinäkarin mäen etelälaitaa ja aikoinaan, mäen ollessa saarentona, on se ollut rannassa. Maa viettää loivasti etelään, maaperä on hiesua.
V:n 2002 inventoinnissa (16.5.2002) alueen pellot olivat oraalla. Esa Laukkanen havaitsi kvartsi-iskoksia ja piinsirun n. 125 m edelleen länteen läntisemmästä (Jäpin) aiemmin havaitusta löytöalueesta, pienen viljelemättömän saarekkeen länsipuolelta n. 25 m (löytökohta p=6695 600; i=3290 880, z=n. 30). On siis ilmeistä, että alueella on laajempaa asuinpaikka-aluetta/pieniä erillisiä asuinpaikkoja pellossa muinaisen länsi-itäsuuntaisen merenlahden ja kuivatun Alasjärven etelärannalla.

Kanturi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Pelto, josta löydöt tulivat on Kanturin talon koillispuolella, kaakkoon viettävä hiesuinen rinne. Täällä oli runsaasti kvartsia, esineitä ja iskoksia. Pullassuo on jo suurelta osalta kuivattu, mutta vielä on siinä vetisiä kohtia. Kvartsi-iskos ja mahdollinen kivilaji-iskos tallennettiin v:n 2002 invntoinnissa Kanturin aution luhistumaisillaan olevan vanhan päärakennuksen lähipellosta, aiemmin tunnetun löytöalueen itälaidalta. Tallentamaton kvartsi oli näiden ja Kanturin puolivälissä.

Eskola (501010049) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kaukolan kylän Eskolan talon pohjoispuolella, navetasta luoteeseen on luoteeseen päin viettävä peltorinne. Maaperä on hiesua, siinä on paljon pientä kiveä. Tästä pellosta löytyi muutama kvartsi, niiden joukossa yksi taltta. V. 2002 inventoinnissa ilmeni, että tilan kuivuria rakennettaessa pellon reunaan v. 1999 oli löytynyt pyöreä reikäkivi, jonka inventoija dokumentoi, muttei saanut museon talletettavaksi. pellon laidalta n. 20 m kuivurista havaittiin kvartsi-iskos.

Kylä-Havula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kylä-Havulan talon eteläpuoliselta pellolta oli Taimi Päivärinta löytänyt kourutaltan ja "nalkin", jotka oli luovutettu luonnonvaraintutkijalle Leo Suvenmaalle. Tältä saatiin kourutaltta Kansallismuseoon (KM 16143), mutta hän ilmoitti, ettei hän ole muita saanutkaan. Samalta pellolta löytyi runsaasti asuinpaikkalöydöksiä. Pelto on loivasti etelään viettävää hietikkorinnettä. Sen alaosassa on jyrkkä törmä, entinen ranta. Sieltä on otettu myös jonkin verran hiekkaa. Sen eteläpuolella on alava notko, jonka pohjalla virtaa oja länteen ja luoteeseen, kohden Muurlanjokea. V:n 2002 inventoinnissa alueella ei ollut pintahavaintomahdollisuuksia.

Santasaari (501010051) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Kaukolan tiehaarasta n. 1,2 km kaakkoon, Kiskoon vievän maantien länsipuolella olevalta peltorinteeltä löytyi pari kvartsi-iskosta. Maasto on länteen viettävää hiesupeltoa. Naapuritilan Leppäkosken maalta, n. 200 m etelään, on lisäksi löytynyt tasataltta. uusai löytöjä ei havaittu v:n 2002 inventoinnin tarkastuksessa, jolloin pelto oli kesantona.

Hankkaannummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on Järven kylästä Mainiemen taloon vievän tien länsipuolella. N. 700 m ennen Maintietä eroaa tien vieressä olevan ladon kohdalta metsätie länteen ja tältä tieltä, n. 50 m ladosta, A. Kuusola on syksyllä 1964 löytänyt kvartsiesineitä ja iskoksia. Paikka on metsäistä hiekkanummea, joka tässä viettää melko jyrkästi itään. V:n 2002 inventoinnissa Havaittiin pari kvartsi-iskosta värjäytyneen hiekan alueella, joka oli n. 55 m Hannkkaantien ja kärrytien risteyksestä ylärinteeseen. (löytökohta p=6704 290; i=3295 510; z=50) Esa Laukkanen arvelee asuinpaikkaa Muurlan kivikautisista asuinpaikoista ehkä parhaiten säilyneenä.

Mäntylä Muurla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Mäntylän talo on Suolopin kylässä, Järven ja Suolopin rajalla, Järvenpään talosta 300 m luoteeseen, metsäisen mäen etelärinteellä. A. Kuusola löysi kvartsin talon pohjoispuolelta, missä oli tasoitettu tietä. Mahdollisesti asuinpaikka.
V:n 2002 inventoinnin aikana peltoa äestettiin parhaillaan ja havaintomahdolisuudet olivat hyvät. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuitenkaan havaittu joten kohdetta on pidettävä sangen epävarmana asuinpaikkana.

Granbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Granbacka on Kosken kansakoulusta n. 100 m luoteeseen, uudelle maantielle vievän tien lounaispuolella. Paikka on loivasti koilliseen viettävää mäenrinnettä. A. Kuusola keräsi löydöt tasoitetusta pihamaasta.
V:n 2002 inventointihavaintojen perusteella kohde on sangen epävarma kivikautiseksi asuinpaikaksi. Löytöjä ei tuolloin havaittu.

Knuutinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rannan kylän Rannan tilan Knuutinpelto on Ylisjärven itärannalla, Rannan talosta 250 m lounaaseen, länteen viettävällä peltorinteellä.

Koski 2 (501010057) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kosken kartanon päärakennuksesta 250 m lounaaseen. Ruotsalanojan eteläpuolella oleva savinen pelto, josta löydöt tulivat Kansallismuseoon v. 1965 Kosken Eriksbergin Taponpellon nimellä.
Ilmeisesti entistä jokisuuta järvenrannan läheisyydessä. V:n 2002 inventoinnissa osa alueesta oli oraalla, osa ei. Havaintoja useista kvartsi-iskoksista, joita ei tallennettu. Pellon pinnassa oli lähteensilmäkkeen tapainen.

Riihenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kosken kartanon päärakennuksesta 400 m länteen Ruotsalanjoen suun pohjoispuolella Ylisjärveen viettävää rantapeltoa. Löydöt saatu kokoelmiin inventoinni jälkeen v. 1965. V. 2002 alue oli muokattuna ja tarkasteluolosuhteet olivat hyvät, mutta löytöjä ei liene havaittu. Maalaji on hietaa.

Koivumäki (501010059) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Koivumäki on Ylisjärvestä lähtevän Muurlanjoen niskan itärannalla sijaitseva kalliomäki. Mäen rinteillä on rakennuksia mm. kansakoulu sen länsipuolella. Koivumäen laella matalan kalliojyrkänteen reunalla sijaitsee matalahko pyöreä raunio, läpimitaltaan n. 9 m. Sen keskellä on kuoppa, jota on ehkä täytetty myöhemmin. Myös muualta näyttää rauniota pengotun. Ympärillä ja alhaalla jyrkänteen juurella on kiviä hajallaan. Länsilaidalla on röykkiön reunakiveys hyvä. Röykkiölle johtaa puupaaluin merkitty polku ja kohteella on opastaulu.
Tämän lisäksi Koivumäen eteläisimmässä päässä, miltei sen juurella on pieni vare noin 150 m kaakkoon kansakoulusta. Se on kalliopohjalla rakennusten ympäröimänä. Lounaaseen päin maasto viettää jyrkästi, itään päin se on loivaa. Raunio on pyöreä, läpimitaltaan n. 4 m. Keskellä on kuoppa ja kivet ovat hyvin sammaleiset.

Pyymäki (501010061) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Muurlan kirkonkylässä Ylisjärven lounaispuolella kohoaa korkea Pyymäki. Se on Muurlan-Salon maantien pohjoispuolella, pappilan luoteispuolella. Se on jyrkkäseinäinen kallio, rinteillä on kivikkoa. Mäen korkeus on 83 m. Pyymäellä tai sen vaiheilla on ollut useampia vareita mutta nykyisin ne ovat hävinneet. Kallion korkeimmalla laella saattaa olla hiukan kiveystä jäljellä: palaneita kiviä ja musta nokimaa. Appelgrenin piirros kuvaa ehkä juuri tätä, hän myös kaivoi yhden röykkiön mäen juuressa. Pyymäen itäreunassa pystyssä kallioseinämässä on lähellä maanpintaa syvennys, josta käytetään v. 1965 inventointikertomuksen mukaan nimeä Syytinkoukar. Sitä olisi käytetty metsänhaltijalle uhraamiseen 1800-luvun puolivälissä. Samalta mäeltä löytynyt myös rautamiekka ja jonkinlainen litistynyt kaatonokalla varustettu messinkiesine, joita ei ole saatu kokoelmiin.

Varemäki (501010062) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Vare on mäen koillisreunalla, kallion korkeimmalla kohdalla. Siitä on jäljellä enää pohja, 6x6 m. Siihen on kiinnitetty rauhoitustaulu. N. 20 m länteen sijaitsee Vareemöhk, suurehko siirtolohkare, perimätiedon mukainen haltijavaha, siirtolohkare. Se on paikaallisen perimäiedon mukaan uhripaikka, jossa on uhrattu metsän äijälle eli Freistreikalle (ks. erilliskohteet).

Toramäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallioisen N-S -suuntaisen mäenharjanteen korkeimmalla kohdalla ihmisen pään kokoisista lohkareisista kivistä koottuja matalia, osin hajotettuja röykkiöitä kalliopohjalla. Vuonna 1963 röykkiöitä identifioitu kaikkiaan kahdeksan neljänä ryhmänä. Ilmeisesti 300 m päässä sijaitseva kohde 1000050901 Poramäki luettu kuuluvaksi samaan kohteeseen. Vuonna 2024 kohteella kuusi selkeästi havaittavissa olevaa röykkiötä. Paikalla muinaisjäännöskyltti.

Heinäkari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Heinäkarin talo sijaitsee entisen Alasjärven lakeudelle etelästä pistävän niemen päässä olevan niemen päällä. Mäki on korkea kalliomäki, sen päällä ovat Jäpin ja Heinäkarin talot aivan vieretysten. Pihatöissä on löytynyt vanhempaan kansainvaellusaikaan ajoitettavaa esineistöä. Vuonna 1916 Hackman tutki aluetta. Mitään uutta ei ole sen jälkeen löydetty. Puutarhan paikka on tasoitettu ja siinä tuskin on enää mitään löydettävissä. Talosta pohjoiseen soljen löytöpaikan vaiheilta on koskematonta aluetta ja uudet löydöt mahdollisia. Mitään ei siellä kuitenkaan ollut metsikköisessä ja epätasaisessa maastossa havaittavissa. Vuoden 2002 inventoinnissa poimittiin palanutta savea/savitiivistettä mäenlaen viljelysmaasta, talon piha-alueen läheltä.

Linnamäki Muurla (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnavuori on kallioinen , joka puolelta erittäin jyrkkärinteinen mäki, joka kohoaa yli 90 m mpy korkeuteen. Sen päällys on soikea ja kallion keskikohdalla sijaitsevassa notkelmassa on suorakaiteen muotoisen rakennuksen peruskivet. Vuoren etelälounaaseen avautuvan solan tukkeena on isoista kivenlohkareista tehty valli, jonka pituus on 10 m. Se jatkuu ylös mäenrinnettä kohti kaakkoa pienikokoisina kivistä tehtynä latomuksena. Kallion pohjoiseen aukeavassa solassa on isoista kivistä tehty valli. Siitä länteen on toinen pohjoiseen aukeava sola, jonka tukkeena on kivivalli. Kallion luoteiskielekkeellä on on pienistä pyöreistä kivistä kasattuja raunioita. Niitä on myös etelälaidalla. Rauhoituskilpi on vuoren koillislaidassa olevan vallin kivessä.
Kaakossa aivan Linnamäen vierellä, kapean solamaisen laakson siitä erottamana on Pikku Linnamäki, myös yli 90 m korkea. Sillä ei ole mitään varustuksia nähtävänä.

Kuturamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen on yhdistetty kaksi 1994 inventoitua kohdetta Kuturamäki a (kohde 8) ja Kuturamäki b (kohde 9).
Kohde sijaitsee n. 600 m pohjoiseen VT 1 ja paikallistie 2402 risteyksestä tien molemmilla puolilla. Länsipuolella muinaisjäännösalue sijaitsi 30 m käyrän mukaan leveähkön poukaman eteläreunalla. Alue oli kynnetyssä jyrkästi nousevassa peltorinteessä. Tien itäpuolella pelto rajoituu idässä ja pohjoisessa kallioon. Löytöpaikka sijaitsi sänkipellolla n. 120 m tiestä.
Kohde saattaa liittyä Hietamäen asuinpaikkaan. Niitä erottaa vain pieni oja.
Mahdollisesti osittain tuhoutunut VT 1 Turun moottoritien rakennustöissä?

Hirvola Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pienellä kummulla tienristeyksessä. Paikalla tummaa maata, hiiltä ja kuonaa. Tuhoutunut polttokenttäkalmisto/rautakautinen löytöpaikka. Lounais- ja eteläpuoliselta pellolta on saatu rautakautisia metallinetsintälöytöjä, jotka on luetteloitu alakohteiksi.

Hautausmaa (503010002) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mynämäen kirkon pohjoispuolella oleva hautausmaan 1920-luvulla tehty laajennusosa, johon haudataan yhä. Hautausmaa on matala, loivarinteinen harjanne Mynäjoen länsipuolella. Polttokenttäkalmisto, palokuoppahautauksia, kattilahautaus.
Todennäköisesti Mynämäen kirkon piha-alueelta pois viedystä maa-aineksesta löytyi (28.5.2019) metallinetsinnässä viikinkiaikainen ketjunjakaja (KM 43875: 1). Vuodelta 2019 on myös kaksi epämääräistä sulaneen metallin palaa (KM 43962: 1-2), jotka on löydetty samalta maa-aineksen kaatopaikalta. Löydöt voivat olla peräisin kalmistosta. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11461 ja 12680.

Otikan mäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautisia löytöjä pellosta, mahdollinen polttokenttäkalmisto. Löytöpaikkatiedot kuitenkin ristiriitaiset ja ehkä virheelliset.

Hiittiömäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollisesti muinaislinna ja rautakautinen kalmisto (tai asuinpaikka). Kivikkoinen pitkänomainen harjanne, jonka laella kiviaitaa ja röykkiöitä. Lounaisrinteeltä löytynyt keramiikkaa, palanutta luuta ja savea.
Rakenteet kohteen länsiosassa on kartoitettu vuonna 2018. Kohteen aluerajaus perustuu sen luoteis- ja länsiosalta tutkimuksiin, mutta etelä- ja itäosassa muinaisjäännöksen tarkka rajaus vaatii lisäselvityksiä.

Franttilannummi - Junttilannummi (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Pieni mäennyppylä välittömästi Pelliläntien pohjoispuolella, n. 600 m Mynämäen
kirkosta ja 140 m Mynäjoesta etelään. Mäki on piha-aluetta. Franttilan ja Junttilan talojen välissä on vanha hiekkakuoppa, josta tehty kalmistolöytöjä. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on tullut mäen länsipuolelta, viereiseltä peltoalueelta sekä harjanteen lounais- ja luoteisrinteeltä (Junttilannummi). Kohde ajoittuu vanhemmalta roomalaisajalta ristiretkiaikaan.
Mäen reunat ovat pahasti eroosion syövyttämät, ja kohde nykyaikaisen maankäytön (maa-aineksen otto ja asutus) vaurioittama.

Rautio, Pahikkalanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto, mäenharjanteella piha-alueella.

Myllymäki (Keijainen, Vänni) (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Röykkiö- ja polttokenttäkalmisto, asuinpaikka (liesiä, tunkiokuoppa) Tursunperän kylässä. Hiekanotto tuhonnut osan paikan muinaisjäännöksistä. Mäen länsirinteellä matala röykkiö (halk. 4-5 m). Ajoitus: nuorempi roomalaisaika - viikinkiaika. Tarkastuksissa vuosina 2001 ja 2002 paikalta pienistä koepistoista tai eteläosan maaleikkauksista peräisin mm. rautakautistyyppisiä saviastianpaloja, palanutta savea ja epämääräisiä löytöjä ilm. historialliselta ajalta.

Kankare (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiökalmisto? - polttokalmisto? Mäennyppylällä pellon laidassa, pihamaalla. Vuoden 1994 inventoinnissa ei havaittu röykkiöitä.

Mäki (ent. Impon Riihimäki) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienellä N-S -suuntaisella mäellä peltoalueen keskellä. Matkaa Mynäjoen rantaan on hieman alle 200 m länteen päin. Polttokenttäkalmisto mäennyppylällä peltojen keskellä. Mäen eteläosassa on kalliopaljastuma ja pohjoisessa asuinrakennus.
Vuoden 1929 kaivaus paljasti mäen koillisreunalta polttokenttäkalmistoon viittaavia löytöjä KM 9039:1-45. Aiemmat löydöt KM8974:1-2.

Raimelantien ja Keskitien risteys (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kaksi maansekaista kiviröykkiötä peltoalueen keskellä olevilla katajaisilla kumpareilla Keskitien molemmin puolin. Röykkiö A tien itäpuolella on länsilaidaltaan tien rikkoma ja kooltaan 8 x 8 x 0,8 m. Siinä on kaksi isoa kivenlohkaretta keskellä. Röykkiö B tien itäpuolella on lähes kokonaan tuhoutunut tien teossa. Se koko on 8,5 x 5 x 0,6 m ja sen länsireunassa on iso maakivi.

Keskitie 5 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maansekainen röykkiö (koko 18 x 8 x 1 m) sijaitsee kumpareella, omakotitalon pihassa, Keskitien varressa.
Röykkiön koillisreunassa on isompi maakivi, lisäksi röykkiössä on muita, pienempiä maakiviä. Röykkiön rajat ovat epämääräiset.

Ylätie 7 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokalmisto kumpareen NW-päässä, Ylätie 5:n kohdalla ja mahdollisesti matala röykkiö (halk. 7-8 m) harjanteen toisessa päässä Ylätie 7:n takapihalla. Polttokenttäkalmiston kohdalla maa erittäin nokista. Paikalta on joskus löytynyt pari saviastianpalaa.

Alatie 4 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maansekainen röykkiö/kumpare (koko 20 x 3-4 x 1 m), jonka eteläpäässä on maakivi. Kohde sijaitsee omakotitalon takapihalla. Itäreunaa on tasattu pihanurmikoksi.

Katajisto (503010015) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee omakotitalon pihalla, talon ja Korkkismäentien välissä. Kalmisto on Korkkismeän lakialueella sekä mahdollisesti myös mäen luoteis- ja kaakkoisrinteellä. Kalmistosta on näkyvissä nurmikosta esiin pistäviä kiviä. Nurmenalaisen kiveyksen muoto ja laajuus epäselviä.

Mäntyharju (503010016) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Yläneentien reunassa, Korkkismäentien risteyksen lounaispuolella, pohjois-etelä-suuntaisen mäen pohjoispäässä, rinteen alaosassa.
Paikka havaittiin kevyenliikenteen väylän rakentamisen yhtyedessä.

Kivikoski (503010017) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Mynäjoen rannassa, Krappalantien varressa pitkänomaisella harjanteella, kupit (ainakin 11 kpl) harjanteen keskiosassa, miltei laella. Kallio on turpeen peitossa, mutta siitä on poistettu turvetta 50x40 cm suuruiselta alalta, jossa kupit ovat. Kuppien halkaisija on 5 cm syvyys 1-2 cm.

Isotalo (503010018) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö on laaja (halk. 30 m) kivikko moreenimaaperällä, aivan pellon reunassa. Itäosassa kaksi aitamaista rakennelmaa (kork. 0,5-1 m). Osa kivistä ehkä pellosta koottuja (?).

Pekonharju (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lounaaseen viettävällä moreenirinteellä. Röykkiön on pyöreä, halkaisija on 9,5 m, korkeus 0,8 m. Röykkiön etelälaidassa on suuri silmäkivi, jonka korkeus on 1,5 m ja pituus 2 m.
Röykkiön vieressä on maakellarin pohja. Röykkiötä on tutkittu vuonna 1894. Löytöinä (KM 2994:5) on saatu mm. epineoliittista keramiikkaa, palanutta luuta, pala piitä.

Pekonharju 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsärinteellä, osa pellon ja metsän rajalla. Röykkiöt ovat mahdollisesti varhaismetallikautisia. Röykkiöiden (a-f) muoto on pyöreä tai soikea. Suurimman röykkiön (c) pituus 19 m, leveys 13 m, ja korkeus 0,8 m. Paikalla on suoritettu kaivauksia yhdessä röykkiössä vuonna 1894. Siitä löydettiin palanutta luuta. Katso alakohteet.

Penttilä (503010023) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee peltojen keskellä mäenharjanteella Penttilän navetan takana. Röykkiön halkaisija on 6 m. Se on muodoltaan epämääräinen kiveys, joka muodostuu suurehkoista kivistä kootusta kehästä silmäkiven (korkeus 1,2 m) ympärillä.

Varppeenkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Mynäjoen eteläpuolella, avokallioharjanteen länsirinteen laella, kahdella kallionyppylällä. Kahdessa röykkiössä on reunakehä. Yhdestä röykkiöstä on vain pohja jäljellä.

Yli-Hoppela 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka ja vasarakirveskulttuurin hauta sijaitsevat Yli-Hoppelan talosta 300 m kaakkoon pienellä mäennyppylällä peltojen keskellä. Paikan koillispuolelta kulkee kärrytie. Mäen itäosassa on vanha hiekkakuoppa, josta ei ole otettu hiekkaa aikoihin (tieto vuodelta 1994).

Myllynummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kalelan kylän Myllynummen asuinpaikka on sijainnut jokilaakson leikkaavalla harjulla Mynäjoen mutkassa, jossa Raasinjoki yhtyy koillisesta Mynäjokeen. Kohde on hiekanotossa pahoin tuhoutunut. Jäänteitä kivikautisesta asuinpaikasta voi harjualueellla olla jäljellä hyvin pienialaisina kohdissa jotka ovat säästyneet maa-aineksen otolta. Kaivauksia paikalla on tehty vuonna 1955 ja 1990.

Munkkionlevo (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Mynämäen ja entisen Yläneen, nykyisin Pöytyän, kunnan rajalla olevan avokallion korkeimmalla kohdalla sijaitsee kuntien rajakivi. Perimätiedon mukaan paikka on ollut levähdyspaikka Köyliön Kirkkokarilta lähtevän ja Nousiaisten kirkolle päätyvän Pyhän Henrikin tien varrella. Kulkureittiä pidetään vanhana pyhiinvaellusreittinä. Koska reitin todellisesta alkuperäisestä linjauksesta ei ole varmuutta nykyinen Pyhän Henrikin reitiksi nimetty ulkoilureitti noudattelee vanhoja kulkuväyliä, jotka hyvin saattavat pohjautua muinaiseen reittiin. Munkkionlevolla suorakulmaisen rajaröykkiön päällä on litteä rajakivi ja sen ympärillä noin 10 metrin päässä merkistä on kussakin ilmansuunnassa pieni kiviladelma. On hyvin todennäköistä, että vanha kulkureitti on kulkenut tämän merkin ohitse. Se on käytännössä myös ainoa kohta, jossa sen on ollut mahdollista tässä ympäristössä sijaita, koska Munkkionlevon kallioita ympäröivät eri suunnissa vaikeakulkuiset suoalueet.

Isovuori (503010032) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee korkean, kivikkoisen avokallion laella, hieman kallion korkeamman kohdan alapuolella, kallioalueen pohjoisosassa. Paikalta itään avautuu laaja peltoaukea.
Kyseessä on todennäköisesti pahasti hajoitetun hautaröykkiön jäännökset. Röykkiöstä on pohja jäljellä. Kalliolla on isohkoja, n. hevosenpään kokoisia kiviä n. 20 m suuruisella alueella. Röykkiön kivet ovat sekä pyöristyneitä että särmikkäitä. Raunion kivistä on rakennettu erilaisia käytäviä ja mm. neljän maakiven varaan ladottu "linnoitus", jonkinlainen suoja. Resenteissä rakennustöissä on käytetty myös edellä mainittua pienempiä, nyrkinkokoisia kiviä.

Hyntilä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaki kiviröykkiötä, jotka sijaitsevat peltojen keskellä moreenimäellä. Molemmat ovat kraaterimaisia. Röykkiö a: 12,8x11,6x2,0 m, röykkiö b: 13,2x12,7x1,3 m.

Pappistenmäki 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöitä peltojen keskellä moreenimäen etelärinteellä. Aiemmin ollut 4 röykkiötä, joista yksi tuhoutunut. Röykkiössä a (koko 8,4x8,0x0,7 m) silmäkivi. Röykkiö b: 6,5x6,2x1,1 m. Röykkiö c: 7,5x6,8x0,9 m.

Pappistenmäki 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on peltojen keskellä moreenimäen etelärinteen alaosassa. Röykkiön koko on 18,8x10,8x1,7 m.

Vasikkalato (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lounaaseen, Viljalanojaa kohti viettävällä peltorinteellä, molemmin puolin Juvaorvontietä. Maaperä on hiekkapitoista. Kivikautiset löydöt, kivilaji- ja kvartsi-iskokset ja -ytimet sekä kaksi pientä palaa keramiikaa ovat kynnöspellosta tien molemmin puolin. Tihein löytöalue oli noin 10-20 m tien koillispuolella.

Ristimäki (503010039) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuopanteita (ns. ryssänhautoja) ja röykkiö loivarinteisellä mäenkumpareella. Röykkiö nelikulmainen ja reunakehällinen, koko 5x5x0,5m. Röykkiön itäpuolella ja röykkiöstä lounaaseen kuopanteita n. 18 kpl, jotka muodostavat selviä rivejä.

Pyheensilta, Laajoen luoteispuoli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja asuinpaikka-alue pitkällä hiekkaharjanteella Laajoen varressa (Knuutila, Sillanpää, Nummilan hiekkakuoppa, TVL:n hiekkakuoppa). Ajoitus Pyheensillan vaihe ja esiroomalainen rautakausi (kiveysten C14-ajoitukset).

Pyheensilta, Tuomala & Hiekkamonttu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatie 8:n koillispuolella, Luhdan tienhaarasta luoteeseen kohti Laajokea laskevalla rinteellä. Paikan etäisyys joesta on 350-400 m. Kivikautisen asuinpaikan lisäksi paikalta on tutkittu vuonna 1938 vasarakirveskulttuurin hauta.

Ihamuotila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Lemminojan ja Ihamuotilan talon välisellä pellolla. Löydöt paikalta ovat kirveen teelmä, oikokirves ja poikkitaltta.

Kuusivaara (503010045) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee mäenharjanteen koillisrinteellä Laajoen koillispuolella. Löydöt paikalta ovat keramiikkaa.

Kolmihaara, Rautavuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Laajoen mutkassa metsäisen mäen kivikkoisella kaakkoon viettävällä rinteellä. Röykkiöiden länsipuolella, noin 20-30 m päässä kulkee metsautotie. Alue on äestetty vuonna 1994. Yksi röykkiöistä on reunakehällinen. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2,1-5,5 m, ja korkeudet 0,4-0,5 m.

Suomensaari (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Metsäsaarekkeella Mynämäen ja Laitilan rajalla moreenimaaperällä. Kasattu pelkistä kivistä. Mynämäen puolella 32 röykkiötä. Röykkiöt muodostavat tiiviin ryhmän. Halkaisijat ovat 2-6 m, korkeudet alle 1 m. Laitilan puolelta on kartoitettu 26 röykkiötä. Sama kuin 1000004628 Suomensaari 1 (Laitila).

Uitto (Seppälä) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suutilantien eteläpuolella, Laajokeen viettävän rinteen yläosassa. Etäisyys joesta on 250 m. Paikka on perunamaana.
Vuoden 1994 inventointikertomuksessa mainituista kivikautisista löydöistä ei ole tietoa.

Mäki-Mikola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla kohti Laajokea viettävällä rinteellä. Etäisyys joesta on noin 200 m. Löydöt paikalta ovat mm. kampakeramiikkaa, kivikirveitä, ja -talttoja sekä kvartsi-iskoksia.

Hella (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suutilantien varressa, teine teläpuolella kohti etelää Laajokea viettävällä peltorinteellä. Etäisyys joesta on noin 600 m.
Löydöt paikalta ovat mm. kiviesineiden katkelmia.

Kairanta (Mikola & Käenranta) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suutilantien molemmin puolin, kaakkoon kohti Laajokea viettävän mäen töyräällä. Etäisyys joesta on noin 100 m.
Vuoden 1994 inventointikertomuksessa mainituista kivikautista löydöistä ei ole tietoa.

Vuottenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kohti Laajokea viettävällä metsäisellä mäenrinteellä. Etäisyys joesta on 50 m. Sairistentie kulkee löytöpaikan kaakkoispuolitse.
Löydöt paikalta ovat mm. keramiikkaa, kiviesineiden katkelmia ja kivilaji- ja kvartsi-iskoksia.

Sillanpää (503010055) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee luoteeseen kohti Laajokea viettävällä peltorinteellä. Etäsiyys joesta on noin 100 m. Löydöt paikalta ovat kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä saven paloja.

Lehtinen (Nieminen) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään viettävällä peltorinteellä maantien vieressä.
Löydöt paikalta ovat kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä ytimiä.

Aisti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pitkäikäinen asuinpaikka ja kalmistoalue, jonka löydöissä on sekä Jäkärlän keramiikkaa, tyypillistä kampakeramiikkaa ja nuorakeramiikkaa. Kohde sijaitsee kuusivaltaisessa havumetsässä, käytöstä poistetussa pienessä hiekkakuopassa ja ympäröivässä metsässä. Maasto on varsin tasaista ja lähistössä on metsäojia.
Alueelta on löytynyt mm. 5 paasiarkkuhautaa, joissa punamultaa, niiden ajoitus on kuitenkin epävarma.

Paltta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsässä, umpeen kasvaneen pellon tuntumassa moreenimaalla. Tiiviiksi kasatun röykkiön halkaisija on 4m, ja korkeus 0,8 m.
Vuoden 1994 inventoinnissa röykkiötä ei löytynyt. Paikalla on tehty metsätöitä ja alue myllerretty.

Sunilan metsä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kahden kallioalueen välissä kapeahkossa laaksossa, jossa on oja tai puro. Maaperä on hiekkaa, ja pinnanmuodot ovat melko tasaisia. Avokalliota on aivan löytökohdan vieressäkin.
Metsätien varteen on tehty tukinlastauspaikka tms. kenttä, jonka kohdalla pintamaita on puskettu sivuun penkoiksi. Löytöjä havaittiin maanpenkoista sekä niitä puskettaessa kuoritulta kohdalta sekä ajotien vieriltä. Paikoin näytti kuorituilla kohdilla olevan tummaa likamaata. Hauraaksi pakaneita kiviä havaittiin.

Sunilan metsä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee mäen etelärinteessä ja tavallaan kallioalueiden välisessä laaksossa. Maaperä on hiekkaa. Avokalliota on lähistöllä. Puusto on harvaa männikköä. Pintamaa kuorittu.

Mielismäki (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Mynäjoen eteläpuolella Nunnankukkulan itäpuolella, Ylänteentien varressa on kaksi röykkiötä ja asuinpaikka. Viimeksi mainittu on viljelyksessa olevaa peltoa (koord. x = 6733 58, y = 1558 00), joka viettää loivasti itään ja länteen. Pohjoispuolella matala metsäharjanne, jonka puolella asuinpaikka voi jatkua. Pellon eteläpuolella metsärinne kohoaa moreenkumpaareeksi, jonka laella on röykkiö n:o 1. Peltokynnöksestä keskipaikkeilta, koko pellon leveydeltä, löytyy saviastianpaloja, iskoksia ym
Harjanteen reunassa, pellon pohjoispuolella, on ollut torppa, jonka kellarinjäännös ja omenapuu jäljellä. Kyseisen harjanteen päällä erotettavissa ainakin yksi pyöreähkö painauma tai kuopanne. Harjanteella kivikkoa, myös sen reunamilla kivikkoa, joka lienee osin pellolta heitetty.
Röykkiö 1 (koord. x = 6733 49, y = 1558 05, z = n. 40) on kivistä kasattu, ympäristöstään kohoavan moreenikumpereen laella. Kivet ovat pään kokoisia ja sitä suurempia. Kiviä on useammassa kerroksessa, siinä on kaivelun jälkiä. Pinnalla jäkälää, sammalta ja nuoria havupuita. Muoto on soikeahko, pisin halkaisija E-W-suunnassa 9 m.
Röykkiö 2 (koord. x = 6733 60, y = 1558 15, z = 30) sijaitsee metsikön itäosassa ympäristöstään kohoavalla kumpareella, joka lisää kokovaikutelmaa. Pohjoispuolella olevaan peltoon viettävä rinne on jyrkähkö. Se on suuren siirtolohkareen ympärille kasattu. Siirtolohkareen koko N-S-suuntaisesti n. 2 x 4 m. Röykkiön halkaisija n. 10 m. kivet sammaleen peitossa. Röykkiö on ulkoisilta piirteiltään mieluummin varh. metalllkikaudelta kuin pronssikaudelta.

Linnavuori (503010064) (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Linnavuori on Vallaisten ja Nuuskalan kylien rajalla sijaitseva jyrkkä, rinteiltään louhikkoinen kalliomäki, jonka laella ja rinteillä kasvaa havupuustoa. Se kohoaa ympäristöstään erottuen keskellä Mynäjoen laakson peltoaukeita. Rautatie Turusta Uuteenkaupunkiin kulkee Linnavuoren pohjoispuolelta noin 200 metrin päässä, ja Mynäjoki virtaa itäpuolelta vajaan kilometrin päässä.
Linnavuori on jyrkkärinteinen kukkula, joka on noustavissa vain itä- ja koillisreunoiltaan. Kivivallien jäännöksiä ei ole, mutta lakialueen juurella itä- ja koillisrinteen puolella on luonnonkivikkoa, jota on paikoin voitu muodostella. Laelta on mahtavat näkymät Mynäjoen laaksoon. Linnavuorelta ei aiemmin ole löydetty muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä, eikä sen rinteillä tai laella ole tunnistettu selkeitä rakenteita, mutta nimen, topografian ja sijainnin perusteella se on hyvin voinut olla mahdollinen puolustus- ja vartiopaikka. Siten se voisi myös täydentää tunnettujen linnavuorien muodostamaa ketjua (Kuuvanvuori ja Nousiaisten Kaitarainen mm.).
Linnavuoren juurella, sen itä–koillispuolella, on noin 50 x 50 m kokoinen terassi, jonka eteläpäässä havaittiin metsänkaadosta johtuneita maanmuokkauksen jälkiä elokuussa 2014. Maanpinta oli rikkoutunut noin 20 x 20 m kokoisella alalla, ja paikoin maahan oli kaivettu kuoppia ja maa-aines kasattu kuoppien viereen. Rikkoutuneesta maanpinnasta löytyi rautakautisilta vaikuttavia saviastian paloja sekä rautakuonaa. Saviastian paloja löytyi koko rikkoutuneen maanpinnan alalta. Paikoin metsätöiden yhteydessä maahan kaivettujen kuoppien profiileissa vaikutti turpeen alla olevan melko mustaa maata, mikä saattaa viitata kulttuurikerrokseen. Terassin itäreunalla oli runsaasti kivenlohkareita, mutta kyseessä saattaa olla luonnonmuovaama louhikko. Selkeitä rakenteita ei havaittu, joskin kasvillisuus haittasi paikoin havainnointia.

Käköläntie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiön pohja Luonnonmaalla, Viialan kylässä, Naantalinsalmesta 400-500 m lounaaseen. Sen läpimitta itä-länsi -suunnassa on 5,5 m, etelä-pohjois -suunnassa 4,5 m. Röykkiön korkeus on noin 0,3 m. Kivien suurin läpimitta on 0,15-0,35 m. Röykkiön pohjan muoto on epämääräinen, samoin röykkiön reuna. Leikkaus on laakean kupera. Kivien välissä on maata. Keskellä röykkiötä on 0,8 m korkuinen kivi ja sen reunoilla on kaksi muuta kookkaaampaa kiveä. Röykkiö on aivan peltovainion reunassa. Lähellä on avokalliota. Aivan lähellä röykkiötä kulkee uusi tie. Röykkiö on maapohjalla. Vuoden 2006 inventoinnin arvion mukaan rakenne on todennäköisimmin peltoraunio. Röykkiön lähistöllä kasvaa mm. ketomarunaa, nuokkukohokkia, mäkikuismaa ja sikoangervoa.

Naantalin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Naantalin kaupunki perustettiin nykyään kuivuneen Lahdenperän lahden eteläpuolelle vuonna 1443 palvelemaan birgittalaisluostarin kirkkoon matkaavia pyhiinvaeltajia. Paikalla oli aikaisemmin Ailosen kylän maita.
1600-luvun kartan perusteella rakennettu alue sijoittui Myllyvuoren ympärille; rakennettuja kortteleita oli kuusi. Niistä neljä pitkänomaista sijaitsi mäen koillispuolella; kaupungin pääkatu kulki niiden keskellä. Yksi suuri, epäsäännöllisen muotoinen kortteli sijaitsi mäen lounaispuolella ja kuudes Piispan- eli Lokaniemen luoteiskärjessä Myllyvuoren rinteessä ja sen laella. Keskiaikaisen kaupunkialueen tarkka laajuus ei ole tiedossa. Vanhin kaupunkimainen autus sijaitsi todennäköisesti pääkadun luostarinpuoleisessa päässä.
Pitkittäinen pääkatu, Isokatu, on noudatellut keskiajalla Lahdenperän lahden rantaa, ja se oli luostariin Turusta ja Raisiosta johtavan pyhiinvaellustien päätekohta. Pääkadun sivukatu Feminginkatu on ainoa keskiaikaisesta asemakaavasta säilynyt katu Naantalissa. Pääkadun pohjoispäässä oli epäsäännöllisen muotoinen pieni aukio tai tori, josta lähti kirkolle ja pappilaan johtanut silta. Kaupungin keskiaikainen, hyväksi tunnettu satama lienee sijainnut aukion rannassa. Nykyinen Mannerheiminkatu muodostettiin 1600-luvulla suoristamalla Isokatu.
2015 valmistuneen kaupunkiarkeologisen inventoinnin perusteella määritettiin alueen rajat, joita tarkennettiin 2017 Kaivokatu 11:n tutkimusten jälkeen.

Bryggars (533000010) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Två murar av gråsten parallelt löpande i en bergig sluttning nära åkerkanten.
Den östra muren går i E-W-riktnng, böjer sig en aning. Dess längd är 21 m, bredd 1.0 - 1.5 m, höjden mätt från nedre sluttningen är som högst 1.4 m. I E finns änn spridda stenar, som kan ha hört till muren. Stenarna är mest runda blocka som väger 30 kg eller mera. Sydsiddan i nedre sluttningen är kallmurad.
W-muren är belägen ett tiotal meter W om föregående, en aning högre upp i sluttningen. Också den löper i E-W-riktning. Den är 9.8 m lång, bredden varierar mellan 1.0 och 1.5 m, höjden mätt i nedre sluttningen är högst 1.1 m. Muren slutar i W i vå flyttblock och W om denna finns ytterligare några block på varandra. Blocken är såväl runda som kantiga och i medeltal mindre än i E-muren, ca från 10 kg uppåt.
E-muren är belägen vid punkten x = 6670 54, y = 1556 82,
W-muren är belägen vid punkten x = 6670 54, y = 1156 79.

Hvits (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; I gott skick varande jungfrudans på kal berggrund. Labyrintens diameter ca 14 m.
Keskuskivestä lukien kivirivejä on 1800-luvun piirroksessa 11, mutta vuoden 2014 inventoinnissa niitä mainitaan olevan yhdeksän.
Labyrintti sijaitsee kuivassa kalliomännikössä NW-rinteessä. Kallionpinta on tasainen, sileä ja kalteva suuntaan NW. Pinnassa kiveyksen lähellä N-S-suuntaisia halkeamia. Labyrintin mitat ovat 13.4 m ja 11.8 m. Kivet ovat tasakokoisia, pääosin särmikkäitä. Käytävä on leveimmillään S- ja SE-sektoreissa, missä kallionpinnan kallistus on suuri, noin 12° NW eli kohtisuoraan kivirivin suuntaan nähden. Paikoin kivirivi katkeaa vajaan metrin pituudelta. Käytävän tyypillinen leveys muilta osin on 0.3-0.5 m. Labyrintin keskellä on erillinen särmikäs muita suurempi lohkare.
Kohteen monitorointi osoittaa, että kiviriveistä on paikoin viety pois kiviä, mutta enemmän kuitenkin on tuotu lisää kiviä rakennelmaan. Maatuvan karikkeen määrä kivien ympärillä on lisääntynyt. On ilmeistä, että kivirivejä paikkaillaan kulkijoiden jäljiltä.
Paikan ohi kulkee luontopolku. Sen käyttäjät kävelevät labyrintissa usein. Kävely pitää käytävän pinnat paljaina. Kesäisin paikalle tuodaan kukkia. Labyrintin N-reunassa on luontopolkuun kuuluva muinaisjäännöstä esittelevä opastaulu, jonka ovat tuottaneet Nagu hembygdsförening ja Nagu kommun.

Lillskogsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det runda rösets diameter ca 6 m, höjden är 1 m. Röset har en grop ii mitten och är rätt väl bevarat.
Keskeltä pahoin pengottu kiviröykkiö avokalliolla pienialaisella kallion huipulla. Pohjan muoto on ehkä ollut alun perin lähinnä pyöreä. Nyt läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 6,0 metriä. Kivet röykkiössä ovat hieman pyöristyneitä, läpimitaltaan noin 0,2 – 0,4 metriä. Kiviä on röykkiönä myös tästä noin viiden metrin päässä kalliojyrkänteen alla vasten pystysuoraa kallioseinämää.

Östergård (533010007) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Fem välbevarade rösen uppe på ett berg.
Viisi hyvin säilynyttä röykkiötä, jotka sijaitsevat ikään kuin kolmella erillisellä kallionnyppylällä. Kuudes röykkiö on hieman epävarmempi, se sijaitsee sähkölinjan alla ja saattaa olla osin rikkoutunut sähkölinjaa rakennettaessa. Hieno ja edustava kohde.

Öbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Väl bevarad rösanläggning som mäter 50 x 3.75 m och är en aning högre och bredare i ändarna än i mitten. Ändarnas bredd 5-6 m. Har således formen av en rektangel med insvängda långsidor. Konstruktionen är 0.5 m hög i mitten och 1 m hög i ändarna.
Möjligen rör det sig om två separata rösen. Tyarktika har förtecknat två rösen på denna punkt.
Kohde sijaitsee Ön saarella, Käldingen kylästä noin 3,3 km kaakkoon, yhden Öbergenin kallion korkeimman huipun pohjoispuolella. Paikka on pohjoiseen viettävää kallioista moreenikangasta.
Kohteessa on kaksi erillistä hautaröykkiötä, joista toinen (röykkiö 1) sijaitsee yllä ilmoitetuissa koordinaateissa. Kyse on lähes länsi-itäsuuntaisesta pitkänomaisesta
hautaröykkiöstä, joka on kooltaan 15 x 5 x 0,5-1 m. Röykkiö on päistään hieman keskiosaansa korkeampi ja leveämpi, onkin mahdollista että kyseessä on kaksi eri hautausta. Röykkiöstä 1 10 m etelälounaaseen havaittiin toinen hieman matalampi pitkänomainen hautaröykkiöksi tulkittava kivirakenne lähes pohjois eteläsuuntaisena (röykkiö 2). Se on kooltaan 12 x 5 x 0,5-0,7 m.

Sandö sund (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen. Det ena är ett rektangulärt röse som är 32 m lång och 5 - 6 m brett och med en höjd om 1 m. I ändarna är stenarna större än i mitten. Det finns flera gropar i röset, som är rätt kraftigt demolerat. Det andra mäter 3.7 x 3.0 m och är 0.3 m högt.

Österudden 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på Sandö norra sida. Det runda synnerligen väl bevarade röset mäter 6 - 7 m i diameter och är 1 m högt.

Halsholm (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Två jungfrudanser. Den ena, mycket välbevarad, mäter 11.5 m i diameter. Den har 11 ringar. Ingången ligger i S. Den är byggd av mindre och större stenar. Den andra ligger ca 75 m SW från föregående, mäter 4- 7 m i diameter. Byggd av små stenar och är rätt kraftigt demolerad.

Kaiplot (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fyra ryssugnar. Den första, a. mäter 1.5 x 1.5 m. Ugnsmynningen vätter mot S. Den har sprickor på inre sidan av stenarna. Valvet är insjunket. Ugnen är kraftigt demolerad. Den ligger 8 m ovanom vattenytan.
b. mäter 2 x m. Ugnsmynningen vätter mot S. Rektangulär inuti. Valvet är insjunket. Ugnen är rätt väl bevarad. Den är belägen ca 10 m NE om a. Ligger på 10 m.shöjd ovanom vattenytan.
c. mäter 2 x 2 m och har rektangulärt inandöme. Ugnsmynnningen vätter mot SE. Valvet är insjunket. Ugnen är rätt väl bevarad. Den är belägen ca 15 m N om b på 14 m.s höjd ovanom vattenytan.
d. mäter 2 x 2 m och har rektangulärt inandöme. Ugnsmynningen vätter mot S. Valvet är insjunket. Ugnen är rätt väl bevarad. Den är belägen strax intill c på ca 14 m.s höjd ovanom vattenytan.

Grannas (533010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rätt väl bevarat runt röse som mäter 6 m i diameter och är 0.7 m högt.
Regionplaneförbundets katalogs koordinater troligen felaktiga.

Lodos (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jungfrudans byggd av vanliga strandstenar, mäter 9 m i diameter. En smula skadad

Vessor 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Rätt skadad och mossbelupen jungfrudans med en större sten i mitten. Diameter 10 m. År 1987 helt övervuxen av mossa.

Bårnholm (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Ön Bårn- eller Borgholm har ypperliga naturliga förutsättningar för att vara en fornborg. Holmen är rätt hög, ca 200 m i diameter och har mycket branta bergväggar. Man kommer upp på krönet endast från SE. Ett uttorkat kärr finns mitt på ön. I SE på bergets krön kan man skönja två stenrader, som kan ha tjänat som skydd för uppgången till berget. Stenraderna är inte så väl bevarade. Ön är även naturskyddsområde.

Vessor 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sex strukturlösa rösen med okänd funktion på ön Vessors SE sida.
1. mäter 2.7 x 2.0 m och är 0.6 m högt. Byggt av kantiga block av varierande storlek Mossbelupet, befinner sig nära stranden.
2. struktur- och formlöst, byggt av runda och kantiga stenar. Ungefär av samma storlek som 1. Mossbelupet, befinner sig nära stranden.
3. mäter 1.5 x 1.5 m, höjd 0.4 m. Mossbelupet, befinner sig på en liten bergsklack.
4. Byggt övervägande av runda stenar. Stenarna spridda över en bergsyta som sluttar åt norr.
5. Triangelformad konstruktion, vars sidor mäter 3.0 x 2.6 x 2.4 m. Höjden är 0.6 m. Byggd av såväl runda som kantiga stenrar på ett jämt vågrätt mossbelupet berg.
6. Byggt av runda stnear av varierande storelk. Tre sidor bildar regelbundan avrundade väggar. Mitten är plan och utgörs av mindre stenar, mäter 3.6 x 2.9 m och är 0.9 m hög. Mossbelupen , befinner sig nära stranden.

Andal 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 4.1 x 4.0 m.

Andal 2 (Hautapaikat)

Sundbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Viisi röykkiötä Nötön saaren pohjoisimman (Sundbergen nimisellä) kallion itälaidalla. Neljä näistä sijaitsevat harvahkona ryhmänä Röykkiöt nro 1 ja 2 on tutkittu vuonna 1988. Viides röykkiö on kallion kaakkoisosassa muita matalammalla. Kohdekuvaukset ks. alakohteet

Pokmo (Hautapaikat)

Ådholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 18.9 x 5.4 m

Piparby (Hautapaikat)
Röykkiö avokalliolla, kallioharjanteen kaakkoispäässä. Röykkiössä jäljellä enää pohja sekä osittainen reunakiveys. Muodoltaan pitkänomainen. Kohteelta edelleen hyvä näkymä n. 300 m päässä etelässä siintävälle merenlahdelle.

Brännskär (533010037) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen, av vilka det ena är intakt och mäter 5.1 x 3.3 m och är 0.9 m högt. Det andra mäter 13.7 x 5.6 m och är 0.6 m högt.

Öudden (533010043) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 48.8 x 5.8 m och är 1.4 m högt.

Sandvall (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 4.8 x 2.6 m och är 0.2 m högt.

Numminvor (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen. Det ena mäter 10.3 x 3.4 m och är 0.4 m högt. Det andra mäter 4.7 x 3.9 m och är 0.5 m högt.

Vähä-Kuusinen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse beläget på öns västra sida på berget. Det mäter 7.9 x 5.6 m och är 0.3 m högt.

Innamo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 7.1 x 7.0 moch är 1.3 m högt.

Gaudis (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 4.5 x 4.1 m.

Södergård 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vid en bergsbrant på gränsen mellan morän och berg finns två rösen. Det större är byggt av runda stenar. I mitten av röset finns en djup krater. Rösets yta har demolerats i dess södra del. Här kan skönjas en kallmurad vägg av stora flata stenblock. Den demolerade delen är mossbelupen. Röset mäter 15 x 10 m och är 2 m högt. De ca 20 m söderom föregående belägna mindre röset är runt och har en krater i mitten. Vid byggandet av röset har man börjat med att konstruera kantkeden av större stenar och sedan har man fyllt mitten med mindre stenar. Röset mäter 7.2 m i diameter och är 1 m högt.
Kaksi hautarauniota rakentamattomassa metsäisessä mäenrinteessä sähkölinjan alla.
Röykkiö a on rakennettu kallioalueelle melko tasaiselle kohdalle lähelle taitetta, jossa tämä tasainen kohta liittyy selvästi länteen päin kallistuvaan rinteeseen. Sen pohja on ainakin osaksi avokalliolla. Röykkiötä on pahoin rikottu kahdesta kohtaa; keskelle on kaivettu syvä kuoppa, ja kaakkoislaidalla on pienempi penkomisjälki. Röykkiön pohja-ala on ennen penkomista ollut muodoltaan soikea, ja sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on nyt 18,3 metriä.
Röykkiö b on sijoitettu ainakin osaksi avokalliolle, ja myös b on länteen laskeutuvan rinteen yläreunaan rajoittuvalla tasaisella mäen päällyksellä lähellä tämän mäen päällyksen ja länteen laskeutuvan rinteen taitetta. Sen keskellä on noin kahden metrin laajuinen penkomisjälki. Röykkiön pohja-ala lienee ennen penkomista ollut pyöreähkö. Sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 8,2 metriä ja itä–länsi-suunnassa 7,3 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,7 metriä. Röykkiöiden etäisyys toisistaan on noin 13,1 metriä.

Udden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på ca 40 meters avstånd från varandra uppe på ett berg. Det ena är runt och mäter ca 3.9 x 3.4 m och är 0.4 m högt. Det andra är obestämt till formen och mäter ca 6.7 x 6.5 moch är 0.3 m högt.

Högsar (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse uppe på ett berg mellan två åkerarealer. Röset är runt och mäter 2.6 x 2.5 m och är 0.3 m högt.

Simonby (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplats på sandområdet i norra Simonby. Boplatsen upptäcktes i ett sandtags skärning.
Asuinpaikkalöytöjä on tallennettu metsäalueella olevan laajan hiekanottopaikan reunasta. Maastonkohta, josta esihistoriallisen asuinpaikan löytöjä on tallennettu, on suunnilleen pohjois–eteläsuuntaisen tilusrajan itäpuolella, ei kaukana tilusrajasta. Hiekkakuopan länsilaita on ollut näillä paikkeilla jo vuonna 1993, kun asuinpaikka löydettiin. Löytöpaikan läheisyydessä maalaji on hienoa hiekkaa, jonka joukossa on paljon pieniä pyöristyneitä kiviä.

Västerpetisholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tre ryssugnar belägna på öns sydsida.
Ugn 1 byggd av stora kantiga block, öppningen åt SE, längd 2.9 m, bredd 1.5 m. Byggd vid sidan av en bergsklack nära stranden.
Ugn 2 är byggd av stora kantiga block, öppningen åt E, längd 2.2 m, bredd 1.9 m. Byggd vid sidan av en bergsklack nära stranden. Ugnens bakdel välbevarad.
Ugn 3 byggd av stora kantiga block på en bergsklack. Öppningen åt E. Längd 1.7 m, bredd 1.2 m.

Suranpäudden (Taide)
Historiallinen; Ristningarna befinner sig på Suranpäuddens W strand , som är belägen på Innamoöns W sida. Ristningarna har huggits på en slät klippa som sluttar mot vattnet. Ristningarna är olika initialer, som antingen är inramade eller saknar ram. därutöver har årtal inristats. Ytterligare finns en tydlig avbildning av en galeas. På flera ställen återfinns initialerna "E.H.A.J." bland årtalen kan man urskilja åtmnstone åren 1860, 1838, 1846, 1852 och 1859.
Vattneområdet utanför klippan är byns samfällda, som går på fyra års skifte. Enligt sagesmannen Jordbrukaren Stig Fredriksson har på stället dragti sommarnot ännu på 1950-talet.

Tammort (Taide)
Historiallinen; Inristningarna finns på Innamoöns norra strand, på en en slät mot vattnet sluttande strandklippa strax intill vattenlinjen. På platsen fanns vid 1900-talets början en ångbåtsbrygga. Utanför finns ett notfänge vid namn Tammort eller Truutti.
Figurer, initialer och årtal finns inalles ett tiotal. Årtalen 1859, 1865, 1847, och 1853. Följandeinitialer är bl.a. iaklttagbara.
E.H.A.S. + Innamo Mellangårds bomärke
C.A.C.S.
W.A.S. 1859

Lill-Kuusis (Taide)
Historiallinen; Vd punkten x = 6687 15, y = 1545 90 finns i strandberget inhugget initialer, årtal, av vilka det yngsta är från år 1871. Vidare är en tremastad segelfarkost, snarast galeas avbildad. Tecknen och bilderna fördelar sig på sluttande, nästan lodräta bergytor över en strandremsa som sträcker sig flera tiotal meter. ristningarna är inte lavbeklädda. Stranden är brådjup på detta ställe. Vid en senare inspektion 1987 påträffades vid punkten x = 6687 34, y = 1545 65 inhuggningar. En del av dem är otydliga. Tydligt urskiljer man blott bokstäverna AAY, under vilka finns årtalet 1838. Texten läses från stranden sett. Platsen är en välvd bergsklack i grov granit. Den stupar vid vattenbrynet.

Klockarstenen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Klockarstenen benämnda klippblock finns på Nötö ca en km NNW om byn. På kalbergets N sida finns en brant sluttande däld där det finns rikligt med klippblock. N om sluttningen består terrängen åtminstone delvis av plan grusyta. Klockarstenen ligger i däldens övre del strax söder om ett stort flyttblock.
Klockarstenens övre yta är jämn, en aning skrovlig och till formen triangulär. Sidorna mäter 1.5, 1.7 och 1.6 m. Ytan sluttar något åt norr. Längs med kanten finns en rad gropar. De är inalles 13 och har en diameter som varierar från 10 till 15 cm. Deras djup varierar från 1.5 - 5.0 cm. Groparna är regelbundna till formen, skålformade och jämt slipade i botten. Då Tapani Tuovinen inspekterade sten fanns en sten lämnad på Klockarstenen. Då man slår med en sten på Klockarstenen klingar den klart.
Tapani Tuovinen har vid dokumentationen år 1987 gjort ljudmätningar.
Enligt traditionen har det tidigare varit brukligt att lämna stenar i Klockarstenens gropar. Enligt Nötöbon Elna Karlssons mor (f. 1875) spelade man på stenen med stenar och att stenen benämndes Klockarstenen.

Haverö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset på Haverös NE udde mäter 12.7 x 10.0 m och är 1.1 m högt.

Prostvik 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsavslag påträffades i dikena på båda sidor om skogsvägen, ca 10 - 20 m söder om vägkorsningen. Dessutom påträffades en välgjord kvartsskrapa.
Inventointi 2014: Kivikautisia löytöjä (kvartsikaavin ja kvartseja). Maaperä löytöpaikalla on kivistä moreenia. Ajotien vierillä on ojaleikkauksia, jotka ovat kasvaneet umpeen. Ilmoitetun löytöpaikan tienoilla ei inventoinnin aikana ollut mitään sellaisia maaleikkauksia, joista pintalöytöjä olisi voinut havainnoida. Mitään löytöjä tai muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Prostvik 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Öster om en svacka mellan två höjder påträffades kvarts- och stenavslag i spåren efter en skogskultivator. Jordmånen mycket grov morän.
Koordinaattien osoittamalta kohdalta on löytynyt kivilaji- ja kvartsi-iskoksia metsäaurauksessa pintamaista kuorituista kohdista.

Prostvik 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rikligt med kvartsavslag och en benbit påträffades i skärningen vid vägen till Ryssjeviken på ett ställe där vägen går genom en svacka. Också brända stenar kunde iakttas. Jordmånen är morän.
Ryssjevikenin lahdelle menevän tien varrelta on löytynyt runsaasti kvartsia ja luun pala tien reunaleikkauksesta. Maaperä moreenia, myös palaneita kiviä havaittu.

Storängen (533010067) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen ligger på en åker. Jordarten är lera.
Esihistoriallisia asuinpaikkalöytöjä tasaiselta savipellolta.

Laukvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt, hiidenkiukaat sijaitsevat kalliojyrkänteellä Nutturlantien itä- ja yläpuolella, 500 m pohjoiseen rautatien ja Mietoisten kirkonkylään vievän tien tasoristeyksestä.

Isotalo (538010001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Keskiselle rautakaudelle ajoittuva kalmistoalue sijaitsee peltojen ympäröimän Palon kylämäen etelälaidassa kivikkoisella mäkiharjanteella. Paikalla sijaitsee 13 hautarauniota muutamassa ryhmässä. Viisi niistä on tutkittu kaivauksin. Ainakin osassa röykkiöistä on reunakehä ja silmäkivi. Osa röykkiöistä on ollut osittain hajonnut jo ennen niiden tutkimusta, eikä alkuperäinen muoto enää ole ollut selvitettävissä.
Kalmiston ajoittavat löydöt kuuluvat nuorempaan roomalaisaikaan, kansainvaellusaikaan ja mahdollisesti vielä merovinkiajalle. Alueelta on löydetty mm. emalikoristeinen hevosenkenkäsolki, aseita, korujen katkelmia ja saviastianpaloja karkeatekoisista saviastioista.
Alueelta on 1900-luvun alkupuolella toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin useita irtolöytöjä, joiden alkuperäistä sijaintipaikka ei tarkalleen tunneta. Paikalla on saattanut alun perin olla useampikin hautoja.

Mäeksmäki (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Mäeksmäki sijaitsee Hirvijoen pohjoispuolella, vastapäätä Nousiaisten kirkkoa ja Alakylän Hinttermäkeä, välittömästi Nummi-Vahto maantien pohjoispuolella. Mäeksmäen länsiosassa on Nousiaisten kirkonpiirin peruskoulu, jonka kohdalta ja piha-alueelta on tehty rautakautisia kalmistolöytöjä roomalaisajalta viikinkiajalle. Alueella on ollut ainakin polttokenttäkalmistoa mutta ilmeisesti myös asuinpaikkaa. Merkkejä muinaisjäännöksestä havaittiin myös kaakkoisrinteessä kevyenliikenteen väylän kaivauksessa vuonna 1983. Koulurakennuksen laajennuksen yhteydessä muinaisjäännöstä tutkittiin rakennuksen eteläosassa vuonna 1989. Vuonna 2007 koulurakennusta ym. laajennettiin itään, jolloin alueelle tehtiin koekuopitusta pääosin koneellisesti valvonnassa. Varsinaisesti yhdestä koekuopasta (28) noin 20 m laajennusosasta itään mäen kaakkoisrinteen yläosasta löytyi koristelemattomia keramiikanpaloja, jotka osittanevat, että tällä alueella on vielä muinaisjäännöstä säilyneenä. Muualta löytyneet muutamat palaneen luun murut lienevät seknundääristä maasta peräisin. Täytemaata havaittiin paikoin pitkälle toista metriä ja monin paikoin mäen laella havaittu kivikko tulkittiin luontaiseksi.

Hinttermäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hirvijoen eteläpuolella olevalla mäellä pihamaalla. Kalmistosta ei ole maanpäällisiä merkkejä näkyvissä.
Kohde Torsten Edgrenin inventointikertomuksessa nro 5.
Vuosina 2018 ja 2019 saatiin kokoelmiin mäen eteläpuoliselta pellolta ja länsipuoliselta pihamaalta rautakautisia metallinilmaisinlöytöjä (ks. alakohteet). Lisää rautakautisia peltolöytöjä ilmoitettu 2023 (Ilppari ILM26792).

Prehtun Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto.
Maasto nurmikkoista mäen rinnettä. Muinaisjäännöksestä ei ole maanpäällisiä merkkejä.
Kohde nro 6 Torsten Edgrenin vuoden 1958 inventointikertomuksessa

Moision Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maasto metsää kasvavaa mäkeä, jonka välitön ympäristö on rakennettua taajama-aluetta. Muinaisjäännöksestä ei ole maanpäällisiä merkkejä näkyvissä.
Myllymäen haudat ovat löytyneet vuonna 1929 soranotossa. Alueella on tehty kaivaustutkimuksia erityisesti 1930-luvulla, jolloin todettiin, että kohteella on merovingi- ja viikinkiaikaisia polttohautauksia sekä niiden lisäksi 75 ruumishauta, joihin oli yhteensä haudattu ainakin 84 vainajaa. Hautojen suunta on länsi-itä. Ruumishaudat ajoittuvat 1100-luvun lopulta 1200 -luvun alkuun.
Ruumishautojen päällä oli vielä yhtenäinen polttohautauskerros päällä. Ilmiö on tulkittu ns. pakanalliseksi vastareaktioksi. Eli kalmistoa käyttänyt väestö olisi palannut takaisin vanhaan uskontoon kristillisen uskon omaksumisen jälkeen. Kalmistosta on löydetty kaksi suipon normannikilven kupuraa, joista toisessa on kultausta ja tähtikuvio. Kilvenkupurat ja kaksi ruotsalaista hopearahaa liittyvät myöhäisempään polttohautakerrokseen.
Lisäksi paikalta on tutkittu kellotapulin perustaksi tulkittu rakenne ruumishautojen pohjoispuolella (ks. alakohde). Kyseessä on 4 x 4 kivettyä paalunsijaa. Rakennelmana se muistuttaa Liedon Ristinpellon kalmistossa olevaa paalunsija rakennetta.
Juhani Rinne on olettanut surmatun Henrik-piispan haudan olleen alun perin Santamalan
hautausmaassa, mutta päätelmää pidetään epävarmana. Myöhempien koetutkimusten perusteella kalmisto on totaalitutkittu.

Takahaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Iso-Heikkilän maalla, n. 1100 m talosta itään. asuinpaikan pohjoispuolella kohoaa Kausvuori. Tien ja vuoren välillä n. 50 m leveä sora-alue, jonka takana peltoja.
Kohde on nro 8 Torsten Edgrenin vuoden 1958 inventointikertomuksessa.

Kolisuo (538010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee osaksi metsäalueella, osaksi tiemaalla ja loma-asumuksen pihamaalla.
Kohde no nro 9 Torsten Edgrenin vuoden 1958 inventointikertomuksessa.

Palmumäki (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Todennäköisesti polttokenttäkalmisto ja siitä pohjoiseen röykkiö, jonka mitat n. 4 x 4 m.
Torsten Edgrenin vuoden 1958 inventointikertomuksessa nro 12

Repolan linnavuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnavuori sijaitsee keskellä Repolan kylää. Kallion etelärinteellä kasvaa puita kun sen sijaan pohjoispuli on puuton. Kallio laskee jyrkästi länteen ja pohjoiseen kun taas etelärinne on tasaisempi. Linnavuoren talo sijaitysee muinaislinnan etelärinteellä.Vuoren etelärinteellä on n. 30 m pitkä, itä-länsisuunnassa kulkeva valli, jonka korkeus paikoitellen on noin 1 m. Se on tehty verrattain suurista kivistä, paikoitellen niitä on kahdessa kerroksessa. Vallin leveys on n. 1,5 - 2 m. Vallin keskellä on porttiaukko.
Lounais-eteläosasta lähes neljännes linnavuoresta on louhittu vuonna 2001. Paikalle oli ollut tarkoitus rakentaa omakotitalo.

Kukonharju (538010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijiatsee Kukonharjan soranottoalueen itäosassa. alue on hiekkakangasta, jossa valtapuuna kasvaa mäntyä, mutta joukossa on myös joitakin kuusia. Maaperä on hienoa, lähes kivetöntä hiekkaa.
Paikkaa tunnetaan myös nimellä Kukonharju tai Luolinniittu.
V. 2003 alueen itäpuolella kesämökkitiehankkeen takia tehdyssä tarkastuksessa ei koekuopituksessa havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. On ilmeistä, että asuinpaikka on lähes kokonaisuudessaan tuhoutunut. Hiekkakuoppa-alueen eteläpuolella, josta kulkee alueelle lounaasta saapuva tieyhteys, on edelleen kajoamatonta hiekkaharjannetta, jolla saattaa olla asuinpaikan osia säilyneenä.

Kirjunpaju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kirjunpajun kivikautinen asuinpaikka on laajalla soranottoalueella. Pohjoinen löytöalue on kallioiden luotiespuolella luoteeseen viettävässä rinteessä ja toinen löytöalue saman kallion lounaispuolella lounaaseen viettävässä rinteessä noin sadanmetrin päässä edellisestä. kohteiden välissä on kallioon saakka ulottuva sorakuoppa.

Pitulannummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sorakuopasta on löytynyt saviastian paloja, ja vuonna 1934 kuopan itälaidalta tutkittiin kolme liettä ja kaksi nokipesäkettä. Löytöinä kaivauksissa tavattiin iskoksia. Vuonna 2003 hiekkakuopan reunaleikkauksesta tien pohjoispuolelta kuopan itäreunalta löytyi kaksi iskosta. Asuinpaikkaa saattaa olla säilyneenä sorakuopan reunoilla tai ympäristössä, mutta sen laajuus ei ole tiedossa.
Kohteen sijaintitieto korjattiin vuonna 2024 karttatarkastelun perusteella.

Koljolan linnavuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimä kallio. Vuoden 1958 inventoinnissa ei havaittu rakennettuja varustuksia.
Vuoden 2003 inventoinnin mukaan vuorella olevat kivivallit sijaitsevat lähellä sen pohjoisreunaa solassa, jossa rinne nousee loivasti. Vuoren rinteellä on 2 m korkea siirtolohkare. Sen länsipuolella on valli ja siitä noin 13,5 m ylärinteeseen on toinen valli. Vuoren päällä on hyvä lähde.

Nunnavuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pronssikautinen hautaröyykiö pienilakisen ja jyrkkärinteisen kallion laella Mitat n. 21 x 14,5 m, korkeus yli 1 m. Keskellä on vajoama.

Kalmamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmamäki on noin koillis-lounaissuuntainen moreenimuodostuma, jonka länsi-, pohjois- ja itäsivut ovat jyrkät. Lasku etelään on loivempi. Mäellä on polttokenttäkalmisto ja kuppikivi.

Paijula (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee 3,5 km länsi-luoteeseen VT 8:n risteyksestä Nousiaisten Nummella metsän keskellä itä-länsi-suuntaisen kalliokumpareen päällä. Röykkiö on matala, pahoin hajoitettu kiveys, jonka länsiosa kuitenkin selkeämpi. Länsiosa on suurempikokoisista kivistä ja keskellä on silmäkivi, jonka länsipuolella kivirivi muita suuremmista kivistä. Tämän osan koko 5 x 6 m. Edellä mainitun osan itäsivulla on matalaa kivikkoa noin 5 x 6-7 m:n alueella. Päällä on sammalta ja varpukasveja. Kiviröykkiön koko laajuus on noin 10 x 6-7 m. Röykkiö sijaitsee rajalinjalla ja em. kivirivi on saatettu tehdä röykkiökivistä rajalinjaksi. Rajapyykkinä röykkiötä ei voitane suoralta kädeltä pitää.

Alakoulunmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka tai kalmisto Nousiaisiin johtavan maantien itäreunassa olevalla peltojen ympäröimällä mäenharjanteella.
Mäki on lähe pohjois-eteläsuuntainen matala, rinteeltään jyrkähkö harjanne, jolla on kalliopaljastumat pohjois- ja eteläpuoliskossa. Muilta osin mäki on nurmipeitteinen ja katajaa, mäntyä ym puustoa ja pensaita kasvava. Rautakautista kalmistoa tai asuinpaikkaa todettiin ainakin mäen eteläosassa olevan kallliopaljastuman N-puolelta, jossa o n osin näkyvissä, osin nurmen alla peitossa olevaa kivikkoa.

Levonniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on hiljattain raivatun pellon ja viljelemättömän alueen yhtymäkohdassa Levonniitusta pohjoiseen. Peltotie sivuaa löytöpaikkaa. Osittain umpeen kasvanut hiekkakuoppa kuuluu löytöpaikan lähiympäristöön

Tevavuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on luoteeseen Luhdanaukiaksi sanotulle peltoaukeamalle jyrkästi laskeutuvassa rinteessä. Toistaiseksi tunnetun löytöalueen tuntumassa lännen puolella on kiemurteleva ja maaperään syvän uoman uurtanut puro ja sen itäpuolella oleva rinne. Se on avohakattu ja laikutettu pellon reunaan asti. Hiekanottopaikka on peltoaukeaman ja metsämaan rajakohdassa metsän puolella rajoittuen lounaassa/lännessä maataloustien ojaan. Kuoppa on yli 2 m syvä syvimmiltä osiltaan ja se muoto ylhäältä katsottuna on lähes pyöreä, halkasija noin 10 m. Mäenrinteen maaperä on karkeaa hiekkaa.
Hiekanottokuopan kaakkois-/eteläseinämästä on havaittu likamaata.

Luhdanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Luhdanojan luoteispuolella, Kylävuoren koillispuolella. Kohde erottu pellon pinnassa olevana löytöalueena. Maataloustie kulkee löytöalueen läpi.

Mäntyniemi (538010036) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vadanvainiolle vievän tien länsipuoella olevaa etelään viettävää metsärinnettä, jossa kalliopaljastuma pohjoispuolella. Kiviröykkiö sijaitsee metsässä hakkkuualueen itäpuolella. Eteläpuolella olevan pellon kulmaan on matkaa noin 75 m. Rakenteeltaan hyvin epämääräinen, matala kiviröykkiö, jonka halkaisija on 5 m, itäreuna suhteellisen selvärajainen, eteläreunassa maakivi, kiviä osin ainakin kahdessa kerroksessa. Sammaleen peittämä, osa kivistä näkyvissä. Röykkiö voi olla luontainen kivipaukkauma. Muinaisjäännösluonne on hyvin kyseenlaianen

Kylävuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuusikkoa kasvavaa mäenrinne, joka on kaakkoon melko jyrkästi laskeva. Asuinpaikkalöytöjä ojanleikkauksessa. Ei havaintoja värjäytymisestä yms.

Koivuniemi (538010038) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 2,5 km lounaaseen VT 8:n risteyksestä Nousiaisten Nummella. Paikka on metsäinen kalliokukkula noin 1 km lounaaseen Uudenkaupungin radasta ja noin 0,4 km:n etäisyydellä kaakkoon Lemuun johtavasta paikallistiestä. Kalliokukkulan korkeimmasta huipusta jonkin verran luoteeseen on luode-kaakko-suuntainen kalliokohouma, jonka päällä ja länsikupeella on hajotetutn kiviröykkiön jäännökset. Röykkiön pohjoisosa on nuotiopaikka, jonka ympärille on kasattu pyöreä suojamuuri röykkiökivistä. Kiviä on heitelty länsireunalle ja kumpareen juurelle. Nykyinen laajuus on noin 9 x 9 m.

Ritamäki (538010039) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Hautaröykkiö kahden maakiven välissä. Maakivet röykkiön itä- ja länsisivuilla, niistä jälkimmäinen suurempi. Röykkiö kasattu kivistä matalhkoksi ja pyöreähköksi siten, että ainakin eteläpuolella on selvä kaareva reuna. Halkaisija pohjois-eteläsuunnassa n. 4,5 m ja maakivien välissä ristiin 3,6 m. Röykkiön päällä sammalta ja kivien välissä saattaa olla maatakin alaosassa. Pohjoispuoliskossa kasvaa mänty.

Sukkinen (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Nousiaisten Nummen länsipuolisella peltoauleella kohoavalla, näyttävällä kalliopaljastumalla Fatijoesta noin 0,5 km lounaasenn ja Rauman tieltä 1 km länteen.
Kalliopaljastuman laella ja pohjoislappeella on 15 kuppia, joista 13 varmoja. Lisäksi 2 kuppia on kallion lounaisreunalla. Kupit ovat halkaisjaltaan 8-9 cm ja useat ovat syviä.

Töyhä (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Fatijoen varren peltoaukeaman länsiosassa olevalla mäkialueella, noin 0,5 km joesta ja n. 1,2 km:n päässä Rauman tiestä. Paikka on Lemuun johtavan tien länsipuolella oleva itä-länsisuuntainen kallipopaljastuma, jota ympäröivät pellot. ympärillä nurmea.
Kalliopaljastuman matalemmassa länsipäässä on 1 kuppi. Halkaisija on noin 5 cm. Paíkka on sähköpylväästä länteen noin 5 m.

Hietamäki (538010049) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Fatijoen länsirannalla olevassa peltojen ympäröimässä metsäisessä saarekkeessa kallionnokassa, VT 8-tiestä noin 350 m itään.
Pellossa olevan matalan kalliopaljastuman pinnassa on 27 kuppia, joista 21 varmoja. Osa kupeista on itä-länsi suuntaisesti parijonossa. Osa kupeista soikiomaisia, 2-3 kupin yhteensulautumia. Kupit ovat 165 x 90 cm laajalla laueella.

Rauvola-Mäkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alakylässä on sekä Rauvolan että viereisen Mäkilän tilan pihapiiristä löydetty kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Ilmeisesti yhden asuinpaikan kaksi eri löytökohdetta. Koordinaattilistassa eri löytökohdat.

Ympyrniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltojen ympäröimällä hiekanottopaikalla.
Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja (nuorakeramiikkaa).

Mäkilä (538010059) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliopohjaisen mäen laella kalliokuopanteen reunamille ladottu pyöreähkö kivikehärakennelma, "muuri", jossa on suuaukko etelään. Rakenteen sisähalkaisija on 1,3 m, ulkohalkaisija 2,3 m ja suuaukon leveys 0,7 m. Kivet ovat sammaloituneet ja sisäpuolella näkyvissä. Rakenteen sisällä on vahva sammalpohja ja keskellä on kivi. Rakenteen tarkoitus on epäselvä. Mahdollisesti se on riistan väijytyspaikan jäännös. Sen ympärillä on isoja luonnonkiviä ja n. 7 m SW suuri siirtolohkare. Paikka sijaitsee Hirvijoen kaakkoispuolella peltoaukean takana kohoavan metsäisen kalliokukkulan länsiosassa. Joesta ja sen rantaa pitkin kulkevasta Vahdon tiestä on matkaa 700–800 m.

Ojankulman santakuopat (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia löytöjä, joita arkeologi Esa Laukkanen ryhmineen on löytänyt v. 1987 ja erityisesti 29.6.2002 paikkaa uudelleen tarkastaessaan. Löytöpaikka on laajahkon hiekanottoalueen loivasti etelään laskevalla etelälaidalla pintakuoritulla alueella, n. 3x10 m alalta. Löytöpaikasta n. 15 etelään on itä-länsisuuntainen ajotie, jonka etelälaita rajoittuu talon pihamaahan. Löytöinä on saatu saviastianpaloja ja porfyyri ? -iskoksia. Hiekanotto paikalla on jatkunut viime aikoihin saakka ja kuorittu alue oli v:n 2002 tarkastuksessa tuore.

Teva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Nousiaisten Hirvijoen ja sen kanssa samansuuntaisen Luhdanojan kaakkoispuolella metsäalueella sijaitsevat kaksi vaatimatonta kiviladelmaa. Ne ovat kolmiomainen ja soikea ja sijoittuvat kalliokumpareen etelärinteeseen, n. 4,5 m etäisyydellä toisistaan, humus- ja sammalpeitteiselle terassille. Pohjoispuolella kallio kohoaa jyrkähkösti ja terassin alapuolella etelän suunnalla maasto on suoperäinen.
Eteläisempi kolmiomainen matala ladelma on pääosin koottu pään kokoisista kivistä, mutta osin myös sekä pienemmistä että myös suuremmista kivistä. Ladelman sivujen koot ovat 2,4 - 2,2 m. Ladelma on osin sammaleen peitossa ja sen päällä on männyntaimia.
Pohjoisempi, ylärinteen puoleinen ladelma, on soikeahko, halkaisijaltaan 2,7 m suunnassa luode-kaakko. Leveys on n. 2 m. Päällä on kariketta sekä iso mänty. Edellistä vaikeammin erotettavissa.

Tanskila Kalevanhauta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Oripäänkankaan lounaisrinteellä hiekkapohjaisessa metsärinteessä. Asuinpaikka sijaitsee aivan Oripään - Mellilän paikallistien lounaispuolella. Asuinpaikan kohdalla tien koillispuolella on suuria hiekkakuoppia ja Kalavanhaudaksi nimitetty suuri harjusuppa. Metsikön eteläpuolella on 80 m korkeuskäyrän alapuolella soistunut alue, jonka alapuolella on laaja peltoalaue. Inventoinnissa 2004 alueelle tehdyissä 5-7 koakuopassa ei havaittu merkkejä kulttuurikerroksesta tai löydöistä. Kohdetta on siten pidettävä epävarmana kivikautisena asuinpaikkana. Sen sijaan n. 600 m kaakkoon Huovintien eteläpuolella löytyi kivikautinen asuinpaikka Metsäranta.

Bredviksbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen, av vilka det sydligare belägna mäter 12.9 x 8.8 m och är 0.6 m högt. Det nordligare mäter 3 m i diameter och är 0.5 m högt. Båda rösena är rätt kraftigt demolerade.
Enligt anmälan från år 1997 finns det ytterligare rösen eller rester av dylika i området.
Bredvikinmäen länsipää vuonna 2024 voimakkaasti modernin maankäytön muokkaama eikä pienempää röykkiötä löytynyt. Isompi röykkiö näyttäytyy maantasaisena, hieman hajanaisena kiveyksenä.

Uppgård (Rösbacken) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på mineraljorden på ca 40 meters avstånd från varandra. Det nordligare belägna mäter 12,9 x 9,2 m och är 0,9 m högt och har en grop i mitten.
Enligt inventeringen 1954 går från röset i sydostlig riktning en rak, nästan helt sammanhängnande stenväg. Denna stenväg slutar tvärt, är 48 m lång, 2 m bred och byggd av vanliga slätslipade, medelstora strandstenar.
Det sydligare mäter 5,7 x 5.0 m och är 0,4 m högt.
Provgrävningar gjordes över stensträngen i maj 2008 för att kunna se hur den var konstruerad. Fynden är kvartsskävor, porfyritavslag och små benbitar.
Det viktigaste undersökningobjektet år 2009 var den tiotals meter långa stensträngen. Iakttagelserna och fyndmaterialet från undersökningen våren 2009 påminner mycket om materialet från de tidigare undersökningarna och gav ingen ny utgångspunkt för tolkning av stenkonstruktionens funktion.

Norrgård (573010004) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee ent. Paraisten Ålönsaaren länsirannalla kohoavalla kalliokukkullla. Aikanaan Korolaxvikenin lahdenpohjukka on ulottunut mäen länsijuurelle. Kivilatomus on pitkänomainen ja saattaa koostua kahdesta röykkiöstä ja niiden välisestä tiestä tai useammasta matalasta latomuksesta, jotka ovat levinneet yhteen kiviä liikuteltaessa. Kivirakennelman itäpäässä on neliskulmainen kivilaotmus, jossa isommat kivet ovat reunoilla ja keskiosa on ladottu pienemmistä kivistä. Myös länsipää on muodoltaan neliskulmainen. Latomuksen koko pituus on 18,5 m ja leveys keskiosassa noin 2,5 m ja länsi- ja itäpäässä 3,5 m.

Södergård (573010005) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget som mäter 4.6 x 4.4 m och är 0.9 m högt.

Tara Norrgård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på kalbeberget. Det västligare belägna (koord. x = 6689 56, y =1568 59) mäter 14.6 x 13.3 moch är 0.8 m högt. Det östligare (koord. x = 6689 56, y = 1568 65) mäter 9.5 x 7.1 m och är 0.8 m högt.

Sandholmen (573010016) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på mineraljorden som mäter9.0 x 8.8 m och är 1.1 m högt.

Fagervik (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen från stenåldern på Fagervik är belägen i västra delen av Stormälö. En åssträckning går i nord-sydlig riktning. Sandtäkt har förstört största delen av boplatsen. En smal remsa mellan två sandgropar har undersökts. sammanlagt har ca 20 m2 utgrävts. Fynden består av grov kerami, som inte närmare har bestämts samt kvarts och stenredskap.

Björkholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på Björkholmens östra dels högsta krön. Det västligare röset (koord. x = 667545, y = 1569550) mäter 3.7 x 2.6 m och är 0.2 m högt. Det östligare röset (koord. x = 667546, y = 1569550) mäter 12.7 x 12.1 m och är 1 m högt.

Ön (573010025) (Hautapaikat)

Labbholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på kalberget. Det sydligare (koord. x = 6672 66, y = 1575 83) mäter 7.3 x 7.0 m och är 0.7 m högt. Det nordligare (koord. x = 6672 67, y = 1575 83) mäter 3.1 x 2.2 m och är 0.6 m högt.

Nyboda 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen uppe på kalberget. Det västligaste mäter (koord. x = 6672 66, y = 1575 64) mäter mäter 5.7 m i diameter och är 0.5 m högt. Det mellersta (koord. x = 6677 76, y = 1575 65) mäter 27.6 x 5.0 m och det östligast belägna (koord. x = 6677 76, y = 1575 66) mäter 5.4 x 3.3 m och är 0.4 m högt.

Nyboda 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 8.0 x 6.6 m och är 0.3 m högt. År 2004 granskades ett röse till på bergets sydvästra sluttning, ca. 60 m SW om det förra. Det är helt mossbevuxet men sys som ett lågt och tämligen begränsat höjning, 3 m i diameter. S om detta ligger ett tredje röse, förmoldligen ett ödlingsröse, bredvid en gammmal åker, 16 steg fr. den nuvarande åkerkanten.

Fanaviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röse på kalberget som mäter 4.0 x 2.5 m och är 0.5 m högt.
2019: kohde on aikaisemmin ollut merkitty hautaröykkiöksi, mutta maanomistaja epäili ryssänuuniksi. Kiveyksen alin kerros on nelinömäinen ja sen päällä on pyöreämpi rakennelma, jonka keskellä on reikä. Kiviä on tippunut pitkin rinnettä. Rakennelma näyttää enemmän hajonneelta ryssänuunilta kuin hautaröykkiöltä. Lisäksi se on melko matalalla korkeudella.

Jermo Portnäset (Hautapaikat)

Österudden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse delvis på kalberget, delvis på mineraljorden, som mäter 12.2 m x 9.7 m och är 0.7 m högt.

Västergård (573010034) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen i skogen. Det sydligare belägna (koord. x = 6678 81, y = 1573 24) är byggt på mineraljorden och mäter 7.0 x 3.0 m och är 0.4 m högt. Det nordligare (koord. x = 6678 82, y = 1573 23) mäter 9.9 x 4.7 m och är 0.3 m högt. Det ligger på kalberget.

Degerby (573010035) (Hautapaikat)

Skärmola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee ent. Paraisten Ålönsaaren eteläosassa, Norrsundetin salmen pohjoisrannalla kallioharjanteella.
Röykkiön kooksi on aikaisemmissa tiedoissa ilmoitettu 8,1 x 6,6 m ja korkeudeksi 1 m. Vuoden 2001 tarkastuksen mukaan halkaisija on noin 5 m. Röykkiön keskellä on kraateri.

Nultoviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee ent. Parasiten Ålönsaaren lounaisrannalla, Nultoviken lahden länsipuolella sijaitsevalla niemekkeellä. Röykkiö on kalliokukkulan lakialueen kumpareella sähköpylvään vieressä. Röykkiö vaikuttaa lähes koskemattomalta, mutta länsireunalla sähköpylvään juurella reunakiviä on liikuteltu. Röykkiön halkaisija on 3,5 m. Se on muodoltaan soikeahko ja matala. Sammalleen ja jäkälän peitossa.

Fyrudden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på mineraljorden, som mäter 9.6 x 7.2 m och är 0.7 m högt.

Kuitia - Qvidja (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kuitian kartanolinna sijaitsee Lemlahden saarella, Paraisten itäsaaristossa lähellä pitkää Paimionlahtea. Kartano seisoo mäellä, jonka kolme sivua ovat jyrkähköt, pohjoispuolella lienee ollut vettä vielä keskiajalla. Kartanon piha rakennuksen länsipuolella on voinut olla talousrakennusten ympäröimä jo keskiajalla. Kartanon kaksi alinta kerrosta ovat vanhimmat ja periytyvät todennäköisesti keskiajalta.
Ensimmäinen maininta Kuitian kartanosta on vuodelta 1439. Sen ensimmäisiä tunnettuja omistajia oli Turun piispa Maunu Tavast, joka v. 1439 lahjoitti Kuitian veljelleen Jöns Olofinpojalle ja tämän vaimolle Marta Klauntyttärelle. Joachim Fleming aloitti harmaakivilinnan rakennuttamisen luultavasti 1480-luvulla. Fleming-suvun jälkeläiset omistivat sen vuoteen 1674. Sata vuotta myöhemmin kartanon omistajasuku vaihtui.
Vuonna 2019 Kuitian kartanolla toteutettiin kaivaustutkimuksia sen puisen päärakennuksen paalutukseen liittyen. Tutkimus kohdistui päärakennuksen kellareihin ja ryömintätiloihin. Säilyneitä paikalleen muodostuneita kulttuurikerroksia havaittiin vain vähän ja kerrospaksuus oli ohut. Kulttuurikerroksista saatiin pääosin 1700-luvulle ja 1800-luvun alkupuolelle ajoittuvia esinelöytöjä. Yksi vanhempi rakenne, kiviperustus lasiverannan alla, löydettiin ja dokumentoitiin. Esinelöydöistä vanhimmat löytyivät tämän rakenteen läheisyydestä. Nämä olivat mahdollisesti keskiaikainen keramiikan pala ja panssarinuolenkärki.

Nakolinna (577010001) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnavuori sijaitsee Paimionjoen länsirannalla, n. 1 km:n päässä joesta. Paimiosta Liedon Yliskulmaan johtava tie kulkee välittömästi linnavuoren itäpuolella etelä-pohjois -suuntaisesti Paimionjokea myötäillen. Linnavuori on n. 200x200 m:n suuruinen, kallioinen, n. 78 metrin korkeuteen ulottuva loivarinteinen mäki. Mäkeä kiertää lähes katkeamaton, rakenteeton kivimuuri, jossa kiviä on kahdesta neljään kerrosta. Ainoastaan linnavuoren koilliskulmalla ei ole vallia; tällä kohtaa linnavuori on muuten luoksepääsemätön. Inventoinnissa 2005 linnavuoren laajuudeksi arvioitiin n. 4 hehtaaria.

Rekottila (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Vainionojasta n. 120 m länteen. Moottoritie halkaisee kallioalueen aivan röykkiöiden eteläpuolelta. Kohteeseen kuuluu koillis- ja itärinteiltään hyvin jyrkkä, kallioinen n. 30x50 m:n laajuinen ainakin eteläpäästään vallitettu mahdollinen muinaislinna. Linnavuoren laesta n. 70 m lounaaseen kohoavalla mäellä on kolme hautaröykkiötä ja kahden ilmeisesti hajotetun röykkiön pohjakehät. Kaikki viisi röykkiötä sijaitsevat korkealla kalliolla, n. 10 m etäisyydellä toisistaan. Suurin röykkiö on osaksi hajotettu ja siinä on näkyvillä paasiarkkumainen rakenne. Luoteisessa röykkiössä on myös arkkuladelma näkyvillä, kaakkoinen röykkiö on taas ehjä. Appelgren-Kivalo on kaivanut kaksi röykkiötä ja löytänyt niistä palanutta luuta. Linnavuoren kaakkoiskulman alapuolella kallioseinämässä on mahdollinen kalliomaalaus. Tiedot muinaisjäännösryhmän kohteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Merianttila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Piikkiönlahden pohjukan länsipuolella pitkänomaisen, peltojen keskellä olevan pienen kalliokumpareen päällä. Paikalla on kaksi matalaa, mahdollisesti rautakautista hautaröykkiötä. Ne ovat kooltaan n. 9x10 m ja korkeudeltaan n. 20-30 cm. Röykkiöt sijaitsevat niin matalalla, etteivät ne ole pronssikautisia. On myös mahdollista, että ne ovat viljelyröykkiöitä. Seutukaavaliiton luettelon perusteella röykkiöitä olisi useampiakin, mutta muita ei kyetty paikantamaan 2005 inventoinnissa. Röykkiöiden sijaintitiedot on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Kolvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee maantieltä 110 lähtevän pienen kylätien länsipuolella olevan Kolvuoren laella, Paimionlahdesta n. 1,2 km itään. Korkean mäen päällä, mistä aukeaa komea näköala etelään Paimionjoen suistoon, on pyöreä pronssikautinen hautaröykkiö, joka on kooltaan n. 15,5x14,5 m ja korkeudeltaan n. 1,6 m. Röykkiön laki on tasainen ja sen keskellä on matala kuopanne. Röykkiö on rakennettu lohkarekivistä ja siinä on eri puolilla kuusi kuoppaa. Kauttaaltaan sammapeitteinen röykkiö on suhteellisen hyvin säilynyt.

Vakkavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee korkealla mäellä, n. 3 km Paimionjoesta länteen ja n. 700 m entisestä valtatiestä 1 etelään. Mäeltä aukeaa laaja näköala. Röykkiö on kooltaan n. 9,5x9 m ja korkeudeltaan n. 0,3-0,4 m. Se on melko hyvin säilynyt ja sen keskellä on kuoppa. Röykkiötä on selvästi pengottu ja sen kivistä on rakenennettu eteläpuolelle kehä. V. 1962 kallionlaki oli hakattu lähes puuttomaksi. Lindroos (1927) on nimittänyt kohdetta Aroksi, Hirviluoto Valkiavuoreksi (1962). Röykkiön läheisyydessä kulkee ulkoilupolku ja kallioalueelle on rakennettu laavu tulisijoineen. Kohde on mainittu ulkoilureitin esitteessa.

Peräniitty (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee korkealla Kivilänmäki -nimisellä mäellä Paimionjoesta n. 3 km länteen ja valtatiestä 1 n. 200 m pohjoiseen. Lohkarekivistä rakennettu röykkiö on kooltaan n. 15x8 m ja korkeudeltaan lähes metrin. Röykkiön keskellä on itä-länsi -suuntainen, n. 5x1x0,5 m laaja kuoppa. Röykkiön reunat ovat hajonneet tai hajotetut. Röykkiön eteläreunalla on vielä havaittavissa hieman reunakehää. Röykkiö arvioitiin jo lähes kokonaan tuhotuksi 1927 inventoinnissa, mutta 2005 inventoinnissa se oli vielä selvästi maastossa havaittavissa.

Viksberg (577010007) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee korkealla mäellä aivan valtatien 1 pohjoispuolella, Paimionjoesta n. 2 km länteen. Mäeltä on näkynyt aina Turun tuomiokirkon tornille saakka. Röykkiö on kooltaan n. 12x10,5 m ja korkeudeltaan n. metrin. Röykkiö on länsipuolen kalliojyrkänteen reunalta täysin hajotettu ja kivet heitetty rinnettä alas. Itäreunaa on pengottu ja sen eteläpäässä on kuoppa. Röykkiö on rakennettu pyöristyneistä rantakivistä ja sen alkuperäinen muoto on saattanut olla pyöreä. Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Hiidenala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Suurempi röykkiö sijaitsee korkealla mäellä VT-1 pohjoispuolella, Paimionjoesta 1 km länteen. Isommasta röykkiöstä etelään noin 200 m on mäen rinteessä toinen epämääräinen röykkiö. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Isompi röykkiö on noin 10,5 x 8 m kokoinen, ja sijaitsee kallion korkeimmalla lakikohdalla (64 m), josta avautuu näköala länteen. Röykkiössä on useita kuoppia. Eteläisempi röykkiö on halkaisijaltaan noin 5 m ja epämääräinen. Vuonna 2005 sen paikantaminen oli vaikeaa alueella tehtyjen metsätöiden vuoksi.
Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Penimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Penimäen eteläpäässä on kaksi kalliopinnalle rakennettua pronssikauden hautaröykkiötä, joista toinen on tutkittu ja ennallistettu vuonna 1926. Tutkittu röykkiö on metrin korkuinen, tasalakinen, pyöreä ja halkaisijaltaan 14-15 m. Sen reuna on tehty päällekkäin asetetuista laakakivistä. Tutkimusten yhteydessä röykkiön rakenteeseen todettiin kuuluvan kahdeksan pystykiveä. Tutkimaton röykkiö on 9x10 m:n kokoinen. Röykkiöiden välinen etäisyys pohjois-etelä -suunnassa on 30-40 m. Lisäksi 270 m edellisistä itään on hajotettu röykkiö.
Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Lassinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee jyrkkäreunaisen mäen korkeimmalla kohdalla, Paimionjoesta 1,5 km länteen, valtatien 1 eteläpuolella. Röykkiö on kooltaan n. 9,5x9 m ja korkeudeltaan hieman alle metrin. Soikea röykkiö on koottu pääosin pyöristyneistä rantakivistä, jonka itäreunalla kiveyksen keskelllä pilkottaa kylmämuurattua rakennetta. Röykkiön laella on kaksi kuoppaa ja se on kauttaaltaan sammalen peitossa. Kohteesta on näkymä Paimionjokilaaksoon. Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Lovenmäki (577010011) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiö sijaitsee Lovenmäen korkeimmalla kohdalla, Paimionjoesta n. 1 km länteen ja valtatiestä 1 n. 1,4 km pohjoiseen. Röykkiö on soikea, täysin umpeenkasvanut, kooltaan n. 10x4-5 m ja korkeudeltaan hieman alle metrin. Sen muoto on lattea ja se on koottu lohkarekivistä. Reunoilla näkyy paikoin reunakehän jäännöksiä. Röykkiön eteläpäässä on lounas-kaakko -suuntainen paasiarkku. joka on kooltaan n. 1,6x0.8 m. Röykkiö on pahoin hajotettu ja sen kiviä on vierinyt alas rinnettä. Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Tanninen (577010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt (4 kpl) sijaitsevat Tanistenmäen länsiosassa, mäen korkeimmilla kohdilla kolmiomaisessa muodostelmassa. Läntisimmän ja itäisimmän röykkiön välinen etäisyys on n. 120 m. Kaikki röykkiöt ovat vahvan sammakerroksen peitossa.

Laukkamäki (577010014) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Paimionjoesta 0,8 km länteen peltojen keskellä olevalla Laukkamäki -nimisellä mäenkumpareella. Paikalta on löytynyt savitiivisteenpaloja, palanutta luuta ja hiiltä. Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Lautela (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Paimionjoesta n. 300 m itään, Tarvasjoelle vievän tien länsipuolella sijaitsevan jokilaakson reunalla, loivalla etelärinteellä. Lautelan tilan alueelta on löytynyt kivikirves, mahdollisesti pronssikautisen silmäsoljen katkelma ja palanutta luuta. Pihapiirissä on mullalla tasoitettu röykkiö, johon tehdystä koekuopasta on löytynyt nokimaata ja palaneita kiviä n. 40 cm:n paksuudelta. Maakummun koko oli vuonna 1961 8x14 m ja sitä reunustivat suuret maakivet. Inventoinnissa 2005 kumpu todettiin osittain tuhoutuneeksi. Kaivauksin 1954 tutkitun röykkiön kalmistokiveys oli n. 7x7,5 m:n kokoinen, neliömäinen alue. Muinaisjäännösryhmän kokonaislaajuus ei ole selvillä; tilan eteläpuoliselle alueelle tehtiin inventoinnissa 2005 muutamia koekuoppia ja niistä löytyi hiiltä, palanutta savea sekä selkeä likamaakerros.

Luonnonmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee entisen Luonnonmaan parantolan tekolammen eteläpuolella, Lautelan muinaisjäännösryhmästä n. 200 m pohjoiseen. Asuinpaikka viettää länteen, kohti Paimionjokea, jonne on matkaa n. 300 m. Maaperä alueella on hiekkapohjaista. Paikalta on löytynyt tulisijoja ja nokista maata sekä kivikirves ja -taltta. Lisäksi n. 500 m entisestä parantolarakennuksesta luoteeseen, Paimionjoen töyräältä, on löytynyt hioimen katkelma, kvartsikaavin ja kvartsi-iskoksia.

Alhola (577010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paimionjoen itäpuoleisella rinteellä, n. 300 m:n etäisyydellä jokirannasta. Maasto on viljeltyä peltoa ja metsää. Alueen vanhimmat löydöt ovat jo 1800-luvun lopulta. Osa löydöistä on tullut esiin mäen päällä sijaitsevan Alholan tilan pihamaalta sekä pihamaan läpi kulkevan tien penkoista. Myös alueen luoteisosassa olevan talon pihapiiristä on saatu talteen sekä kivikautisia löytöjä että mahdollisesti myös rautakauteen ajoittuvia kuppikiviä, joita ei ole yrityksistä huolimatta kyetty paikantamaan.

Varasvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Varasvuorella, aivan Paimion hyppyrimäen kupeessa. Röykkiö sijaitsee korkealla kalliolla Paimion keskustasta Vaskiolle vievän tien pohjoispuolella. Suurelta osaa tuhoutunut röykkiö on kooltaan n. 14x11 m ja korkeudeltaan n. 0,8 m. Röykkiön reunamuuria oli vielä 1926 jäljellä; säilynein osa oli lähes 80 cm korkea. Röykkiö on tutkittu hyppyrimäen rakentamisen yhteydessä. Siitä löytyi palanutta luuta ja saviastianpaloja.

Herrankartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Rautakautinen kalmisto ja keskiaikaisen asumuksen pohja sijaitsevat Paimionjoen itäpuolella peltojen keskellä sijaitsevalla kallioisella mäellä. Joesta matkaa on n. 150 m ja valtatieltä 1. pohjoiseen n. 1 km. Mäen pohjoisosassa oli 1933 muinaisjäännöksiä, jotka olivat mahdollisia kaskiaikaisia rakennusten jäännöksiä. Kartanon päärakennuksen raunioista löytyi suuri ns. silmäsolki. Herrankartanon alueelta on löytynyt myös 13 roomalaisen rautakauden rannerengasta. Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Spurila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Spurilan kartanosta lounaaseen olevalla peltoalueella, peltosaarekkeilla ja pellon pohjoispuolisessa metsikössä. Laaja muinaisjäännösalue käsittää usemman kalmiston ja asuinpaikan peltomaisemassa Vähäjoen länsi- ja pohjoispuolella. Entisessä lehmihaassa Spurilaan johtavan tien eteläpuolella on sekä vanhemman että nuoremman rautakauden polttokalmisto että kivikautisen asuinpaikan jäännökset. Peltosaarekkeella Spurilan kartanon puutarhan ja peltoaukean rajalla on nuoremman rautakauden kalmisto kuten peltosaarekkeella siitä 300 m länteen. Kalmisto D kartanon entisessä omenapuutarhassa, tien eteläpuolella, ajoittuu kansainvaellusajalle. Rautakauden asuinpaikkajäännöksiä on löydetty monesta eri kohtaa, ennen kaikkea pellosta n. 400 m Vähäjoen mutkasta luoteeseen.

Nenämäki (577010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paimionjoen itäpuolella, joesta 450 m itään peltojen keskellä kohoavalla kalliomäellä. Röykkiö on melko hyvin säilynyt ja se on kooltaan n. 17 x 8,5 m ja korkeudeltaan n. 1,5 m. Röykkiö on hieman sortunut luoteisreunaltaan ja se on koottu pyöreistä ranta- ja lohkarekivistä. Röykkiön keskellä on laaja kuopanne. Vahvan jäkäläpeitteisen röykkiön luoteisreunalla erottuu mahdollista reunakehää.
Kohde kuuluu laajaan Paimionjokilaakson kulttuurimaiseman suojelualueeseen, joka sisältää muinaisjäännösten lisäksi useita historiallisen ajan ja rakennussuojelukohteita.

Ylhäinen (577010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee korkealla Tipumäki-nimisellä kalliolla noin 1,2 km Paimionjoesta itään, 700 m etelään valtatieltä 1. Kalliolta avautuu hieno näköala ympäristöön. Röykkiö on lähes pyöreä; kooltaan noin 12 x 12,5 m ja korkeudeltaan hieman alle 2 m. Röykkiö on koottu pyöreistä ranta- ja lohkarekivistä ja sen keskellä on epäsymmetrinen, alle metrin syvyinen kuoppa. Röykkiössä on eri puolilla pieniä kuoppia, mutta se on reunoiltaan hyvin säilynyt.

Kirkkoniitunmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Maljamäen kylässä, Kirkkoniitunmäen jyrkkärinteisellä kalliolla lähes huomaamattoman Vainionojan länsipuolella. Eteläisempi röykkiöistä on osittain tuhoutunut, pohjoisempi on paremmin säilynyt, lukuunottamatta keskellä olevaa kuoppaa. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Toispuolojannummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paimionjoen itäpuolella peltojen ympäröimällä mäntymetsäniemekkeellä, joesta n. 800 m itään, Tarvasjoelle johtavan tien varressa. Alueen länsiosassa on suuri hiekkakuoppa, jonka reunamille asti jäljellä oleva muinaisjäännösalue jatkuu. Tämän laajan hiekkakuopan kohdalla on suoritettu kaivaustutkimuksia 1928 ja 1931 ennen sen laajentamista. Vuoden 1992 koekaivauksessa mäen laelta löytyi harvinainen pronssikaudelle ajoittuva viulunjousisolki, joka on toistaiseksi ainoa periodinsa edustaja Suomessa. Inventoinnissa 2005 alue todettiin melko umpeenkasvaneeksi ja osaa hiekkakuopasta näytti käytetyn pienimuotoisena kaatopaikkana. Muinaisjäännösalueen laajuudeksi arvioitiin n. yksi hehtaari.

Sievolanmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Paimionjoen länsipuolella, peltoaukeitten keskellä kylämäkenä. Tutkimuksissa, joiden tavoitteena oli tämän asemaltaan keskeisen Paimion jokilaakson kylän historian selvittäminen, havaittiin mäen olleen voimakkaasti asuttu rautakaudella ja senaikaisen Paimion keskuksia. Koko mäki on esihistoriallisen asutuksen kattama. Tutkitut kohteet sijaitsivat mäen länsipäässä, joka on ollut asumaton viime vuosisadat ja siksi hyvin säilynyt. Mäen lounaisimmassa päässä on ollut asuinpaikka ja mäen laella ja etelärinteellä on ollut kalmisto. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on tavattu mäen eteläpuoleiselta peltoaukealta ja asuinpaikasta lienee kysymys myös mäen koilliskulmassa. Inventoinnissa 2005 todettiin, että mäellä tehdään korjaustöitä, mm. talojen salaoja- ja viemärijärjestelmiä uusittiin.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Mäki kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Inventoinnissa ympäröivä pelto oli kyntämättä, joten pintapoimintaa ei voitu tehdä. Kohteesta ei tullut esiin lisätietoa, se vaikuttaa olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa tilassa. Kohteen aluerajausta hieman tarkennettiin rajaamalla rakennukset sen ulkopuolelle. Rajaus perustuu aiempiin tutkimuksiin.
Vuonna 2022 ratalinjan pohjoispuolella tehtiin koetutkimuksia, joissa selvitettiin muinaisjäännösalueen laajuutta. Tutkimusten perusteella kohteen aluerajausta laajennettiin hieman lounaassa lähellä nykyistä ratalinjaa.

Alastalo-Keskitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee peltojen keskellä olevalla Askalan kylämäellä Alastalon ja Keskitalon tilojen pihapiirissä, Paimionjoesta n. 400 m itään. Polttokenttäkalmisto sijaitsee Keskitalon pihassa. Inventoinnissa 2005 paikalla olevan ladon reunoilla havaittiin nokimaata, palaneita kiviä ja palanutta luuta. Keskitalon maalla on ollut kuppikivi, joka on räjäytetty vuoden 1934 jälkeen. Alastalon pihapiirissä on ollut roomalaisaikainen maansekainen hautaröykkiö, jonka Ella Kivikoski kaivoi 1934. Lisäksi molempien tilojen maalta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm. kampakeramiikkaa. Kylämäen pelloilta on löytynyt peltotöissä useita kivikautisia esineitä, jotka ovat kadonneet. Muinaisjäännösryhmä on osin tutkittu, osin hävitetty ja mahdollisesti siitä on vielä jotain jäljellä ainakin Keskitalon pihapiirissä.

Luuspää (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Poutajoen länsipuolella, Löyhäistenmäki -nimisellä kalliolla, mistä avautuu laaja näkymä jokilaaksoon. Eteläisimmän ja pohjoisimman röykkiön välimatka on pohjois-etelä -suunnassa n. 160 m. Muinaisjäännösmerkki peruskartalla ei täsmää 2005 inventoinnissa annettujen röykkiöiden GPS-keskikoordinaattien kanssa. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Muurmäki (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna (Muurmäki, Muurimäki tai Ruoklinna) sijaitsee Vistan itäpuolella, Ruokolinnan kartanon itäpuolella, peltojen ympäröimällä kallioniemekkeellä. Linnavuori on suojattu kivivallein. Vallien sisäpuolinen alue on kooltaan n. 75x90 m. Valli erottuu heikoimmin mäen itäpuolella. Vallin leveys vaihtelee 2-4 metriin ja korkeus 1-1,25 metriin. Itse mäki on matalahko ja sen rinteillä on paljon pirunpeltoa. Vallitukset on mahdollisesti koottu luontaista pirunpeltoa hyödyntäen. Linnavuori on laajuudeltaan n. 7400 m2.

Nokkala (577010029) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paimionjoen länsipuolella kallion korkeimmalla kohdalla, n. 500 m joesta länteen. Röykkiö on suurimmaksi osaksi hajotettu; 1927 siinä oli vielä reunamuuria näkyvissä. Röykkiö on ollut kooltaan n. 10x7,5 m ja korkeudeltaan hieman alle metrin. Inventoinnissa 2005 röykkiön muoto ja koko olivat vaikeasti hahmotettavissa. Kehämuuria ei ollut enää havaittavissa. Kylän lasten tiedetään kaivelleen röykkiötä aarteiden toivossa.

Kehioja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paimionjoen itäpuolella, joesta n. 200 m itään, peltojen keskelle pohjoista kohti työntyvällä metsäniemekkeellä, niemekkeen päässä Kehiojan (Kehinojan) talon pihapiirissä. Maasto alueella viettää loivasti länteen, kohti Paimionjokea. Maaperä alueella on mullansekaista hiekkaa. Inventoinnissa 2005 talon kasvimailta ja pelloilta löytyi muutamia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, joita ei otettu talteen.

Fuila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paimionlahden itäpuolella, rannasta 200 m itään, Fuilan kartanosta 500 m pohjoiseen. Röykkiö on pohjoiseen työntyvän kallioniemekkeen kärjessä. Se on kooltaan n. 6x4 m, matala ja muodoltaan epämääräinen. Pahoin hajonnut röykkiö on koottu pyöristyneistä rantakivistä ja lohkareista ja sen keskellä on pyöreähkö kuoppa. Löydötön röykkiö on tutkittu kaivauksin vuonna 1885.

Lautelantie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Paimion keskustasta n. 1 km pohjoiseen, Mäkeläntien ja Lautelantien risteyksen tuntumassa. Alueella on omakotitaloasutusta ja myös uhrikivi sijaitsee omakotitalotontin nurmialueella. Etelässä on peltoalue ja uhrikivestä n. 300 m pohjoiseen sijaitsee Lautelan muinaisjäännös. Silokalliossa on ainakin yhdeksän uhrikuoppaa, joista kahdeksan on yhdessä rykelmässä. Kupit ovat halkaisijaltaan n. 5 cm ja syvyydeltään n. 2 cm tai matalampia.

Litto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee peltojen ympäröimällä, metsäisellä mäellä, jolla kalliopohja pistää paikoin esiin. Mäen länsipuolella virtaa Vainionoja. Mäki on asuttu ja röykkiö sijaitsee heti Kinnarin saunan länsipuolella. Röykkiö on hajotettu; enää siitä on vain pohjakivet jäljellä. Soikeahko röykkiö on kooltaan n. 10,7x9,5 m. Röykkiön länsipuoliskon keskiosassa on suorakaiteenmuotoinen, suurista kivistä koottu karsina. Sen sisätila on kooltaan n. 1x1,7 m ja kyseessä lienee ruumishautauksen paikka. Peruskartalle Litton talo on merkitty n. 600 m etelälounaaseen.

Kumpumäki (577010034) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee vanhan Turuntien (mt 234) pohjoispuolella, Paimionjoen länsipuolella, joesta n. 1,3 km länteen. Kohde erottuu peltojen ympäröimänä mäkenä, jonka läpi kulkee maantie. Mäki on kaksiosainen ja kummallakin on oma nimensä; itäistä osaa kutsutaan Kumpumäeksi, läntistä Katajamäeksi. Koetutkimuksissa paikalta löytyi sekä rautakautista että nuorempaa keramiikkaa, muutama pala palanutta savea, rautakuonaa sekä pieni kulkusmainen saviriipus. Tutkimuksissa asuinpaikka todettiin melko tuhoutuneeksi. Inventoinnissa 2005 paikalla oli omakotitalo ja laaja pihanurmikko. Muinaisjäännösryhmän laajuudeksi arvioitiin n. 3100 m2.

Katajamäki (577010035) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee vanhan Turuntien (mt 234) pohjoispuolella, Paimionjoen länsipuolella, joesta n. 1,3 km länteen. Kohde erottuu peltojen ympäröimänä mäkenä, jonka läpi kulkee maantie. Mäki on kaksiosainen ja kummallakin on oma nimensä, itäistä osaa kutsutaan Kumpumäeksi, läntistä Katajamäeksi. Paikalta on löytynyt keihäänkärki, pronssinen rannerengas, rautaniittejä, lasihelmiä, saviastianpaloja ja palaneen luun kappaleita. Mäen laella on selviä merkkejä polttokenttäkalmistosta ja kallion reunalla on merkkejä palamattomasta vyöhykkeestä, jonka löydöt viittaavat rautakautiseen asuinpaikkaan. Inventoinnissa 2005 kohteen laajuudeksi arvioitiin n. 4000 m2.

Leikola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. 300 m etelään valtatieltä 1., Vainionojan laakson itäreunalla metsää kasvavan kukkulan lakialueella. Kukkulan ojan puoleinen, läntinen sivu on jyrkkä. Paikalla kohoavalla kahdella kalliopaljastumalla on kaksi röykkiötä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Tuomola (577010037) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Poutajoen itäpuolella metsäisen kukkulan korkeimmalla kohdalla kallioharjanteen pohjoispäässä. Röykkiö on koottu kalliopohjalle ja se on varsin pahoin tuhoutunut. Kiviä on heitetty ja levitetty viuhkamaisesti alas rinteeseen sen pohjoispuolelle. Röykkiön ilmeisen alkuperäisen ytimen kohdalta on paljastunut pitkänomainen, kammiomainen, suorakaiteenmuotoinen, päältä avoin ja selvästi kylmämuurattu rakennelma, joka on luode-kaakko -suuntainen ja 3x1,5x1 m:n kokoinen. Alue on merkitty peruskartalle louhikkona.

Nummenalho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paimionjoen itäpuolella Tarvasjoentien varrella. Paikka on hiekkaharjanteen itäreunalla. Tarvasjoentien itäpuolella on laaja hiekkakuoppa, jonka lounais-, itä- ja koillisreunoilla oli 1996 äestetty hakkuualue. Hiekkakuopan kaakkois- ja koillispuolilta löytyi harvakseltaan iskoksia äestysvaoista. Iskoksia löytyi myös hiekkakuopan tuntumaan jääneeltä hieman ympäristöään ylemmäs kohoavalta niemekkeeltä, mutta ei kauempaa tasaiselta maalta. Asuinpaikka lienee tuhoutunut suurelta osin hiekanotossa, mutta se saattaa kuitenkin jatkua pohjoiseen alueelle, jossa maasto on ehjää. Inventoinnissa 2005 todettiin, että hiekkakuoppaa oli laajennettu entisestään, mutta sen reunoilla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittavaa. Hakkuualue oli jo umpeenkasvanut. Kohteen laajuutta ei kyetty arvioimaan.

Kivimäki (577010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti länteen ja luoteeseen laskevalla, Kivimäen laajan kallioalueen luoteisrinteen alla olevalla kapealla hiekkakankaalla. Kangasta pitkin pohjoiseen ja edelleen koilliseen kulkee tie. Löydöt on kerätty n. 100 m:n matkalta ojaleikkauksesta, ojasta nostetusta maasta ja tien itäpuolella olevan hiekkakuopan reunalta. Inventoinnissa 2005 paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa eikä raportissa ole mainintaa aiemmin havaituista painanteista.
Metsähakkuisiin liittyen paikalla tehtiin tarkastus 2021. Tarkastuksessa ei havaittu vuonna 1998 havaittuja kahta mahdollista asumuspainnannetta. Vuoden 1998 jälkeen alueella on tehty hakkuita, ja alueella on nähtävissä vanhoja metsäkoneuria. Mainittu eteläisempi painanne sijaitsee mahdollisesti koorinaateissa P: 6716564 I: 259836, mutta tällä alueella on havaittavissa myös vanhoja metsäkoneen jälkiä.

Vuohimäki (577010041) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin puoli kilometriä läpimitaltaan olevan mäkialueen kaakkoisreunalla, eteläkaakkoon työntyvän harjanteen eteläkärjessä. Harjanteen kärkeä kiertää vanhan Paimiontien ja Veikkarintien välinen uusi yhdystie. Tien pohjoislaidalla on leikkaus, joka harjanteen laen kohdalla on enimmillään n. 4 m:n korkuinen. Löydöt (saviastianpalat, kivilaji- ja kvartsi-iskokset) on kerätty tästä leikkauksesta 50 m:n matkalta. Asuinpaikka voi olla huomattavasti laajempi; alueen topografian perusteella se saattaa jatkua varsinkin tieleikkauksen päästä länteen metsäalueelle. Inventoinnissa 2005 tieleikkauksesta löytyi kivilaji-iskoksia, joita ei otettu talteen. Kohteen laajuutta ei kyetty arvioimaan.

Laukonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Laukonmäen eteläkärjessä loivasti etelään laskevalla rinteellä. Mäen eteläkärjen poikki kulkee idästä länteen Kauhaistentie. Tien pohjoislaidalla on oja ja maaleikkaus, joka on enimmillään kahden metrin korkuinen. Löydöt (palaneet luunkappaleet, kivilaji- ja kvartsi-iskokset) on kerätty tästä leikkauksesta sen korkeimmasta osasta n. 45 m:n matkalta. Tie on ilmeisesti ainakin löytöalueen kohdalla tuhonnut pahasti asuinpaikkaa, mutta asuinpaikka voi olla huomattavasti laajempikin jatkuen mahdollisesti löytöalueen päästä länteen ja länsiluoteeseen metsäalueelle. Inventoinnissa 2005 ojaleikkauksessa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 45x10 m.

Nummentalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Paimionjoen itäpuolella kivikautisen niemen länsireunalla. Kivikautinen niemi kohoaa nykyään harjuna Kaimalan, Tomeron ja Spurilan peltojen sekä Paimionjoen välisellä alueella. Tihein löytöalue sijaitsee pellon keskellä olevan suuren ladon länsi- ja lounaispuolella, toinen tihentymä on pellon etelälaidalla. Paikalta on löytynyt mm. taltta, kourutaltan katkelma, oikokirveen teräosa, lehdenmuotoisen keihäänkärjen katkelma, tasataltan katkelma ja saviastianpaloja. Inventoinnissa 2005 pellolla havaittiin kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, joita ei otettu talteen. Maaperä löytöalueella on hiekansekaista peltomultaa. Inventoinnissa arvioitiin, että asuinpaikka saattaa olla jopa yli 4 hehtaarin suuruinen.

Hellberginkylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee entisellä pellolla Paimionjoen itäpuolella. Alue on muodostanut kivikaudella niemen ja kohoaa nykyään harjuna Kaimalan, Tomeron ja Spurilan peltojen sekä Paimionjoen välisellä alueella. Alueelta on pellolta pintalöytöinä saatu talteen hiottuja kivilajiesineitä ja niiden kappaleita, pii- ja kvartsi-iskoksia sekä saviastianpaloja. Lähes kaikki löydöt on saatu talteen melko suppealta alueelta pellon kaakkoisosasta. Inventoinnissa 2005 peltoalue oli kesannolla, joten havaintoja ei tehty. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 3000 m2. Sittemmin alueelle on istutettu lehtikuusia ja koivuja.
Kesällä 2008 todettiin, että asuinpaikan itäpuoliselta Vartialan tontilta, RN:o 5:54 on myös löydetty vuosien ajan runsaasti kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, keramiikkaa, hiottujen kiviesineiden kappaleita, kiekkokiviä jne.). Löydöt on kerätty puutarha- ja pihatöiden yhteydessä. Asuinpaikka on aiemmin arvioitua laajempi.

Hossila (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Asuinpaikka sijaitsee Paimionjoen itäpuolella kivikautisen niemen länsireunalla metsässä. Kivikautinen niemi kohoaa nykyään harjuna Kaimalan, Tomeron ja Spurilan peltojen sekä Paimionjoen välisellä alueella. Koekuopista löytyi runsaasti saviastianpaloja, piikaavin, pii-, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä hiotun kiviesineen fragmentti. Asuinpaikka vaikuttaa sijoittuvan metsäisessä maastossa olevan tasaisen terassin päälle. Välittömästi asuinpaikan pohjoispuolella on suurista kivistä rakennettu röykkiö, joka on lähes kokonaan tuhoutunut. Maan pinnalle näkyy vain muutama kivikerros. Röykkiön kivet ovat levinneet n. 14x10 metrin laajuiselle alueelle, mutta se on todennäköisesti ollut tätä pienempi. Röykkiön keskellä on suuri kuoppa.
Inventoinnissa 2005 alueelle kaivettiin yksi koepisto, josta löytyi kvartsi-iskos ja saviastianpala. Löydöt jätettiin kuoppaan. Muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin vähintään 4000 m2.

Heikkilänmäki (577010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paimionjoen länsipuolella etelään pistävällä kallioniemekkeellä, joesta 300 m länteen. Kaivauksessa todettiin mäen eteläisessä päässä säännöllinen polttokenttäkalmiston kiveys, jossa maa oli paikoitellen hyvinkin nokista. Löytöinä paikalta saatiin talteen palanutta luuta ja saviastianpaloja. Inventoinnissa 2005 paikalle tehtiin muutama koepisto, joista löytyi hyvin nokista maata, palaneita kiviä ja palanutta savea. Löydöt jätettiin löytöpaikoilleen. Muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin n. 4500 m2.

Mansikkamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pellolla Paimionjoen itäpuolella, jokiuomasta n. 200 m itään ja Askalan vanhainkodista n. 1050 m pohjoiseen. Pelto oli 1986 tarkastuksen aikana mansikkamaana. Maaperä on savista, osin hiekansekaista savimultaa. Pelto on muodoltaan kaukalomainen; pellonreunat kohoavat koilliseen, kaakkoon, lounaaseen ja viettävät luoteeseen kohti Paimionjoen jyrkkää reunaa. Paikalta on löytynyt hioinlaakaan kuuluvia kappaleita sekä kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2005 pelto oli umpeenkasvanut, joten pintapoiminta kohteella ei onnistunut.

Kakkarvuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee valtatietä 1 ja Tammisilta-Paimio -tietä yhdistävän Käräjätien itäpuolella, Kakkarvuoren eteläpuolella välittömästi tien vieressä. Löytöpaikka sijaitsee Paimionjokilaakson länsireunalla olevalla pellolla hiesusavialueella, vanhalla rantaterassilla. Paikalta on löytynyt porfyriittinen iskentäydin, 11 porfyriitti-iskosta ja kaksi kvatrtsi-iskosta. Pintalöytöjen levinnän perusteella muinaisjäännösalue lienee melko pienialainen. Korkeuden perusteella löydöt ajoittuisivat lähinnä pronssikauteen. Inventoinnissa 2005 pellolla havaittiin muutamia porfyriitti-iskoksia ja ne jätettiin paikoilleen. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin alle 2000 m2.

Kerossaaren kankare (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen asuinpaikka sijaitsee lähellä Helsinki-Turku ja Sauvo-Paimio teiden risteystä, valtatien 1 pohjoispuolella. Kohde on pellolla Paimionjokilaaksossa, joesta 800 m itään sijaitsevan pienen katajaa, havu- ja lehtipuita kasvavan moreenimuodostuman vieressä, kumpareen itäpuolella. Koepistoissa ei kuitenkaan havaittu merkittäviä anomalioita. Paikalta on löytynyt saviastianpaloja. Inventoinnissa 2005 moreenikumpareen itäosaan tehtiin kaksi koekuoppaa, joista toisesta löytyi yksi saviastianpala. Paikalta ei saatu havaintoja likamaasta tai asuinpaikkaan liittyvistä rakenteista. Muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin korkeintaan 1500 m2.

Risamäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee peltoalueella Ristikartanoon kuuluvan Risamäen eteläpuolella, n. 200 m etäisyydellä Perniönjoesta.
Löytöinä rautakautista keramiikkaa, palanutta savea/savitiivistettä ja hioin.
Löydöt osoittanevat paikalla olevaan rautakautiseen asuinpaikkaan.

Hamarinkoski (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee peltoalueella melko lähellä Hamarinkoskea, n. 100 m etäisyydellä Perniönjoesta, joen länsipuolella.
Löytöinä rautakautista keramiikkaa, savitiivistettä ja punasavikeramiikkaa.
Mahdollinen rautakautinen kiinteä muinaisjäännös, asuinpaikka.

Mutainen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekkamäen laki Mutaisten kartanon päärakennuksesta 150 m lounaaseen. Maasto viettää jyrkästi pohjoiseen aina Halinkonlahden rantaan saakka. Löytöinä tyypillistä kampakeramiikkaa, tyyliä II:1. Meinanderin kaivama alue sijaitsee Mutaisten tilan navetan ja konehallin välissä.

Tattaroistenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee jyrkänteellä aivan Kirjakkanselän itärannalla, kalliopaljastuman laella, jossa on matalahko kiviröykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Röykkiö on levinnyt etelään päin. Mahdollisesti vuoden 1900 kaivauksen yhteydessä röykkiö kasattu nopeasti. Röykkiön päällä kasvaa nuoria haapoja. Näkyvyys Kirjakkalanselälle hyvä. Röykkiön pohjalla suuremmista (halkaisija n. 30-50 cm) kivistä tehty latomus. Löytöinä pronssiveitsi, kvartsia. Mitat: N-S -suuntaisesti 10,20 m, W-E -suuntaisesti 8 m, korkeus noin 0,5 m. Röykkiön itäpuolella noin 20 metrin päässä on kapea soratie.

Onnelannummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamarijärven pohjoisrannalla koivuvaltaisessa sekametsässä tasamaalla. Kohteeseen kuuluu kaksi rakennetta ja se sijaitsee retkeilyreitin tien molemmin puolin nuotiopaikasta n. 25 m luoteeseen.
Ryssänuuni eli mahdollinen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännös sijaitsee tien pohjoisreunassa. Tie on osin tuhonnut uunia ympäröivää maavallirakennetta, mutta itse uuni on hyvässä kunnossa. Sen katossa on savuaukko. Vallirakenteen suuaukko on etelään miilulle päin. Vallien ulkomitat ovat 3,5 x 3,5 metriä ja vallien korkeus on noin 0,7 metriä.
Edellistä vastapäätä, tien eteläreunassa on hiilimiilun jäännös, jota tie on osin tuhonnut sen pohjoisreunasta muutaman metrin alalta. Miilun alkuperäinen halkaisija on ollut noin 15 metriä. Miilukumpu on tasalakinen, tien puolella lähes maan tasainen, mutta järven puolella noin metrin korkuinen. Miilukummun ulkokehällä viisi kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa. Miilukummun
päällä kasvaa tiheä puusto.

Kuusimäki (586010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Länteen ja etelään viettävä, hiekkapohjainen peltorinne. Rinteen alapuolella virtaa kapea joki, joka on ilmeisesti kivikaudella ollut leveä salmi. Ojaleikkauksessa nähty palaneen maan kerros (Salmon tarkastus 1963). Asuinpaikka jatkunee itään metsän puolelle. Löytöinä mm. hioinkivi.

Kieronperä 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Ryökkiö sijaitsee Kieronperältä Pohjankylään vievästä vanhasta paikallistiestä (nyk. huonokuntoinen traktoritie) noin 20 metriä länteen, kartalla merkitystä muinaisjäännösmerkistä hieman etelään. Röykkiö on matala sammaleen ja jäkälän peittämä, jonka itäosaan on kasattu metalliromua. Lähellä epämääräinen asumus, jota käytetty väliaikaisena asuntona. Romuja lukuunottamatta röykkiö on melko hyväkuntoinen. Mitat: S-N -suuntaisesti 5,3 m, W-E -suuntaisesti 5,5 m, korkeus noin 0,3 m.

Öfverbygård 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltoaukealla Yliskylän kartanosta lounaaseen, noin 300 m etäisyydellä Perniönjoesta. Kupit ovat silokallion luoteeseen viettävällä sivulla ja niitä on ainakin 27 kappaletta. Pienimmät ovat halkaisijaltaan 3 cm ja syvyydeltään 0,5 cm ja suurimmat halkaisijaltaan 9 cm ja syvyydeltään 3 cm. Mukana on myös yksi soikea kuppi. Kolme kuppia on tehty mannerjään aikaansaamaan uurteeseen ja 16 kuppia on ryhmässä. Kupeista 2 oli näkyvissä ja loput palajastettiin turpeen alta. On mahdollista, että kuppeja on enemmän kuin inventoinnin yhteydessä havaitut 27 kappaletta. Vuonna 1989 ympäristöstä löytyi rautakautisia esineitä, mutta selviä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei saatu.

Öfverbygård 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltoaukealla Yliskylän kartanon eteläpuolella ja Perniönjoen rantaan on matkaa noin 200 m. Kupit ovat silokallion luoteeseen viettävällä sivulla ja niitä on ainakin 20 kappaletta. Pienimmät ovat halkaisijaltaan 4 cm ja syvyydeltään 0,5 cm ja suurimmat halkaisijaltaan 9 cm ja syvyydeltään 2 cm. Osa kupeista oli näkyvissä, osa turpeen ja mullan alla.
Inventoinnin yhteydessä koko kallioaluetta ei paljastettu ja on mahdollista että kuppeja on enemmän kuin 20 kappaletta. Kallion päältä löytyi rautakautista keramiikkaa ja savitiivistettä, jotka ovat luultavasti peräisin ympäröiviltä peltoalueilta.
Vuonna 1989 kuppikallion maapeitteistä löytyi kultuurikerrosta (tummaa maata, nokea ja hiiltä), josta löytöinä saatiin keramiikkaa, savitiivistettä ja palanutta luuta. Alueella on myös mahdollinen rautakautinen asuinpaikka.

Yliskylän hautausmaa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Yliskylän kappelin hautausmaata laajennettaessa löydettiin kesällä 1893 piilukirves ja tulusrauta. Samana vuonna tutkittiin yksi polttohauta ja vuonna 1895 11 ruumishautaa, jotka olivat rivissä pohjois-eteläsuunnassa. Polttohautaus oli pienessä maakummussa, jossa oli myös isohkoja kiviä. Esinelöydöt olivat kaikki n. 80 cm kokoisella alalla, jonka syvyys oli n. 40 cm. Esineet olivat nokisessa ja hiilisessä maassa, jossa oli myös paljon palanutta luuta. Hiekka haudan alla oli myös palanutta. Esineitä oli yhteensä 74 ja niittausnauloja 850. Erillään näistä löytyi vielä pronssinen kaarisoljen katkelma. Polttohautaus ajoittuu vanhemmalle rautakaudelle. Ruumishaudat olivat hiekkaisessa maassa ja ne olivat syvyydeltään 55-80 cm. Ruumiiden päät olivat länteenpäin. Ruumishautaukset ajoittuvat nuoremmalle rautakaudelle.

Tyynelä (586010011) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tyynelän tilan päärakennuksen kaakkoispuolella jyrkkäreunaisella kalliolla. Esineiden löytöpaikoissa maa oli mustaa ja nokista ja siinä oli jonkin verran kiviä. Talon rakentaminen ja ihmistoiminta ovat tuhonneet suurimman osan muinaisjäännöksestä, jota kaivoivat Ailio vuonna 1900 ja Cleve vuonna 1930.

Antlanpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde on peltoaukealla hieman muuta ympäristöä korkeammalla paikalla. Lännessä Perniönjokeen on matkaa noin 75 metriä ja koillisessa sijaitsee Tyynelän kalmistoon noin 100 metrin päässä. Maalaji poikkeaa ympäristöstään ja peruskallio on ilmeisesti lähellä maanpintaa. Maa on n. 30 x 50 m kokoiselta alueelta noen tummaksi värjäämää ja ilmeisesti hiukan humuksensekaista. Löytöinä keramiikkaa, saviesineiden katkelmia, savitiivistettä, tiiltä, piiesine. kvartsiesineitä, metallikuonaa ja savikuonaa.

Linnamäki Perniö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pöyreä, moreenirinteinen, kalliolakinen Linnamäki sijaitsee Kuhmisten kylässä Perniön asemalta Muurlaan vievän maantien pohjoispuolella. Mäen kalliolakisella huipulla on neljä röykkiötä, jotka vanhojen tietojen mukaan ovat pahoin tuhottuja. Nykyisin röykkiöt näyttävät uudelleen kasatuilta. Mäen laella kasvaa harvakseltaan havupuita. On myös ehdotettu että paikalla olisi ollut linnoitus ja joskus mäen ympärillä on nähty kivikehä sen länsi-, etelä- ja itäpuolella, jotka ovat myös mäen loivimmat rinteet. Kivikehät on myöhemmin tuhottu.

Onnenmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Aaljoen kylässä Kosken asemalle vievän maantien länsipuolella olevalla kallioisella selänteellä. Kallioselänteen huipuista itäisin on Onnenmäki. Onnenmäki 1 sijaitsee mäen eteläpäässä. Kalliopaljastuman ympäristössä on tehty avohakkuuta sekä metsäaurausta. Mäeltä on hyvät näkymät Aaljoen suuntaan eli itäkaakkoon.
Röykkiö on peittynyt risujen ja oksien alle, joita on syntynyt metsän raivauksen yhteydessä. Röykkiö on muodoltaan lähes pyöreä. Mitat: N-S -suuntaisesti 5 m, W-E -suuntaisesti 5,1 m, korkeus noin 0,3 m.

Onnenmäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Onnenmäki 2:n kaksi röykkiötä sijaitsee Aaljoen kylässä Kosken asemalle vievän maantien länsipuolella olevan kallioselänteen itäisimmällä Onnenmäki nimisellä kalliohuippuisella mäellä. Onnenmäki 2:n röykkiöt sijaitsevat noin 200 metriä pohjois-luoteeseen Onnenmäki 1:n röykkiöstä. Kalliopaljastuman ympäristössä on tehty avohakkuuta ja metsäaurausta.

Pihlajamäki (586010016) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee loivasti länteen viettävässä kalliossa. Siinä on 53 uhrikuoppaa ja 2 kaukalomaista syvennystä sekä 2 syvennyksellä yhdistettyä kuoppaa. Kuopat ovat kapealla ja pitkällä alalla. Suurin kuopista on halkaisijaltaan 9 cm ja syvyydeltään 3,5-4 cm.

Kuhminen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Perniönjoen itäpuolella, pellonlaidassa, mäenrinteessä 2 röykkiötä. peltoraunioita topografian, sijainnin ja rakenteen perusteella.

Riihimäki (586010018) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee Riihimäen asutustilan päärakennuksen itä-kaakkoispäädyssä. Kalmisto rajoittunee hiekkaharjun laelle lounais-koillissuuntaisena. Pohjois- ja luoteispuolella on pellot , joten tällä puolella mahdollisesti ollut kalmisto on tuhoutunut. Itään, kaakkoon ja eteläänpäin on taas jyrkästi viettävä rinne, josta on otettu soraa. Kaakkoisrinteessä oli vuonna 1959 muutamia etelä-pohjissuuntaisia haudantapaisia vajoamia, joista Salmo aukaisi yhden. Hänen mielestään se oli ilmeinen hauta, vaikkei siitä löytöjä tullutkaan.
Polttokenttäkalmisto on noin 200 metriä länteen Perniön joesta ja Kettukankareen röykkiökalmistosta noin 80 metriä kaakkoon. Kalmiston kohdalta on hyvä näkyvyys kaikkiin muihin suuntiin paitsi länteen, jonne maasto kohoaa. Kaivaukset suoritettiin vuonna 1959 päärakennuksen itä-koillispäässä. Taloa rakennettaessa oli tullut esille mustaa kalmistomaata, joten se tuhoutui osin jo rakennustöiden yhteydessä.
Säilyneen polttokenttäkalmiston laajuus ennen vuoden 1959 kaivauksia oli ehkä noin 32 neliömetriä. Nykyisin kalmisto on mahdollisesti kokonaan tuhoutunut.

Erkintalo (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienellä, keskellä peltoaluetta olevalla mäellä, jonka itäpuolella virtaa Perniönjoki noin 150 m etäisyydellä. Päärisen kalmisto sijaitsee noin 80 m länsilounaaseen sekä Ketunkankareen röykkiökalmisto noin 100 metriä länsi-lounaaseen asuinpaikasta. Löytöinä keramiikkaa, savitiivistettä, palanutta savea ja kuonaa.

Lepistö (586010020) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee noin 45 metriä itään päin Perniön joesta Jokela nimisen tilan päärakennuksen länsipuolella olevassa puutarhassa. Puutarhaan rakennettu mahdollisesti 1970-luvulla uima-allas. Löydöt tulivat esille tilan puutarhasta ja navetan tienoilta. Kalmistoa on osin tutkinut Pälsi vuonna 1926. Nykyisin voidaan pitää, että kalmisto on kokonaan tuhoutunut erilaisten maanmuokkaus ym. töiden yhteydessä.

Paarskylän kartano (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee noin 500 metriä Perniön joesta itään päin, Paarkylän kartanon puutarhan länsireunassa ja navettarakennuksen edustalla. Nykyisin alue on hyvin hoidettuna nurmikenttänä. Tätä nuoremman rautakauden polttokenttäkalmistoa on tutkittu useaan otteeseen. Vuosina 1893 ja 1895 Appelgren-Kivalo, vuonna 1938 Voionmaa ja Leppäaho ja vuonna 1966 Keskitalo.

Varemäki (586010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sormijärven kylässä olevan Varemäen kaakkoisosassa noin 300 metriä Sällylän päärakennuksesta pohjois-luoteeseen korkeimmalla kallion laella. Kallion laelta hyvä näkyvyys itään ja etelään.
Röykkiön ympärillä kasvaa nuoria kuusia ja yksi kataja. Röykkiö on hyvin säilynyt ja on muodoltaan kekomainen. Mitat: S-N -suuntaisesti 4,4 m, W-E -suuntaisesti 4,4 m, korkeus noin 0,5 m.

Varemäki Perniö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Neljän röykkiön ryhmä sijaitsee Aaljoen laakson länsilaidalla kohoavalla moreenirinteisellä, kalliopaljasteisella selänteellä, Haukkurinmäen kaakkoisosassa olevan mäen itäpuolella olevalla kalliopaljastumalla. Mäen moreenirinteet viettävät itään ja kaakkoon.

Mäntylä Perniö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mäen etelä-kaakkorinteessä hiekkakuopan reunassa on pieni ja matala röykkiö (3,5 x 2 m). Samalla korkeudella on tien vasemmalla puolella paasiarkku röykkiössä. Tien oikealla puolella on kivilatomus, joka on kooltaan 2,9 x 1,8 m ja jonka Tallgren tutki v. 1925. Vähän matkaa eteenpäin, tien vasemmalla puolella on toinen tutkittu kivilatomus, kooltaan 3,5 x 2,25 m. Tien oikealla puolella hiekkakuopan reunalla on myös hiekkaa otettaessa löydetty 4,7 x 3,5 m kokoinen kivilatomus. Ensin mainitusta röykkiöstä on vielä yksi sen kaakkoispuolella.
Vuonna 2023 jäljellä enää vuonna 1925 tutkitun röykkiön ennallistettu jäänne (reunakiveys ja arkkumainen rakenne), muut röykkiöt tuhoutuneet maankäytön ja maa-aineksen oton vuoksi. Tontilla 734-576-1-7 olevan asuinrakennuksen pohjoispuolella moderni kivipengerrys, johon käytetty alueella sijainneiden hautaröykkiöiden kiviä.

Tamminummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Knaapilan kylän Kuuttassuon itälaidalla, Haukkurinmäen luonaispuolella sijaitsevan mäen länsireunassa olevalla matalalla mäen laella ja sen länsi-luonaisrinteellä on kolmen röykkiön ryhmä sammaleisella kalliopaljastumalla. Alueella valtapuuna on kuusi, jonkin verran myös mäntyjä. Röykkiöiden kaakkoispuolella epämääräisiä kivirykelmiä ja kuoppia.

Hepohaanmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hepohaanmäki sijaitsee Kuuttassuon lounaispuolella. Hepohaanmäen ja sen itäpuolella olevan mäen väliin jää kapea kohta, joka on ollut joskus salmena. Mäkien alapuolella kulkee 15 metrin korkeuskäyrä. Nykyisin kohdassa on pieni, kapea Kuuttasoja. Hepohaanmäki 1:n röykkiö sijaitsee mäen itälaidalla kapealla pohjois-eteläsuuntaisella kalliopaljastumalla. Laen rinne länteen päin on osin hyvin jyrkkä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä kekomainen. Sen keskellä on syvä pyöreä kraateri, jonka halkaisija on 4,3 metriä. Röykkiön kivet ovat sammaloituneet ja keskellä kasvaa iso mänty. Röykkiön halkaisija N-S -suuntaisesti on 13 metriä ja korkeus osin yli 2 metriä.
Aikaisemmissa lähteissä on, että alueella olisi kaksi röykkiötä, mutta vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä löydettiin vain yksi. Vuonna 2023 röykkiön pohjoispuolella n. 2 m päässä kivikehä, joka voi olla joko moderni tai vanhimmissa lähteissä mainitun röykkiön pohja.

Mäkisauru (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Peltosaareke sijaitsee 5,4 kilometriä länteen Perniön joesta. Uusi Iso-Perheen rautakautinen mahdollinen kalmisto sijaitsee 400 metriä koilliseen. Peltosaareke on laajan peltoaukean keskellä. Tämän kallioydindrumliinin päällä on kalmisto ja sen etelä- ja länsipuolella asuinpaikka. Näiden lisäksi länsipuolella olevalla luoteeseen viettävällä kalliopaljastumalla on 12-14 uhrikuoppaa, jotka ovat halkaisijaltaa alle 10 cm ja syvyydeltään vain 2-3 cm.
Mäen eteläpuolella maa-aines on saven sekaista moreenia, länsipuolella savea. Mäellä on paikka paikoin kalliopaljastumia. Turpeen alta musta noen-, humuksen- ja kivennäismaansekainen kerros, jossa on myös hiiltä ja kiviä.

Naarjärven saari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Naarjärvi sijaitsee aivan Perniön itäosassa. Osa järven itäpuolesta kuuluu jo Kiskon kunnalle. Naarjärven pohjoisassa on pieni saari, joka on ollut 1900-luvun alussa pääasiassa peltoa. Sen eteläosasta on löytynyt tulisija ja saarelta on myös kivikautisia irtolöytöjä. Nykyisin saaren keskiosaan on rakennettu kesämökki ja etelärannassa on vanha saunarakennus. Kuitenkin potenttiaalinen asuinpaikkakohta on rakentamaton.

Viikinkivuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Viikinkivuori sijaitsee Perniön länsiosassa, Perniön ja Kemiön välissä olevan Falkinselän itäpuolella. Vuori kohoaa suoraan vedestä 20 metriä. ensimmäisellä tasanteella on yksi röykkiö. Tämän tasanteen jälkeen vuori kohoaa vielä runsaat 20 metriä. Vuoren päällä noin 42 metrin korkeudessa on toinen röykkiö.
Cederhvarfin inventointi kertomuksessa vuodelta 1895 on mainittu vain yksi röykkiö, jonka koko on 16 x 14 m ja korkeus 1-1,5 m (Itäinen röykkiö). Ilmeisesti röykkiötä on kaivettu 1800-luvulla ja siitä on löytynyt sormus.

Takaniityn kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Takaniitynkallio sijaisee Kemiön ja Perniön toisistaan erottavan Falkinselän itäpuolella. Röykkiö on mäen länsireunan kalliopaljastumalla. Mäkeä ympäröi vanha havumetsä. Röykkiö on kekomainen, jonka keskellä on hyvin laaja kuopanne. Tämän laajan kuopanteen sisäpuolella on neljä melko uudennäköistä syvään kaivettua kuoppaa. Röykkiö on keskeltä melko pahoin tuhottu. Se on rakennettu suurehkoista lohkarekivistä ja mitat ovat N-S -suuntaisesti 14,5 m, W-E -suuntaisesti 13,2 m ja korkeus yli 2 metriä.

Innanportaannummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 25 metriä Punassuon eteläreunasta etelään matalan harjanteen tyvessä ja siihen kuuluu sekä hiilumiilu, jossa uuni että miilumajan jäännös.
Harjanteen juuressa on kivistä ladottu tulipesällinen sammaloitunut, mutta hyväkuntoinen rakenne, jonka suuaukko on pohjoiseen. Uunin katto on myös
laakakivistä tehty ja siinä on savuaukko. Uuni on neliskanttisen maavallirakenteen eteläpäässä, jonka leveys on noin neljä ja pituus noin kuusi metriä. Maavallirakenteen suuaukko on pohjoiseen miilulle päin, joka sijaitsee siitä noin kolmen metrin etäisyydellä.
Kivirakenteen pohjoispuolella on em. hiilimiilun jäännös. Miilukummun halkaisija on
noin 14 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Miilukummun ulkokehällä on säännöllisin välein kuusi kuoppaa eli jalka-aukkoa eli ilmansäätöaukkoa. Niiden koko on noin metri x kaksi ja puoli metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Miilukummun päällä kasvaa noin 15 mäntyä, jotka paksuutensa puolesta vaikuttavat yli sata
vuotiailta. Kohde on erittäin hyvin säilynyt ja näyttävä.
Kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilu ja siihen liittyvän mahdollisen miilumajan tai
potaskanvalmistuspaikan jäännökset (Ns. ryssänuuni maavallirakenteineen). Alueella on ollut ruukkitoiminta vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Kirakanjärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenne on harjanteella, josta maasto laskee itään ja länteen. Harjanteen molemmin puolin on kosteikkoja, jotka ovat yhteydessä Vähäjärveen, Kirakanjärveen ja Lakiassuohon. Kivirakenteen eli ryssänuunin pohjoispuolella noin 150 metrin päässä on uusi metsäautotie.
Ryssänuuni sijaitsee harjanteen pohjoisrinteellä ja on hyvin säilynyt. Sen mitat ovat: pituus 1,7 m, leveys noin 1 m ja korkeus 0,5 m. Uunin suu on pohjoispuolella. Sen koillispuolella on viiden painanteen etelä-pohjoissuuntainen rivi.
Yleisöilmoituksen mukaan kiviuuni sijaitsee soikeahkon rakenteen sisällä ja vieressä on kaksi halkaisijaltaan 10-metristä hiilimiilua. Jouni Taivainen on inventoinut kiviuuni-hiilimiilu -yhdistelmiä Teijon kansallispuiston alueelta.

Isorahka (586010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee harvaa havupuustoa kasvavalla hiekkakankaalla, joka viettää loivasti itä-kaakkoon. Alueen koillis- ja luoteispuolella on kallionpaljastumat, kaakkoispuolella on Isorahkan suo ja itäpuolella 400 m päässä Vähäjärvi. Asuinpaikan kohta on tasainen ja vaikuttaa terassimaiselta. Terassin reuna kulkee koillisessa. Maaperä on hienoa, kivetöntä hiekkaa. Vain paikalla olevan hiekkakuopan pohjoisreunalla on jälkiä asuinpaikasta. Löytöinä kvartsi-iskoksia ja palaneita kiviä.
Vuonna 1997 paikalla oli jatkettu hiekanottoa ja hiekkakuoppa laajentunut jonkin verran. Sen pohjoisreunalta löytyi vielä joitakin kvartsi-iskoksia ja esineitä.

Kivelä (586010038) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Perniön kirkolta Kemiöön kulkevan maantien eteläpuolella Kivelän tilan päärakennuksen pihapiirissä, hoidetun puutarhan ulkopuolella loivasti luonaaseen viettävällä rinteellä.
Röykkiön 1 tutki Sirelius vuonna 1902. Röykkiö on hyvin matala kiveys, joka on nykyisin aluskasvillisuuden peitossa pienen ulkorakennuksen länsipuolella. Mitat: N-S -suuntaisesti 10 m ja W-E -suuntaisesti 10 m.
Röykkiö 2 on röykkiöstä 1 noin 50 metriä kaakkoon päin, pihan eteläreunassa. Nykyisin matala röykkiö on ladottu suurista kivistä. Osa kivistä mahdollisesti heitetty jälkeen päin nurmikon tieltä röykkiön päälle. Röykkiö on mahdollisesti tuhoutunut osin pohjoisosastaan, kun hoidettua pihapiiriä on laajennettu.

Vaarnummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vaarnummi sijaitsee Perniön kirkolta Kemiöön vievän tien kaakkoispuolella. Luoteisosa mäestä on hieman jäänyt tien alle. Vaarnummi on peltojen keskellä oleva mäki, jonka korkeimmalla kohdalla on neljä röykkiötä ja alempana kaakkoisrinteellä kaksi röykkiötä.
Kolme hyvin säilynyttä pyöreän kekomaista röykkiötä mäen laella ovat kooltaan N-S -suuntaisesti 17 m, W-E -suuntaisesti 17-15 m ja korkeudeltaa noin 2-3 m. Rökkiöiden keskellä on kuopanteet. Näistä n. 40 m luoteeseen sijaitsee röykkiö 6, jonka keskellä iso kivi kuopassa. Röykkiö on keinotekoisen näköinen, ja siihen on mehdollisesti kajottu maantien levennyksen yhteydessä. Röykkiön mitat N-S suuntaisesti 9 m, W-E -suuntaisesti 8 m.
Noin 60 m pääryhmästä kaakkoon matala säännöllisen pyöreä röykkiö 2 joka on rakennettu veden hiomista, nykyisin sammaleen peittämistä kivistä. Tästä n. 50 m kaakkoon maantasainen, hajotettu röykkiö 1.

Uusitalo (586010040) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Uudentalon röykkiö sijaitsee Perniön kirkolta Kemiöön vievän tien luoteispuolella, Vaarnummen röykkiöalueesta noin 600 metriä luoteeseen päin. Uudentalon päärakennus on noin 60 metriä länteen röykkiöstä, joka sijaitsee puistomaisella harvakseltaan mäntyä kasvavalla alueella. Röykkiössä on silmäkivi ja reunoilla pienempiä kiviä kehänä. Silmäkivessä on muinaisjäännöslaatta. Röykkiön mitat: NW-SE -suuntaisesti 9,8 m ja NE-SW -suuntaisesti 8 m. Röykkiön muuten hyvin matala paitsi silmäkivi on noin 0,5 metriä korkea.

Penttilä 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vuoden 1926 inventointiraportissa mainittu metsää kasvavalla mäen kumpareella röykkiö tai kaksi. Toinen on suorakaiteen muotoinen kivikehä (4,8 x 3,5 m, korkeus 40 cm), jonka keskellä on maakumpu ja toinen, 50 m koilliseen, on matala kivikasa, jonka koko on 11,5 x 10 m ja korkeus 30 cm.
Paikka on merkitty peruskarttaan Metsäkyläntien eteläpuolelle, Penttilän päärakennuksesta noin 400 metriä luoteeseen päin. Vuoden 1997 inventoinnissa mainittu paikan olevan virheellisesti merkitty, kun vertaa vuoden 1926 inventointikarttoihin. Myöskään muinaisjäännösrekisterin osoittamien paikkatietojen perusteella ei Metsäkylän eteläpuoliselta mäen rinteelta tai sen laelta voitu havaita selkeitä hautaröykkiöihin viittaavia kivirakenteita kesällä 2022.

Penttilä 2 (586010042) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Peltojen keskellä olevalla metsäsaarekkeella röykkiöalue. Penttilän talosta n. 350 m länteen sijaitseva kohde Penttilä 2 on vanhalta nimeltään Kruuvankankare, joka sijaitsee Metsäkyläntien eteläpuolella, noin 1,5 kilometriä länteen Melkkilän kylästä.
Saarekkeen korkeimmalla kohdalla (n. 23 m mpy) kolme selkeästi erottuvaa varsin laajalle alueelle levittyvää röykkiötä, osittain suurten maakivien ympärillä.
Metsäkankareella oli vuoden 1926 inventoinnissa mainittu 12 erilaista kivikasaa. Vuoden 1997 inventoinnissa pystyttiin löytämään kuusi erilaista kivikasaa, joita voidaan pitää röykkiöinä. Kankareen korkeimmalla kohdalla olevat röykkiöt ovat hyvin selviä, mutta muut tulkinnanvaraisia. Penttilän päärakennukselta ladon kautta kankareen päälle on johtanut jonkinlainen tie, jonka rakentamisen yhteydessä on saattanut tuhoutua röykkiöitä, samoin kuin alueen metsänhoitotoimissa.

Penttilä 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Penttilän päärakennuksen itäpuolella, puretun saunan pohjoispäässä matalalla kalliolla kiviröykkiö, joka hyvin umpeenkasvanut. Matalan röykkiön päällä kasvaa kuusia ja vanhoja lahoavia katajia. Muodoltaan lähes pyöreä, halkaisija N-S -suuntaisesti 7,2 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä.
Röykkiön kunto tarkastettiin vuoden 1997 inventoinnissa, jolloin todettiin röykkiön olevan hyvin matala ja hyvin umpeenkasvanut ja sitä oli vaikea havaita. Saattaa olla vaarassa tuhoutua Penttilän pihapiirissä, mm. jätelautoja oli jätetty röykkiön läheisyyteen.
Vuonna 2022 muinaisjäännösrekisterin osoittamien koordinaattien paikalla epämääräinen kehämäinen muodostuma isohkoista luonnonkivistä. Ei vastaa vuoden 1997 inventoinnin kuvausta.

Kallela (586010044) (Maarakenteet)
Historiallinen; Muodoltaan suppilomainen kuoppa, jonka suurin halkaisija on n. 5 m. Seinämät ilmeisesti ainakin osittain luonnonkivillä kivetyt. Nykyinen syvyys n. 2 m. Kuopan keskellä kasvaa mänty. Sen pohjoispuolella laaja kuopanne, joka on matalampi kuin varsinainen kivetty kuoppa.

Töyrylän mäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievältä maantieltä noin 260 m pohjoiseen ja sieltä on hyvä näköala eteläiseen peltolaaksoon. Röykkiö on kallioisen mäen päällä pienten varastorakennusten ympäröimänä. Matalan, 8 x 7 m kokoisen röykkiön päällä kasvaa mänty ja siitä on viskottu kiviä lännenpuoleiseen jyrkähköön rinteeseen.

Leuarinmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Leuarinmäki sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän maantien eteläpuolella. Leuarinmäki 1:n röykkiö on mäen eteläkärjessä, muusta Leuarinmäestä pienellä notkolla erottuvalla korkealla kalliolla. Röykkiö on muodoltaan pitkänomainen ja koostuu ehkä kahdesta erillisestä röykkiöstä. Röykkiössä on neljä kuoppaa, joista luoteisin on syvä kraaterimainen. Röykkiö on hyvässä kunnossa eikä sen päällä ole kasvillisuutta. Röykkiön mitat: NW-SE -suuntaisesti pituus 21,5 m, leveys 9 m ja korkeus yli 2 m.
Leuarinmäki 2:n röykkiöt sijaitsevat noin 100 metriä pohjoiskoilliseen päin, notkon pohjoispuolella olevalla kalliolla.

Leuarinmäki 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Leuarimäki sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän tien eteläpuolella. Leuarinmäki 4:n röykkiryhmä on Leuarinmäen keskellä korkeimmalla kohdalla. Kallion päällä on viiden röykkiön ryhmä. Röykkiöt ovat melko tiivinä ryhmänä kalliolaen pohjoispuolella, josta avautuu hyvä näkyvyys länteen ja pohjoiseen. Tämä sekä Leuarinmäki 3 ja 5 kuuluvat Museoviraston hoitoyksikön kohteisiin. Röykkiöiden lisäksi niiden itä-kaakkoispuolella olevassa notkelmassa on noin 37 metrin pituinen ja 14 metrin levyinen kiveys, jonka keskivaiheilla on kuoppa.
Leuarinmäki 5 sijaitsee tästä kohteesta noin 200 metriä pohjoiskoilliseen ja Leuarinmäki 3 noin 150 metriä etelälounaaseen.

Leuarinmäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Leuarinmäki sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän tien eteläpuolella Leuarinmäki 1:stä pohjoiskoilliseen noin 100 metriä. Notkon toisella puolella olevalla kallion laella on kahden röykkiön ryhmä. Leuarinmäki 3 taas on 110 metriä luoteeseen Leuarinmäki 2:sta.

Tuomolanhaka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Alhaisten päärakennuksesta noin 100 metriä koilliseen ympäristöstään selkeästi erottuvan mäen kallioisella laella. Suurin röykkiö 1 vielä varsin hyväkuntoinen, keskellä kraaterimainen painauma. Muut röykkiöt 2 - 5 osin tai lähes kokonaan hajotettuja. Mäen kallioisessa länsirinteessä runsaasti irtokiviä, jotka todennäköisesti peräisin röykkiöistä 4 ja 5. Kilometrin säteellä kohteesta useita pronssikautisia hautaröykkiöalueita.

Ritanummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ritanummi sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalla vievän maantien eteläpuolella, Leuarinmäestä noin 300 metriä lounaaseen. Lampolan päärakennus sijaitsee noin 250 metriä kaakkoon Ritanummesta. Ritanummi on pieni korkea mäki, jonka kalliopaljastumalta löydettiin vuoden 1997 inventoinnissa neljä röykkiötä. Suurin röykkiö on Museoviraston hoitoyksikön hoitama kohde.

Varemäki-Huhdinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Perniön kirkolta Ylikulmalle vievästä tiestä noin 400 metriä etelään päin, Huhdin päärakennuksesta noin 150 metriä pohjoisluoteeseen sijaitsee Huhdinmäki, jonka päällä on kaksi röykkiötä. Mäestä eteläkaakkoon noin 600 metriä virtaa Asteljoki peltotasankojen keskellä.

Antinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Perniön kirkolta Ylikulmalle vievästä maantiestä 650 metriä etelään päin sekä Huhdinmäestä 300 metriä lounaaseen päin sijaitsee Antinmäen 3 röykkiötä melko tiiviinä ryhmänä. Röykkiöt ovat Antinmäen kalliopaljastuman koillisnurkassa. Röykkiöiden lisäksi mäellä on viiden pystyssä olevan kiven muodostama kivirivi. Noin 600 metrin päässä kaakossa virtaa peltojen keskellä Asteljoki.

Tilkkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tuohitusta Koskelle vievästä maantiestä noin 80 metriä länteen päin, Tilkkalan päärakennuksesta etelä-lounaaseen noin 150 metriä. Kohteen röykkiöt ovat moreenimäen länsirinteellä sekä mäen kalliopaljastuman päällä. Koskenjoki virtaa kohteesta länteen noin 200 metrin päässä peltojen keskellä.
Eteläisin hajoitettu röykkiö 1, jossa näkyvissä kivistä tehty luoteis-kaakkosuuntainen arkkurakennelma keskellä röykkiötä. Arkkurakennelma on pituudeltaan 4,1 m ja leveydeltään 1,55 m. Röykkiön kivet ovat vähäisiä, mutta pohjakiveys on näkyvissä. Tästä pohjoiseen noin 40 metriä on röykkiö 2, joka on rakennettu kalliopaljastuman päälle. Röykkiössä on osin käytetty hyväksi isoja maakiviä. Röykkiön päällä kasvaa puustoa ja kivet ovat hyvin sammaloituneet.
Em. röykkiöiden lisäksi mäen kallioisella laella n. 100 m röykkiö 1:sta koilliseen kehämäinen matala röykkiö 3. Tämän lähistölllä etelässä ja lounaassa pienet kivikasat kallion päällä, ainakin toinen näistä saattaa olla rajamerkki.
Röykkiöstä 1 noin 20 m länteen on laaja hiekkakuoppa, jonka itäreunasta on löydetty kivikautista asuinpaikkaa osoittavia kvartseja, saviastianmuruja ja kulttuurikerrosta sekä hautaukseen viittaava venekirves (KM 12026). Hiekkakuopan reunan lähellä oli vielä vuonna 1949 myös 7x7 m laajuinen kiviladelma, jonka keskellä oli arkuntapainen ilmeinen hautarakenne.

Lehmihaka (586010055) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lemu-Ervelä tiestä noin 100 metriä koilliseen päin metsän peittämällä matalalla mäellä, Keskitalon päärakennuksesta 100 metriä itään. Mäen laella ja sen rinteillä on 4 maansekaista kiviröykkiötä, joista kolme on tutkittu vuonna 1979. Aikaisemmissa tutkimuksissa alueella mainitaan olevan 5 hautarakennetta, mutta vuoden 1982 kaivauskertomuksessa röykkiö 4 luokitellaan luontaiseksi. Nykyään se on tuhoutunut Keskitalon konehallin rakentamisen yhteydessä. Lemu-Ervelä tien lounaispuolella Lehmihaan muinaisjäännösalueesta noin 150 metrin päässä on Lemun Ahon muinaisjäännösalue

Aho (586010056) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde on samaa Lehmihaan röykkiöaluetta kuin tien pohjoispuolella olevat Lehmihaan nimellä erotetut hautarauniotkin. Tien eteläpuolella on kaksitoista röykkiötä, joista suurin osa on tutkittu vv. 1979-1982. Ahon puolella sijaitsevista röykkiöistä on tutkittu n:rot 6-9, 11-13, 15 ja 16. Tutkimusten perusteella alueen rakenteista 11 olisi hautoja. Mäen lounaisosassa hautojen 15, 16 ja 8 välisellä alueella sekä hautojen 15,16 ja 11 alla ja täytemaassa todettiiin selviä asuinpaikkaan liittyviä kulttuurikerrosalueita sekä kaksi kivetöntä tulisijaa. Selviä rakenteita ei löydetty.
Alueella on tehty hakkuut 2010 -luvulla, jonka jälkeen alueen pohjoisosassa on lähes läpikulkematon ryteikkö ja keskualueella noin metrin korkuinen saniaskasvusto. Matalampien röykkiöiden hahmottaminen on vaikeaa kasvukaudella.

Hyypiänmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hyypiänmäen muinaisjäännöskohde sijaitsee korkealla jyrkkäreunaisella kuusi- ja mäntymetsää kasvavalla mäellä. Mäen luoteispuolella sijaitsevat röykkiöt 2-5 ja sen kaakkoispäässä röykkiö 1. Kaikki röykkiöt on rakennettu kalliopaljastumalle. Hyypiänmäestä pohjois-koilliseen noin 950 metrin päässä on Leuarinmäki 1. Hyypiänmäen ja Leuarinmäen välissä peltojen keskellä virtaa Asteljoki.

Pajapakankankare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pajapakankankareen talosta (nykyisin kesämökki) noin 70 metriä pohjoiseen on Pajapakankankareen röykkiö, jonka mitat ovat N-S -suuntaisesti 10 metriä ja W-E -suuntaisesti 8,3 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiön eteläreunassa on näkyvissä ladottua reunakehää. Sen keskellä on kaksi kuoppaa. Kivet ovat hyvin sammaloituneet. Alueella kasvaa nuorta kuusimetsää.

Suulpakankankare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Suulpakankankareen eteläreunassa, Suulpakan autiotalosta noin 100 metriä pohjoiseen päin on säännöllisen pyöreä röykkiö, joka on rakennettu kalliopohjalle. Röykkiön keskellä on matala painanne. Röykkiöstä noin 2 metriä etelään päin on rakennettu suurista lohkotuista kivistä vallia sekä pieni kivikasa. Röykkiön koilllispuolelle heitelty jonkin verran metalliromua. Muuten röykkiö on hyväkuntoinen. Röykkiön mitat: N-S -suuntaisesti 12 m, W-E -suuntaisesti 10,5 m ja korkeus noin 2 m.

Rajakallio 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde Rajakallio 1 sijaitsee Korttilan kylän ja Lemunkartanon maitten rajamaastossa olevan mäen korkeimmalla kohdalla n. 45 m mpy. Kallioinen mäki kohoaa jyrkkärinteisenä Lemunsuon itäreunalta ja ja jatkuu suon suuntaisesti pitkulaisena luoteis-kaakko -suuntaisena selänteenä. Mäeltä näköala länteen ja luoteeseen Lemunsuolle ja Asteljokilaaksoon. Turusta Helsinkiin vievä ratalinja kulkee mäeltä lounaaseen noin 130 metriä.
Paikalla on klassinen massiivinen pronssikauden hautaröykkiö, jonka mitat ovat n. 17 x 18 m ja korkeus hieman yli 2 m. Röykkiön keskellä on kolme kraaterinomaista kuoppaa. Kohde on ollut tunnettu jo 1800-luvun lopulla. Kaikkia vuoden 1926 inventoinnissa alueelta havaittuja kivirakenteita ei ole sittemmin pystytty varmuudella identifioimaan.
Aiemmissa inventoinnoissa alakohteiksi merkittyjä pieniä röykkiöitä tai hajotettujen röykkiöiden pohjia on siirretty kuuluvaksi kohteeseen Rajamäki 586010063.

Rajakallio 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteen Rajakallio 2 röykkiö sijaitsee Rajamäen koillispuolella jatkuvalla kallioselänteellä 40 m mpy noin 160 metriä itään Rajakallio 1:stä. Röykkiön mitat: N-S -suuntaisesti 5 m, W-E -suuntaisesti 5,4 m ja korkeus 0,6 m. Kalliopohjalle rakennetun röykkiön kivet ovat hieman levinneet ympäristöön, mutta muutoin se on hyväkuntoinen.

Uutela (586010062) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee samalla 40 m mpy kallioselänteellä kuin Rajakallio 2, mutta omalla kalliopaljastumallaan tästä n. 100 m koilliseen. Röykkiön keskellä on maakivi, jonka ympärille se on kasattu. Röykkiön keskellä on kuoppa. Oletettavasti röykkiöstä viety jonkin verran kiviä, koska tien puolella kiveys hyvin matala. Röykkiön mitat: NE-SW -suuntaisesti 10 metriä, NW-SE -suuntaisesti 10,5 m ja korkeus 1,5 m.
Röykkiöstä n. 20 m lounaaseen hieman hajonnut n. 4 m pitkä ja 2 m leveä kivivalli joka koottu isohkoista luonnonkivistä. On mahdollista, että kivet tähän rakennelmaan otettu aikoinaan Uutelan röykkiöstä.

Rajamäki (586010063) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rajamäen röykkiöalue sijaitsee kallioisella mäellä hieman 40 m korkeuskäyrän yläpuolella. Mäeltä laaja näköala länteen ja luoteeseen Lemunsuolle ja Asteljokilaaksoon. Rajamäeltä on jo 1800-luvulla tunnettu Korttilan ja Lemun kylän alueilta useita pieniä röykkiöitä ja reunakehällisiä maantasaisia kiveyksiä, joista osa on noin parinkymmenen metrin välein lähellä länsipuolen jyrkkää reunaa ja osa mäen keskiosassa sen korkeimmalla kohdalla.
Samaisen mäen pohjoisosan korkeimmalla kohdalla sijaitsee klassinen pronssikautinen hautaröykkiö Rajakallio 1. Aiemmissa inventoinneissa Rajakallio 1:een määritetyt alakohteet on siiretty kuuluvaksi kohteeseen Rajamäki 586010063. Kaikkia vuonna 1926 havaittuja pieniä röykkiöitä ei ole pystytty sittemmin varmuudella identifioimaan maastossa.

Alitalo (586010064) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rajamäen pohjoispäässä kalliokielekkeellä kaksi röykkiötä. Turku-Helsinki ratalinja kulkee lounaassa noin 80 metrin päässä kohteesta.
Röykkiö 1 on rakennettu kalliopaljastuman päällä aivan kielekkeen reunalle. Pahoin hajoitettu ja kivet levinneet kalliolle. Röykkiö on hieman kolmion muotoinen, jonka sivujen pituudet ovat 15 m, 9 m ja 11,5 m, korkeus on ehkä noin 0,3 m. Tästä pari metriä itään pieni 3 x 4 m kokoinen kehämäinen röykkiö aluskasvillisuuden peitossa.

Jokiharju (586010065) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Jokiharjuun vievän tien vieressä, sammalpohjaisessa etelä-lounaaseen viettävässä kuusimetsässä on varhaisimpien tutkimusten mukaan 1-3 röykkiötä. Kohteesta etelään noin 600 metrin päässä peltojen keskellä virtaa Asteljoki. Vuonna 1949 Meinander havaitsi tien pohjoispoulella kaksi ja eteläpuolella yhden röykkiön. Salmon mukaan vain yksi kivikasoista olisi röykkiöhauta ja muut luonnonmuodostumia. Vuoden 1997 inventoinnissa alueelta ei löydetty yhtään selvää röykkiötä. Alue on luonnostaan hyvin kivinen. Noin 300 m kaakkoon on Nakolan talon puutarhasta pronsiinen putkikirveslöytö vilejlyaukean yläosasta. Mahdollisesti se osoittaa pronssikautista asuinpaikkaa, vaikka selvempiä merkkejä tästä ei olekaan tiedossa.

Asteljoen kartano (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Perniön kirkolta Kiskoon vievästä maantiestä noin 220 metriä pohjoiseen päin on Asteljoen kartano nimellä tunnettu röykkiö. Sen itäpuolella noin 500 metrin päässä virtaa Asteljoki. Ryökkiö on pienellä peltosaarekkeella ja mahdollisesti ainakin osa sen kivistä on myöhemmin pellolta tuotuja. Pelto on vain noin 1 metrin päässä röykkiön länsipuolella. Röykkiön pohjoisosassa kasvaa pensaita ja lehtipuita. Kohtalaisen hyvin säilynyt, vaikka hieman levinnyt itään ja koilliseen päin. Röykkiön mitat: N-S -suuntaisesti 8,5 m, W-E- suuntaisesti 11 m ja korkeus. Röykkiöstä luoteeseen toisella peltosaarekkeella on kaksi peltorauniota.

Hiettaronmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiettaronmäki sijaitsee Perniön kirkolta Kiskoon vievän maantien pohjoispuolella. Mäen länsi-luoteispuolella, n. 500 m päässä peltolaaksossa virtaa vähäinen Asteljoki. Mäen laella, sen länsi-luoteispuolella olevalla kalliopaljastumalla on useita röykkiöitä. Suurin röykkiö 1 on kooltaan N-S -suuntaisesti 19,6 m, W-E -suuntaisesti 20,5 m ja sen korkeus noin 2,5 m. Keskellä röykkiötä syvä kuoppa, samoin sen koillisosassa, mutta se on pienempi kuin edellinen. Röykkiön lounaisreunassa ja itäosassa kaivelusta aiheutuneita vaurioita.
Röykkiöstä 1 n. 75 m lounaaseen on röykkiö 2, josta on jäljellä vain pohjakivet. Edelleen n. 40 m lounaaseen röykkiöstä 2 on röykkiö 3:n pohjakiveys. Röykkiöstä 3 noin 35 metriä kaakkoon päin on matala röykkiö 4, joka on ehjä ja muodoltaan pyöreähkö. Röykkiöstä 4 noin 50 metriä lounaaseen on röykkiö 5, joka on noin 0,3 m korkuinen ja muodoltaan lähes pyöreä. Edelleen röykkiöstä 4 noin 12 m länsilounaaseen lohkareista koottu matala röykkiö. Lisäksi röykkiöstä 1 noin 70 m itään maantasainen, halkaisijaltaan noin 5 m kokoinen kiveys/röykkiö kalliopaljastuman reunalla.
Vuoden 1926 inventointikertomuksessa on mainittu, että mäen itä-kaakkoisrinteellä olisi ollut kaksi röykkiöitä. Kuitenkin tällä puolen mäkeä on tehty voimakasta metsänraivausta, jonka yhteydessä röykkiöt ovat ilmeisesti tuhoutuneet.

Isonnummenahde (Hautapaikat)
Rautakautinen; Perniön kirkolta Koskelle vievän tien pohjoispuolella on ollut 2 kumpuhautaa Salmon inventointikertomuksen mukaan. Ensimmäinen on kooltaan 7 x 6,5 m, muodoltaan pyöreä ja korkeudeltaan 50 cm. Tästä 11 m luoteeseen on 6 x 5 m kokoinen ja 50 cm korkea kumpu. Näiden lisäksi viimeksimainitusta 7,5 m koilliseen on soikea kivilatomus, kooltaan 5,6 x 3,8 m ja korkeudeltaan 40 cm. Kummuista n. 100 m Perniön kirkolle päin on lisäksi tien lounaispuolella soikea kumpu (4,6 x 3,5 m ja 60 cm korkea). Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä ei havaittu selviä kumpuja tai kiveyksiä alueella. Aivan maantien ojan leikkauksessa oli yksi mahdollinen kumpu. Muutoin alue oli hyvin kivistä ja kumpuilevaa luonnostaan.

Suksenböle (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee kuusikossa, etelään laskevalla hiekkarinteellä, hiekkakuopan reunalla, eikä sen laajuutta tunneta tarkasti. Löytöpaikasta noin 400 metriä länsiluoteeseen on Prestkullanmäen röykkiöt. Löytöinä keramiikkaa ja palanutta savea. Löytöjen lisäksi hiekakuopan seinämissä oli havaittavissa nokista maata, rautakuonaa ja palaneita kiviä. Lähellä oli myös mahdolinen raudanvalmistuspaikka. Vuonna 1997 inventoinnin yhteydessä havaittiin, että hiekkakuoppa on jatkuvasti käytössä ja laajentunut. Vuoden 1997 inventoinnissa ei hiekkakuopan reunoilta havaittu mitään asuinpaikkaan viittaa. Mahdollista on, että asuinpaikka on tuhoutunut kokonaan hiekanotossa.

Prestkullanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Prestkullanmäki on luoteis-kaakkoissuuntainen kallioselänne. Mäen etelä-lounaispuoleinen reuna on hyvin jyrkkä. Röykkiöt sijaitsevat mäen luoteisosan luonaisreunassa, kohdassa, jossa reuna on jyrkimmillään. Asteljoki virtaa mäen etelä-lounaispuolella noin 300 metrin päässä peltojen keskellä. Salmon inventoinnissa mainitaan alueelta kolme röykkiötä, mutta vuoden 1997 inventoinnissa löydettiin vain kaksi. Kalliolla on paljon kiviä, jotka voivat olla peräisin tutkituista röykkiöistä.

Horttomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Horttomäki on länsi-itä suuntainen korkea kallioselänne, jonka länsiosan lounaispuolen jyrkkäreunaisen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla on kolme lohkareista rakennettua röykkiötä. Asteljoki virtaa Horttomäen länsi-luoteispuolella noin 500 metrin päässä. Kohteelta on vaikuttava näkymä länteen, jokilaaksoon päin.
Kohteen suurin ja kaakkoisin röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 17 m, korkeudeltaan 3 m, ja sen keskellä on suppilomainen kuopanne, jonka halkaisija noin 3 metriä ja syvyys 1,3 metriä. Röykkiön pohjoispuolella on melko uudennäköinen kaivanto.
Noin 50 m pohjoiseen sijaitsee halkaisijaltaan 13 metrinen ja metrin korkuinen, maisteri Färlingin aikoinaan tutkima ja kehämäiseksi ennallistama röykkiö. Sen keskellä kasvaa suuri mänty. Tästä n. 50 m länteen on niinikään Färlingin tutkima halkaisijaltaan n. 10 m kokoinen kolmas röykkiö, jonka keskellä on mahdollisesti ollut arkkurakenne.

Karpinmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee luoteis-kaakkosuuntaisen kallioselänteen luoteispäässä. Paikalta on avautuu laaja näkymä nykyiseen Perniöjokilaaksoon länteen ja lounaaseen.
Kallioselänteen länsireunalla on tuhotun röykkiön pohja. Länsipuolella vielä selkeästi näkyvissä röykkiön reunan kehäkiveystä ja alkuperäisellä keskikohdalla myös pieni kiveys (mahdollinen entisöity arkkurakennelma) jäljellä. Tämän itäpuolella noin 6,6 x 9,5 m kokoinen röykkiö, jonka korkeus noin 1,5 m. Molemmat röykkiöt tutkittu vuonna 1876.

Karpinmäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Karpinmäki on luoteis-kaakkoissuuntainen kallioselänne, jonka keskivaiheilla mäen korkeimmalla kohdalla on Karpinmäki 2:n röykkiö. Röykkiön keskellä on kuoppa, jonka reunalla on näkyvissä litteitä pystykiviä. Röykkiön mitat: N-S -suuntaisesti 15 m, W-E -suuntaisesti 12,7 m ja korkeus 2 m.

Uusitalo (586010074) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Lupajan kylässä, Perniönjoen ja Karpinmäen itäpuolella, aivan Salosta Tammisaareen johtavan tien varrella, pienen, loivasti itään laskevan metsäkumpareen laella. Paikalla on vuonna 1899 tutkittu ja ennallistettu hautaraunio, nk. Lupajan tyypin yksittäistarha. Hautauksen reunakehä on n.5 x 8 m ja korkeudeltaan noin 0,7 m. Kehän sisäpuolinen kiveys on hyvin matala ja sisältänyt polttohautauksen jäänteitä. Paikalla on opastaulu ja ympäristö hoidettua.
Kohde on ajoitettu nuoremman roomalaisen rautakauden lopulle siitä löytyneen pronssisen kiertojalkasoljen perusteella, mutta linnunmuotoisin nupein koristeltu pronssineulalöytö viittaa siihen, että hautapaikkaa on voitu käyttää vielä kansainvaellusajallakin. Löydöt KM 3720:168-206.
Lupajan kylän alueella, ilmeisesti etelään (sijaintitiedot epämääräiset) yksittäistarhasta, seppä Karpin torpan lähistöllä on ollut vuonna 1899 tutkittu röykkiö/latomus, jonka mitat olivat 8 metriä NE-SW -suuntaisesti ja 6 metriä NW-SE -suuntaisesti ja korkeus noin 0,4 m. Löydöt KM 3720:207-217.

Rantala 1 (586010075) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Karpinmäen kaakkoisosan eteläpuolella heti Rantalan tilan navetan takana pellon reunassa on kalliokieleke, jonka mitat on: pituus 2,5 metriä ja leveys 0,9 metriä leveä. Kalliokielekkeen päällä on kolme kuppia rivissä.

Rantala 2 (586010076) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Karpinmäeltä Tiikkinummelle johtavan peltotien länsipuolella peltojen keskellä on kallioinen saareke, jonka koillispuolella on kuppikallio. Kalliossa on ainakin 53 pyöreäpohjaista kuppia noin 3,5 x 2 metrin alueella. Kuoppien koko on 6-8 cm ja syvyys noin 2-4 cm.

Sivinaho (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vuoden 1926 inventointi mainitsee Mälkkilän talon maalla Penttilän raja-aidan luona ja Penttilän saunarakennuksen takana (itäpuolella), n. 10 m saunasta olevan sammaltuneen kivikasan, joka on 4,3 x 3 m laaja ja 1 m korkea. Tästä 10 m kaakkoon, tien toisella puolella oli toinen 15 x 15 m kokoinen röykkiö.
Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä ei löydetty mitään viitteitä näistä röykkiöistä, mutta vuoden 2022 tarkastuksen yhteydessä havaittu vuoden 1926 kuvaukseen sopiva täysin sammaleen ja ruohon peitossa oleva n. 4 x 4 m kokoinen kivikasa muutama metri metsäautotiestä länteen pienen ulkorakennuksen kulman takana.

Osala (586010080) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Perniönjoen länsipuolella Osalan taloon ja Puolpyöliin vievän tien maantien risteyksessä, Osalan taloon erkanevan tien pohjoispuolella noin 150 metriä Osalan talosta länsi-luoteeseen on ollut kahden matalan hautaröykkiön jäännökset. Toinen on tuhottu jo vuonna 1938 savustussaunaa rakennettaessa. Parikymmentä metriä tästä itään on toinen tutkimaton röykkiö. Alue hyvin kivinen, joka vaikeutti röykkiöjäännöksen tarkkaa paikallistamista.
Paikalta on löydetty mm. roomalaiseen rautakauteen ajoittuva keihäänkärki.

Ketunkankare (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde, joka on peltojen keskellä oleva saareke, sijaitsee Yliskylän kartanon ja Pohjanjärven välisellä peltoalueella. Vuonna 1955 löynyt solki (KM 16632) on luultavasti Ketunkankareen eteläpuolelta Yliskylän tilalta Pohjanjärven rantaan vievän peltotien varresta, pellosta 25-30 cm syvyydestä. Kumpareen pohjoispuolelta löytyi keramiikkaa ja saviesineiden kappaleita. Alueella on joko rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto tai molemmat.

Preitti 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta eteläkaakkoon 200 metriä. Asuinpaikka sijaitsee osittain pellolla ja pellon luoteispuolella olevalla metsäalueen reunalla. Pellon yläpuoli on hiesun sekaista savea. Kohteesta on löytynyt rautakauden tyyppistä keramiikkaa, savitiivistettä ja kuutiokivi.

Preitti 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 70 metriä Preitin tilan päärakennuksesta etelälounaaseen peltojen keskellä olevan luoteis-kaakkosuuntaisen metsäisen kankareen luoteisosassa. Kankareen leveys on noin 20 metriä. Kankareella on näkyvissä kivirivejä, jotka saattavat olla jäännöksiä mahdollisesta talon paikkasta. Kankareen koillispuolella on matala pyöreä röykkiö, jonka mitat ovat N-S -suuntaisesti 11,5 metriä ja W-E -suuntaisesti 11,2 metriä ja korkeus noin 0,5 m. Röykkiön kivistä ainakin osa on pellolta tuotuja. Paikalta on löytynyt rautakauden tyyppistä keramiikkaa ja savitiivistettä sinne kaivetusta koekuopasta.

Preitti 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikkakohde sijaitsee Preitin päärakennuksesta 300 metriä etelään päin, metsäautotien kaakkoispuolella etelään ja kaakkoon viettävällä rinteellä. Pellon yläpuoli on hiekansekaista savea. Alueelta on löytynyt hyvin paljon keramiikkaa, joitakin palaneen luun palasia ja hiiltyneitä pähkinän kuoria.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta 200 metriä lounaaseen päin metsäautotien pohjoispuolella. Alue on etelä-lounaaseen viettävä metsärinne, jossa on tehty metsätöitä ja sen jälkeen metsäauraus. Maaperältään alue on moreenia. Alueelta on löytynyt metsäaurausvaoista keramiikkaa, joka on tyypiltään epineoliittista. Alueella on löytöjen perusteella asuinpaikka. Preitti 3 sijaitsee kaakkoon 150 metrin päässä.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta 220 metriä koilliseen päin. Kohde sijaitsee kahden pellon välissä pohjois-eteläsuuntaisella peltosaarekkeella, jolle on kasattu pelloilta kiviä. Saarekkeen sekä etelä- että pohjoispuolella on kalliota. Keskikohdassa on mahdollinen asuinpaikkakohta. Peltosaarekkeen molemmille puolille tehtyjen ojien leikkauksista on löytynyt saviastian paloja, palanutta savea ja kuonaa. Joitakin löytöjä on tullut myös pelloilta. Alueella on selvästi epineoliittinen asuinpaikka.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta noin 180 metriä koilliseen päin. Kohde on kahden peltosaarekkeen välisellä pellolla sekä pellon koillispuoleisella peltosaarekkeella. Pelto on savipeltoa, jossa kyntökerroksen alapuolella on noin 10 cm paksuinen likamaakerros. Peltosaareke on hiekkamaata, jonne on heitelty pellolta kiviä. Peltosaareke on luoteis-kaakkosuuntainen ja sen kaakkoisosaan tehdystä koekuopasta on ollut näkyvissä noin 25 cm paksuinen likamaakerros. Saarekkeen luoteisosasta ei ole löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta 200 metriä pohjoiskoilliseen päin. Kohde on luoteis-kaakkosuuntainen peltosaareke, jonka koillispuolella on kohde 6. Mahdollisesti kohteet Preitti 6 ja 7 voivat olla samaa asuinpaikkakohdetta. Kohteen 7 ympärillä olevat pellot ovat savipeltoja. Löydöt ovat tulleet saarekkeen luoteisosasta.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta 200 metriä pohjoisluoteeseen päin, pienen lammen pohjoispuolella. Kohde 7 sijaitsee noin 150 metriä koilliseen päin. Ervastoon vievän tien länsipuolella olevalla alueella, joka viettää etelälouonaaseen päin. Maaperä on moreenia, joka syvemmällä muuttuu hienoksi hiekaksi. Maanomistajan kaivamassa koekuopassa oli hyvin paljon kiviä.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta noin 100 metriä itäkoilliseen päin. Pellon keskellä olevan peltosaarekkeen kalliopaljastuman länsiluoteispuolelta on löytynyt saviastian paloja aivan pellon reunasta. Kohda viettää hieman lounaaseen.

Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienen peltosaarekkeen luoteispuolella olevalla kalliopaljatuman länsipuolella. Rinne viettää koilliseen. Lähipellot ovat savipeltoja. Preitti 9 sijaitsee noin 100 metriä luoteeseen päin ja Preitti 11 noin 100 metriä kaakkoon päin. Voi olla, että Preitti 9-11 ovat samaa laajaa asuinapikkakompleksia.

Rautakautinen; Kohde sijatsee Pretin tilan päärakennuksesta 220 metriä itään päin pienellä peltosaarekkeella. Saarekkeen luoteispäässä on kohta, josta on löytynyt saviastianpaloja ja palanutta savea. Koekuopasta tuli esiin hyvin nokinen kerros, jonka johdasta kohde voi yhtä hyvin olla rautakautinen kalmisto. Kohteet Prietti 9-11 saattavat olla yhtä ja samaa muinaisjäännöskompleksia.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Preitin tilan päärakennuksesta noin 420 metriä etelään päin kapean mökkitien eteläpuolella. Kohteen alue on hakattua metsäaluetta, jossa metsänkaadon jälkeen on tehty metsäaurausta. Kohteen eteläpuolella on kosteikkoalue. Alue viettää eteläluonaaseen. Rinteen yläreunassa alue on hiekkamaata, mutta alaspäin mentäessä maaperä muuttuu savisemmaksi ja melko märäksi.Tasaisin alue on juuri uuden tiealueen kohdalla. Metsäaurausvaoista on löytynyt saviastianpaloja. Lähin muinaisjäännöskohde on 300 metrin päässä luoteessa Preitti 3.

Leikkonen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Leikkosen tilan päärakennuksesta 340 metriä pohjoiskoilliseen päin. Se on pitkä ja kapea viljelemätön niemi peltojen keskellä, jotka viettävät pohjoiseen päin. Koilliskärjessä on peltoja hieman korkeampi kivinen alue, jossa sijaitsee kalmisto. Kohteen pohjoispuolella noin 220 metrin päässä virtaa Perniönjoki. Alueella on autojen kääntöpaikka sekä kuoppa, jotka ovat tuhonneet aluetta melko pahoin. Kuopan reunoilta pystyi havaitsemaan karikkeen alla olevat kivisen tumman noin 30 cm paksuisen likamaakerroksen, joka saattaa olla polttokenttäkiveystä. Niemen aivan koilliskärki noin 10 metrin pituudeltaan on vielä jokseenkin koskematonta aluetta. K. Leikkosen mukaan alueella kasvaa sikoangervoa.

Leikkonen 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Leikkosen tilan päärakennuksesta noin 100 metriä itäkaakkoon päin nk. puimahuoneen kankareella.Kohteen etelä- ja kaakkoispuolella olevat pellot viettävät koilliseen päin ja kohteen kaakkoispuolella noin 120 metrin päässä on pieni joki/oja. Uuden tien leikkauksesta löytyi 1980-luvun loppupuolella lähes kokonainen palasiksi mennyt naarmupintainen saviastia (KM 45587: 1). Alueella kasvaa K. Leikkosen mukaan pölkkyruohoa.

Iso-Perhe (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Iso-Perheen tilan vanhemman talon itäkoillispuolella. Talon päädystä kaivettaessa maata löytyi keihäänkärki, jonka H. Karhumäki otti talteen ja ilmoitti Museovirastolle. Alueelle tehtiin yksi koekuoppa, josta ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde sijaitsee peltojen ympäröivällä mäellä, jonka itäpuolella 250 metrin päässä virtaa Perniönjoki ja lounaispuolella noin 400 metrin päässä on Mäkisaurun rautakautinen muinaisjäännöskohde. Iso-Perheen kohde sopii hyvin rautaukautiseksi kalmistoalueeksi, vaikkakin kohde on varmaakin lähes kokonaan tuhoutunut erilaisissa rakennus- ja pihatöissä.

Hakala (586010098) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijatsee Päärisen kylässä Hakalan vanhan talon lounais- ja eteläpuolella olevalla kaakkoon viettävällä rinteellä. Asuinpaikka sijaitsee suurimmaksi osaksi hiekansekaisella peltoalueella. Kohteen eteläpuolella on suuret kasvihuoneet. Peltoalueen länsi ja luoteispuolella mäki nousee voimakkaasti. Pellon ja metsäalueen rajalla saattaa asuinpaikka olla vielä säilynyt. Kohteestä itään päin noin 800 metriä virtaa Perniönjoki.

Kieronperä 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kieronperältä Pohjankylään vievästä vanhasta paikallistiestä (nykyisin huonokuntoinen traktoritie) 60 metriä länteen, Kieronperä 1:n röykkistä noin 100 metriä pohjois-koilliseen. Röykkiöt ovat pienellä ympäristöä korkeammalla olevalla kallion laella ja ovat kiiinni toisissaan. Kokonaisuus on pitkänomainen matala kivikasa. Mitat kokonaisuudessaan: N -S suuntaisesti 11,8 m, leveys noin 5,10 m, Korkeus noin 0,5 m.

Kieronperä 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteen röykkiöt sijaitsevat Kieronperältä Pohjankylään vievästä paikallistiestä (nykyisin huonokuntoinen traktoritie) noin 200 metriä länteen. Kohde sijaitsee Kieronperä 2:n röykkiöistä 100 metriä luoteeseen. Röykkiöt ovat pitkänmuotoisen kalliopaljastuman itäosassa tiivinä neljän röykkiön ryhmänä. Röykkiöt 2-4 ovat kiinni toisissaan. Niiden yhteispituus on 15 metriä. Röykkiön 4 kaakkoispuolella noin metrin päässä on lisäksi kivikehä, jonka halkaisija on 2,7 metriä. Alueella kasvaa harvakseltaan havupuita.

Kieronperä 4 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohteen röykkiöt sijaitsevat Kieronperältä Pohjankylään vievästä vanhasta paikallistiestä (nykyisin huonokuntoinen traktoritie) noin 120 metriä länteen. kieronperä 3:n röykkiöistä noin 200 metriä luoteeseen. Röykkiöt sijaitsevat noin 150 metrin päässä toisistaan itä-kaakkoon viettävällä rinteellä, aivan avokallion reunassa. Ryökkiöiden välisessä maastossa on useita kuopanteita, joiden halkaisija on noin 2 metriä. Rinteessä, heti kalliopaljastuman alapuolella kasvaa tiheä havupuusto.

Hepohaanmäki 2 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Hepohaanmäen pohjoispuolen kahden korkeamman lakialueen keskellä pienellä kalliopaljastumalla, noin 300 metriä länteen Hepohaanmäki 1:n röykkiöstä. Hepohaanmäki 2:n röykkiö on suuren kivilohkareen eteläpuolella. Röykkiö on melko matala, sammaleiden peitossa. Muodoltaan röykkiö on soikea ja se on levininnyt pahoin länsipuolelta. Mitat: N-S -suuntaisesti 8,8, m, W-E -suuntaisesti 11,5 m ja korkeus 0,5 m.

Öfverbygård 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Yliskartanon eteläpuolella, peltoalueella Perniönjoen itärannalla. Keihäänkärjen löytöpaikka on päärakennuksen takana olevassa puutarhassa. Perniönjoelle on matkaa n. 200 m. Peltoalueelta pintalöytöinä savitiivistettä, palanutta luuta, keramiikkaa ja pronssinen vyönsolki (historiallinen?). Mahdollinen rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto.

Pronssikautinen; Leuarinmäki sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän tien eteläpuolella. Korkea mäki peltojen keskellä, jolla viidessä kohteessa röykkiöitä. Leuarinmäki 3 on läntisin Leuarinmäen kohteista. Siitä 100 metriä kaakkoon on Leuarinmäki 2 ja noin 200 metriä pohjoiskoilliseen on Leuarinmäki 4. Leuarinmäki 3:n röykkiö on kalliopaljastuman reunalla, josta on hyvä näkyvyys lounaaseen päin. Röykkiön keskellä on kuoppa ja reunakehää on näkyvissä röykkiön luoteispuolella. Mitat: N-S -suuntaisesti 8 m, W-E -suuntaisesti 8,3 m ja korkeus noin 1 m.

Pronssikautinen; Leuarinmäki sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän tien eteläpuolella. Korkea etelä-pohjoissuuntainen mäki peltojen keskellä, jolla viidessä kohteessa röykkiöitä. Leuarinmäki 5 on pohjoisin röykkiö. Leduarinmäki 4:n röykkiöryhmä on noin 200 metriä lounaaseen päin pienen notkelman toisella puolella. Leuarinmäki 5:n röykkiöltä on hyvä näkyvyys pohjoiseen päin. Röykkiön mitat: N-S -suuntaisesti 18 m, W-E -suuntaisesti 18 m ja korkeus noin 3 m.

Kettukankare (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kettukankareen röykkiö/kumpukalmisto sijaitsee noin 80 metriä luoteeseen Riihimäen polttokenttäkalmistosta. Idässä noin 300 metrin päässä virtaa Perniön joki. Kettukankare on ympäristöään hieman korkeampi pieni mäki, jolla on ainakin kaksi maansekaista röykkiötä/kumpua, joiden suuruutta on vaikea havaita. Mäellä kasvaa havupuita ja joitakin lehtipuita. H. Salmon mukaan Kettukankareella olisi kolme isoa maansekaista kumpua.

Muovitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Inkereen taajaman tuntumassa viljelyksessä olevalla muovitehtaan eteläpuolisella pellolla. Kohdetta on pidetty epävarmana kivikautisen asuinpaikkana, mutta vuoden 2002 inventoinnin havaintojen mukaan historiallisen ajan löydöt tulivat 40 m korkeuskäyrän yläpuoliselta alueelta, joka muodostaa kumpareen pellon länsiosaan. Eniten havaittiin erilaista lasijätettä, kuten astian sirpaleita ja sulanutta tumman vihreää lasimassaa, jonkin verran oli myös tiilen paloja, laastia ja kvartsin paloja. Mitään eroa näiden löytöryhmien levinnässä ei voitu havaita, vaan kaikki esiintyivät sekaisin samoilla alueilla. Kvartsista on todettava, että löydetyt palat eivät vaikuta kivikautiselta asuinpaikkamateriaalilta, vaan ne ovat epämääräisen muotoisia, paikoitellen lohkopintaisia paloja. Osa lienee kuumuuden vaurioittamia. Paikallisen informantin mukaan pellolta ei ole noussut kyntötöissä kiviä tai näkynyt muita merkkejä kiinteistä rakenteista. Ehkä kyseessä on lasitehtaan jätemaa. Lasitehdas toimi vuosina 1794-1865 ja tuotti aluksi ikkunalasia, 1810 -luvulta alkaen päätuotteeksi muodostui pullolasi.

Yhteismaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Santakarin talon länsi- ja lounaispuolella on hiekkakuoppia, joista on löydetty kvartsia ja palanutta luuta.
Vuoden 2002 inventoinnissa ei havaittu selkeitä merkkejä asuinpaikasta, koska mm. hiekkakuopat ovat laidoilta maatuneet, metsittyneet ja niitä on osittain täytetty.

Latopuosta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on tasainen alava hiesupelto ja pellon keskellä viljelemätön kumpare. Vuoden 2002 inventoinnin mukaan kumpareelle on tehty omakotitalo.

Ojanperä W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ojanperän talo on pohjois-eteläsuuntaisen metsää kasvavan soraharjanteen pohjoispäässä Romsilan kylän luoteisimmassa kulmassa. Harjanteen itärinne on raivattu pelloksi, jossa on asuinpaikka loivasti itään viettävällä pellolla. Toinen kohde on Karistojan rantapellossa, talosta n. 200 m etelään. Vuonna 2003 havaittiin, että asuinpaikka on aiemmin arveltua laajempi erityisesti pohjoisen suunnassa, jossa se jatkuu naapuritilan Kanniston puolelle. Asuinpaikan pituus korkeuskäyrien suunnassa arvioitiin vähintään 150 m suuruiseksi ja leveys noin 100 metriksi idästä länteen. Löytöinä havaittiin vähintäänkin kymmenittäin kvartsi-iskoksia sekä myös kivikaji-iskoksia, jotka keskittyivät noin 33 m korkeusvaiheille eteläiselle pellolle. Korkeutensa perusteella asuinpaikka ajoittuisi varhaiskampakeramiikasta (37 m mpy.) tyypilliseen kampakeramiikkaan (n. 33 m mpy.), mutta keramiikkalöytöjä ei ole havaittu. Tilakeskuksen kohdalla pellon reunassa olevan vajan vaiheilla oli vuonna 2003 suoritettu maansiirtotöitä, jotka ovat vaurioittaneet asuinpaikkaa.

Ojanperä E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Loivasti lounaaseen viettävää savista, viljelyksessä olevaa peltoa aivan Karistonojan rannassa. Huurteen 1965 havaintojen mukaan asuinpaikka sijaitsee n. 100 leveällä ja lähes 400 m pitkällä luode-kaakkoissuuntaisena vyöhykkeellä.

Kuusiranta (587010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karisojan länsipuolella itään viettävällä hiesupellolla talosta 200 m koilliseen. Löydöt paikalta ovat pääasiassa kvartsia.

Niku (587010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Inkereeltä Muuriaan vievän tien itäpuolella, tiehen ja kallio-
pohjaiseen mäkeen rajoittuvan pellon rinteessä. Peltolohkon kaakkoispuolella on Luhdanoja. Maaperä on savea, jonka seassa on mäkeen rajoittuvissa osissa kivisempää maata. Paikalta on 1965 inventoinnissa löytynyt pari kvartsi-iskosta.

Harjula (587010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti lounaaseen viettävällä peltorinteella Luhdanojan itäpuolella, Harjulan talosta luoteeseen.

Venhekarppi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Karistojan kaakkoisrannalla, peltojen keskellä olevan hiekkaisen kumpareen länsirinteessä. Löytöalue on n. 50 m pituinen joen suunnassa ja kapea (n. 20 m). Asuinpaikan alapuolella peltoalue joen molemmin puolin on melko tasainen, josta peltorinne kohoaa melko jyrkästi ja pellon keskiosiin muodostuu joenuoman suuntainen rantamuodostuma tai kaksi, josita alemmalla on asuinpaikka. Paikalta on aiempina löytöinä 1980-luvulta kaksi kivikirvestä sekä inventoinnissa havaitut kvartsi- ja kvartsiitti-iskokset sekä mahdollinen hioin. Kahden peltolohkon ojaleikkauksessa oli myös mahdollista kulttuurikerrosta näkyvissä. Mahdollisesti niukkalöytöinen ja pienialainen asuinpaikka.

Halla (587010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hallan talosta n. 1,2 km pohjoiseen on metsässä sorakuoppa-alue. Metsän reunassa kulkee Kristerin talon luota Ojalan taloon tie. Tältä tieltä kuopalle vievän tien länsipuolella on pienen kallion vierestä otettu jonkin verran hiekkaa. Siitä löytyi taltan kanta, palanutta luuta ja iskoksia.
Maasto on etelään loivasti viettävää mäntymetsää, maaperä on paikoin sangen kivistä hietikkoa, siellä täällä on kalliota. Myön savipaikkoja esiintyy.
Kuopan eteläpuolella sen ja pellon välillä on metsässä kymmeniä soikeita kuopanteita, suunta NNE-SSW. Mahdollisesti ne ovat peruna- tai nauriskuoppia.
Alueelle on rakennettu tornisiilo ja vapaa-ajan rakennus.

Kalliola (587010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienen metsäsaarekkeeseen pistävän peltolohkon keski- ja alaosassa. Paikka on hietikkoista etelään viettävää loivaa rinnettä, ent. Kalliolan torpan lähettyvillä. Löydöt paikalta ovat kvartsikaavin ja -iskoksia sekä vuonna 1912 saatu kivikirves.

Linnamäki Pertteli (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnamäki sijaitsee Pöytiön kylästä Juvankoskelle vievän tien varressa, sen lounaispuolella. Tie kulkee aivan vuoren juurelta ja tekee sen kohdalla pohjois- ja koillispuolella pienen mutkan.
Vuoren itäpuolella on märkä suonotko, jossa virtaa pieni oja. Siitä itään maasto kohoaa, koillisessa on korkea Marjavuori. Pohjoisessa ja luoteesssa on alavaaa peltoaukiota, lännessä niittynotko, jonka takana laaja mäki. Etelässä matala soraharjanne yhdistää Linnamäen Ahtmäkeen.
Muualla paitsi etelässä ovat Linnamäen rinteet korkeat ja jyrkät; peruskartan mukaan sen korkeus on n. 30 m. Mäen laki on alaltaan n. 50 x 80 m. Se on epätasaista kalliota, jossa ei ole ollut tilaa ainakaan kovin suurille rakennuksille. Kallionyppylöiden välissä on kuitenkin jonkun verran tasaista oleskelupaikkaa.
Vain eteläosissa on tarvittu varustuksia. Siellä rajoittaa vuoren lakea itä-länsisuuntainen vallinjäännös, joka ulottuu jyrkänteestä jyrkänteeseen. Se on sangen pahasti hajoitettu. Tämän vallin eteläpuolella maasto on vielä loivaa ja edellyttäisi jonkinlaista esivarustusta. Alempana onkin kivikkoa, joka saattaa olla hävinneen vallin jäännöstä.
Rotko, josta Appelgren puhuu, tarkoittanee vain matalampaa kohtaa kalliossa. Hänen mainitsemansa kalliopenger kiertää vuoren laitaa ylhäältä idästä alas pohjoiseen. Pohjoisessa melko alhaalla sen katkaisee joukko suuria kivenlohkareita, jotka eivät - ainakaan nyt - muodosta selvää vallia. Vuoren ja sen eteläpuolisen harjukannaksen rinteet ovat yleensä kivikkoiset. Penger on tuskin ollut kulkutie vuorelle, helpommin sinne on päässyt harjukannaksen rinteitä.
Vallin pohjoispuolella, itärinteessä olevalla pienellä kalliotasanteella, vallia matalammalla on "kivimaja": muutamien kivien varaan jääneen ison paaden alla on onkalo. Sen itäpää on tukittu ulkopuolelta isommilla kivillä ja sisäpuolelta seinämä on tiivistetty pienemmillä. Rakennelma on nuori eikä liity linnamäen käyttövaiheeseen.

Varkaankellarinmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Tarinapaikka.
Varkaankellarinmäki on korkea metsämäinen kalliomäki pinen Hossuksenjärven eteläpään länsipuolella. Mäen louhikkoisella itärinteellä on "luola", jossa kerrotaan rosvojen aikoinaan majailleen. Eräästä talosta ryöstämäänsä piikaa he olivat pitäneet siellä vuosikausia vankinaan (vrt. Kalanti Varhela Varkaanvuori).

Kankare (587010016) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde on Perttelin ja Salon rajalla Kurajoen pohjoisrannalla. Pieni metsämäki, jonka itäpäässä Perttelin puolella ovat Kuusniitun ja Kankareen talot, lounaislaidalla Salon puolella Kynttelkosken talo. Joen ranta on peltoa, joka Kankareen maalla ulottuu ylemmäksi rinteeseen. Pelto on loivasti jokeen viettävää hiekkamaata, joka muodostaa terassin ja muuttuu alempana savikoksi. Vuoden 1965 inventoinnin aikaan se oli kesantona ja helppo tarkastaa. Hiekkamaassa näkyi runsaasti kvartsi-iskoksi ja aivan pitäjien rajalla, missä on pieni kynnys raivaamattoman metsän ja pellon välillä, löytyi turpeen alta keramiikkaa n. 10 m pellon yläkulmasta etelään. Salon puolella asuinpaikka jatkuu koskemattomana metsään. Siellä saattaa havaita kaksi rantaterassia ja paikoin maasto on huomattavan kivistä.
Kvartsia löytyi myös pellon yläosasta ja asuinpaikka jatkunee metsän puolelle.

Ylöjoen pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kesällä 1911 tuli Kansallismuseoon kaksi rautaista keihäänkärkeä, jotka oli löytänyt Werner Lehti Perttelin pitäjän Tattulan kylän Ali-Tolpan talon Ylijoen pellosta kyntäessään. Vuonna 1914 A. Hackman kävi tarkastamassa paikkaa, teki siitä karttaluonnoksen ja otti valokuvan, Sen sijaan kertomusta ei ole.
Ali-Tolpan talo on hävinnyt nyttemmin niin perusteellisesti, että nimikään ei ole säilynyt. Se on ollut Perttelin kirkosta runsas 1 km koilliseen Kurajoen (Hackmanilla Tattulanjoki) itäpuolella nykyisen Jussin talon luona, Perttelistä Tattulan kautta Kuusjoelle vievän tien ja Vihmalosta tulevan tien risteyksen eteläpuolella. Ylijoen, eli kuten nykyisin sanotaan, Ylöjoen pelto on Kurajoen länsirannalla vastapäätä Jussin taloa, kirkolta tulevan maantien varressa sen eteläpuolella aivan Tattulan ja Kaivolan rajalla.
Jokilaakso on leveä ja korkeatörmäinen, kuten yleensä tämän seudun jokilaaksot. Pelto törmän päällä on tasaista kivetöntä savimultaa.
Opettaja Juvan kautta tuli keihäänkärki KM 16679:1, jonka koululainen Matti Vierjoki oli tuonut Kaivolan koululle ja jonka hänen isänsä mv Oiva Vierjoki oli joskus löytänyt tästä pellosta. Kolmen keihäänkärjen löytyminen samalta paikalta viittasi kalmistoon, vaikka paikka ensi silmäyksellä ei ollenkaan vaikuta sellaiselta. Lähemmin tarkastellen löytyi pellon pinnalta oraiden joukosta runsaasti pientä keramiikan murua, palaneen luun sirpaleita jne, joka merkitsee polttokalmistoa. Tiheimmin siruja näytti olevan maantien lähellä, siinä jossa rinne alkaa jyrkemmin viettää jokeen, ja josta Hackmanin kartan mukaan ovat v:n 1911 keihäänkärjet löytyneet.
Pelto on, kuten sanottu tasaista ja kivetöntä. Vain maantien ja pellolle tulevan tien kulmauksessa on kiven- ja maansekainen kumpare, joka nähtävästi on syntynyt tienteossa. Palanut luu viittaa polttokalmistoon. Mikäli siinä jotain kiveystä on ollut, on se raivattu pois varsin tarkkkaan.
Monet Perttelin rautakautisista irtolöydöiksi merkityistä esineistä ovat löydetyt samantapaisilta paikoilta joenrantapelloita. Mahdollisesti samanlaisia kalmistopaikkoja on siis muitakin, vaikka niiden toteaminen on vaikeaa varsinkin kasvillisuuden ehdittyä nousta tiheäksi.

Pajari (587010020) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kalmisto tai asuinpaikka.
Joskus sodan aikan löysi emäntä Sigrid Niinistö Inkereen kylän Pajarin talon puutarhasta ristiretkiaikaisen sormuksen, jonka hän vuonna 1949 lahjoitti Kansallismuseolle.
Pajarin talo on Uskelanjoen itärannalla sillan luona maantien eteläpuolella. Talon länsipuolella, sen ja joen välillä, on puutarha, joka suhteellisen jyrkästi viettää jokeen. Rinteen yläosassa on pihamaata tasoitettu rakentamalla terassia, alempana on omenapuita. Puutarhan eteläpuolella on peltoa.
Koko puutarha on vanhaa moneen kertaan myllättyä peltomultaa, jonka seassa on paljon eriaikasta rojua. Sormuksen lisäksi oli emäntä löytätänyt sieltä palan koristettua rautakautista savisastiaa (16769:33). Inventoinnin yhteydessä löytyi omenapuiden juurelta melkoisesti keramiikkaa ja hiukan muutakin mahdollisesti esihistoriallista. Myös puutarhan eteläpuolella olevalla pellolla näkyi hiukan keramiikkaa. Tiilenpalasten ym. jätteiden vuoksi oli niitä hankala erottaa, samoin omenapuiden välillä kasvava nurmi haittasi. Paikalla on selvästi ollut jokin rautakauden lopun kiinteä muinaisjäännös, josta ei ainakaan maan päällä ole nykyisin merkkiäkään. Mahdollisesti kysymyksessä on asuinpaikka, mutta ruumiskalmisto on myös mahdollinen. V. 2005 löytyi Yrjän tilan puolelta lammasaidan korjauksessa Museovirastoon toimitettu toinen pronssisormus Pajarin ja maantien 2403 pohjoispuolelta. Alue on viljeltyä ja mustaa multaa, mahdollisesti vanhaa kasvimaata.
Pajarin talon luota on myös kivikautiseen asuinpaikkaa viittaavia löytöjä. Ks. 587010021.

Pajarin kotoniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1904 toimitti Kustaa Wass museoon kiviesineet KM 4403:1 ja 2, jotka verifikaatin mukaan on löytänyt Johan Kustaa Lindfors Perttelin Inkeren kylän Pajarin talon kotoniitusta.
Kotoniittu on Pajarin talon itä- ja eteläpuolella oleva peltoalue. Sieltä, navetan itäpuolelta, on löydetty myös kirveen pala, joka on Perttelin museossa (peruskartta 2023 03, koord. x = 6703 80, y = 2460 10).
Kotoniittu on tasaista peltoa. Inventoinnissa vuonna 1965 oras haittasi tarkastusta, eikä mitään löytynyt. Sen sijaan joenrantapellon yläosasta navetan kohdalta löytyi muutama kvartsi. Ilmeisesti täällä on myös kivikautinen asuinpaikka. Rantapellosta ovat myös karkeatekoinen luukärki ja pieni reikäkivi, joiden aika on epävarma. Vuonna 2002 kuntainventoinnissa ei muinaisjäännökseen viittaavaa havaittu. Rakennussuunnitelmien takia vuonna 2003 tehdyssä tarkastuksessa havaittiin ajaltaan epämääräinen hioin sekä 1-2 rautakautistyyppistä saviastianpalaa tasaisessa kynnöspellossa, muttei alueen savimaahan kaivetuissa 12:ssa koekuopassa. Onkin mahdollista, että nämä löydöt ovat peräisin viereisestä Pajarin rautakautisesta kohteesta. Kivikautisen asuinpaikan sijainti on epäselvä. Mahdollisesti se on kokonaisuudessan tuhoutunut savimaapellon muokkauksessa.

Mäkimaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1965 inventoinnissa löytyi maantien ojasta kirves KM 16784:1. Maaperä paikalla on kivikkoista hiekkamaata. Sitä tarkasteltaessa löytyi ojasta vielä keratofyyri-iskos. Maasto viettää länteen päin ja sopisi asuinpaikaksi. Sekä kirves että iskos olivat irtaimen hiekan joukossa ojan pohjalla, joten on mahdollsta, että ne ovat joutuneet sinne tilalle ajetun soran joukosta.
Nykyisin kohde on asutuksen keskellä ja on voinut jää pyörätien alle.

Toramäki (587010024) (Taide)
Historiallinen; Toramäki on Ukselanjoen itäpuolella peltojen keskellä oleva metsää kasvava kalliomäki, sen eteläosassa on Yli-Suutarin talo, itälaidalla on pari muuta taloa. Sen pohjoispuolella joen rannassa on Uskelan Pappilaan kuuluva niittykappale.
Mäen korkeimman kohdan länsilaidalla on kallioon hakattu risti, 17 x 16 cm, jonka haarojen päässä on pyörykät. Jonkin matkan päässä siitä on niinikään kallioon hakattuna kaksi kuviota, jotka ehkä voisi tulkita numeroiksi.
Mitään tietoa kuvioiden merkityksestä ei ole. Ainakaan nykyisin ei mitään rajojakaan mene niin läheltä, että kuviot voisi yhdistää niihin.

Kalkkimäki (587010025) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalkkimäki on korkeahko metsää kasvava kalliomäki samannimisen talon kaakkoispuolella.
Sieltä on aikoinaan luohittu kalkkikiveä, josta on muistona peruskartallakin näkyvä melko syvä kuilu. Pohjois-etelä-suuntaisen avolouhoksen koko on 40x10 m.

Haavikeoja (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kun A. Björck vuonna 1879 kiersi Halikon kihlakuntaa, sai hän Perttelistä muutaman rautakautisen esineen, joista hän mainitsee kertomuksessaan (SMYA VI s. 48). "Vihmalan kylän Sipilän puustellin omistaja taasen lahjoitti useita pronssisisa esineitä, jotka ovat olleet maan sisällä eräällä niitulla".
Vuonna 1901 kävi Appelgren-Kivalo paikkaa tarkastamassa. Hän ilmoitti, että esineet ovat löytyneet Haavikeojan varresta Hallan talon ja suutari Stenin torpan keskiväliltä, noin 172 m Hallasta. Löytäjiä olivat suutari Stenin tyttäret "viettävästä ojan rinteestä noin 3 metr. ojaa ylempänä, paikasta josta maata oli vierinyt". Sten oli itse myös kaivellut paikkaa ja löytänyt pronssikierukoita, jotka antoi Appelgrenille. Appelgren ei löytänyt mitään kulttuurijätettä ja katsoo syyksi tapahtuneet maanvierimiset. Hän arvailee, että kysymyksessä on hauta, joka on ylhäältä vierinyt alas. Törmän päällä olevalla tasaisella pellolla hän suoritti koekaivauksia, mutta ne jäivät tuloksettomiksi.
Myös Hackman on käynyt paikalla vuonna 1914, mutta hänen käynnistään ei ole kertomusta, vain valokuva.
Vaikka siis kolme henkilöä on jättänyt jotain tietoja paikasta, ei sen löytäminen vuoden 1965 inventoinnissa ollut helppoa. Mitään karttaa ei ollut eikä Hackmanin valokuvasta ollut apua. Appelgren mainitsee kiintopisteinä Hallan talon ja Stenin torpan. Edellinen on kartallakin, mutta alkoi näyttää siltä, ettei kukaan enää tiennyt Stenin torpasta mitään. Sen nimistä suutaria muistettiin hämärästi, mutta ei tiedetty, missä hän oli asunut. Lopulta löysin miehen, Rikhard Mäkisen, joka tiesi, että Stein etunimi oli ollut Adolf ja häntä oli sanottu Efraimin Aatuksi. Efraimin Aatun tuvan tiesivätkin sitten monet muutkin. Se on ollut Vihmalon kylässä Uudentalon ja Kariston välillä, Hallasta n. 800m koilliseen. Löytöpaikka lienee siis ollut Haavikeojan itärannalla Hallasta n. 1/2 km koilliseen, paikalla, jonka eteläpuolella laskee Haavikeojaan lisäoja. Hackmanin valokuva sopii paikkaa edellyttäen, että se on otettu pohjoisesta.
Haavikeoja on Tattulan ja Vihmalon rajaoja, joka laskee Uskelanjokeen kirkon kaakkoispuolella. Kuten yleensä seudun ojat ja joet, on se savitasankoon kuluttanut itselleen leveän ja syvän laakson, jonka törmät vierivät jatkuvasti.
Ojan laakso oli laitumena ja pelloissa törmän päällä kasvoi viljaa eikä mitään näkynyt. Jos kysymyksessä on samanlainen kalmisto kuin Tattulan Jussin Ylöjoen pellolla, ei sen toteaminen ole helppoa.

Kankareenpelto (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Haavikeoja on Tattulan ja Vihmalon kylien rajalla. Sen varressa, Hallan talosta n. 850 m NNE on ojan mutkassa tasainen pieni kallio, Hakalan ja Ojalan talojen rajalla. Paikalla on ollut vesimylly, joka näkyy isojakokartoissa vuosilta 1798-99 ja 1800-05.
Kallioon on hakattu vuosilukuja, kruununkuvia ja kirjoituksia. Osa kirjaimista ja numeroista on epäselviä. Kysymyksessä on rajamerkki. Kunnallisneuvos Aitamäeltä saadun tiedon mukaan on isojako toimitettu Tattulassa 1798, joka on vanhin kivessä näkyvä vuosiluku.
Vuoden 2002 inventoinnissa ei löydetty kaikkia vuoden 1965 inventoinnissa dokumentoituja merkkejä, mutta toisaalta havaittiin merkkejä, joita ei ole vuoden 1965 inventointikertomuksessa.

Alitalo (602010001) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Alueella kolme kivistä kasattua hautarauniota luodekaakko -suuntaisessa jonossa ympäristöstään erottuvien kalliokohouminen päällä. Etäisyydet noin 30 ja 60 metriä. Kaakkoisin hautaraunio, halkaisijaltaan noin 10,5 metriä, on näyttävästi jyrkän rinteen reunalla. Raunion keskellä vajoma. Keskimmäinen raunio on halkaisijaltaan noin 7,5 metriä ja se on kaivettu keskeltä pohjaan asti. Luoteenpuoleinen raunio on halkaisijaltaan 10,5 metriä. Sen itäosa on avattu ja koillis- sekä länsiosissa on selvät kuopat.

Ylitalo (602010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alueella kuusi hautaröykkiötä ympäristöstään kohoavilla kalliokumpareilla. Keskimäinen raunio A; halkaisija noin 8,5 metriä, keskellä vajoama, korjailtu. Edellisen kaakkoissivulla, samalla kummulla on raunio B; matala, halkaisija noin 5 metriä, mahdollisesti koskematon. Raunio C sijaitsee omalla kummullaan, edellisestä n. 20 m luoteeseen. Sen halkaisija on noin 7 metriä. Raunio D sijaitsee sähkölinjan ja moottoritien välissä edellisestä raunio C:stä koilliseen. SE on matala, halkaisijaltaan noin 7 metriä. Rauniot E-F sijaitsevat keskimmäisistä noin 50 metriä etelään olevalla kalliokumpareella vierekkäin. Ne ovat vaatimattomia, halkaisijaltaan noin 4 -5,5 metriä. Molemmissa on kaivelun jälkiä.

Skänkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3 km Piikkiöstä pohjoiseen välittömästi Helsinki-Turku moottoritien pohjoispuolella. Inventoinneissa peltosaarekkeen luoteispuolelta on löytynyt rautakaudelle ja keskiajalle ajoittuvia keramiikkalöytöjä merkkinä kyseisten aikakausien asuinpaikoista. Lisäksi pellolta on myös kivikauden löytöjä, jotka ovat hieman ylempänä rinteessä ja kuuluvat Bussila 2 -nimiseen kohteeseen.
Vuoden 2019 inventoinnissa dokumentoitiin osittain kallioisella peltosaarekkeella olevia rakennuksen pohjia. Kivijalat ovat kooltaan noin 7x10 metriä ja noin 8x12 metriä. Toisen rakennuksen eteläkulmassa on ruohon peittämä uunin pohja, joka erottuu kooltaan noin 2x3 metriä olevana kumpareena. Rakennus jakaantuu pohjoisosassa kahteen kivirivien jakamaan tilaan. Tilajako ei ole aivan selkeä, koska kivirivit eivät ole kokonaan näkyvissä. Paikalla on ollut Skänkilän tilan rakennuksia historiallisella ajalla, mahdollisesti keskiajalta lähtien. On mahdollista, että alueen asutus juontaa rautakaudelle asti. Skänkilä on merkitty autioksi vuosien 1777-1784 isojakokartoituksessa ja 1800-luvun pitäjänkartassa. Vuoden 1703 se oli vielä asuttu, kun tiluksia kartoitettiin.
Skänkilän yksinäistalo on ollut Horn-suvun ja Joensuun kartanon (Halikko) rälssiä 1600-luvun lopulle asti, jolloin se päätyi Kemiön Viikin kartanon alustalaiseksi. Skänkilä peruutettiin kruunulle vuonna 1702, mutta ratsumestari Henning Johan Grass lunasti sen verolliseksi rälssiksi jo v. 1710. Ilmeisesti talo jäi asumattomaksi vuoden 1713 jälkeen, asumattomuus liittynee Ison vihan aikaisiin levottomuuksiin ja tuhoamiseen.
Vuonna 2022 alueelle kaivettiin neljä koeojaa ja 14 koekuoppaa. Lisäksi dokumentoitiin peltosaarekkeella havaitut kivirakenteet, sekä mahdollisen puretun rakennuksen paikka. Rakenne 1 ajoittunee 1800-luvulle. Sen länsipuolisessa korkeassa heinikossa voi olla vielä havaitsemattomia jäännöksiä kivijaloista. Rakenne 2 on tätä vanhempi, mutta ajoitus jää epäselväksi. Rakenne 3 on myös ajoitukseltaan epävarma, mutta lienee 1800-lukua varhaisempi. Saarekkeella havaittiin myös paikoin säilyneitä kulttuurikerroksia, mutta 1800-luvun rakentaminen näyttää rikkoneen suuren osan vanhemmista kulttuurikerroksista ja rakenteista. Koeojissa havainnot jäivät vähäisiksi. Koeojan 8 eteläosassa havaittu kivirakenne jäi tarkemmin tulkitsematta, mutta sitä voi pitää 1800-lukua vanhempana. Peltokerroksen alla saattaa siis olla vielä säilyneitä rakenteita, myös nykyisen muinaisjäännösrajauksen itä- ja eteläpuolella.
Alueella tehtiin vuonna 2022 myös metallinetsintää, jossa tehtiin löytöjä rautakaudelta pitkälle historialliselle ajalle, mutta mitään selvää löytökeskittymää ei havaittu. Vanhempia löytöjä tuli pääasiassa alueen etelä- ja itäosista.

Hepojoenranta (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kalliokumpareen etelä-lounaisrinteellä, kalliopaljastuman juurella vahvasti nurmettunut terassi, jonka lounaissivu viettää peltoon. Turpeen alta tumma kulttuurikerros, jossa varsin runsaasti palanutta savea, hiilensirua ja yksi rautakautistyyppinen keramiikanpala. Alla kellertävä hiekka-savi. Eteläreunana koekuopassa kiveystä.

Myrskylinna (Hautapaikat)
Rautakautinen; Piikkiölahden pohjoisrannalla, Pukkilanojan suun pohjoispuolella oleva kalliopohjainen, metsäinen mäkialue, jota VT1 leikkaa eteläreunalla. Mäen laella omakotirakennus pihapiireineen ja itäkoillispuolella omakotitaloja, muilla suunnilla alavaa peltomaastoa. Mäen länsi- ja keskiosassa kalliopaljastumia. Kalmistoalue pääosin mäen länsi- ja luoteisosassa kallioiden välissä.
Myrskylinnan kaivauksissa vuosina 1963, 1967-68 ja 1970 on tutkittu toistakymmentä kiven- ja maansekaista röykkiötä sekä kivilatomuksia. Valtaosa röykkiöistä oli vaatimattomia ja epäsäännöllisen pyöreän muotoisia. Osa niistä oli kasattu ison maakiven eli nk. silmäkiven ympärille. Hautaröykkiöiden lisäksi paikalta on tutkittu kaksi ruumishaudan paikkaa. Tutkimattomia hautaraunioiksi tulkittuja röykkiöitä alueella on ainakin vielä kuusi.
Röykkiöiden lisäksi Myrskylinnan kalmistoalueella on myös hautauksia sisältäviä latomuksia, joissa on osittain käytetty rakennusmateriaalina. Yhdessä näistä oli nk. pallokivi, jossa matalan, suorakaiteenmuotoisen kiveyksen keskelle oli asetettu luonnon muovaama pyöreä kivi. Se on ilmeisesti toiminut haudan merkkinä. Kiven luoteispuolella oli polttohautauksen jäämistö, joka on kuulunut 200-luvulla jKr. eläneelle naiselle. Pronssisolki, rannerenkaat ja muut koruston osat ovat alkuperältään virolaisia tai balttilaisia. Hautamuodolle on sen sijaan löydettävissä vastineita Skandinaviasta.

Rekolanmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Teollisuusalueen luoteispohjoispuolella olevan mäkialueen läntisen harjanteen lakialuetta ja etelään viettävää rinnettä. Löytöalue osin lehtipuustoa ja nurmea kasvavaa puistoaluetta, osin omakotitontin nurmettunutta rinneterassia. Mäen pohjoispuolella kerrostaloja ja lasten leikkipuisto, etelärinteellä omakotitontteja. Maapinnalle nurmen läpi näkyvissä vain joitakin kiviä. Nurmen alla kiveystä, joka osin suurehkoista kivistä koottua, sekä tumma noensekainen kulttuurikerros, jossa mm. keramiikkaa.
2022 tehdyn koetutkimuksen perusteella alurajausta tarkennettiin kiinteistön 202-460-2-41 osalta. Muinaisjäännösalueeksi rajatulta alueelta havaittiin nokista ja kivistä maata, josta löytyi runsaasti rautakauden tyylistä keramiikkaa. Osin kulttuurikerroksen paksuus on yli 50 cm. Löytöaineiston perusteella kohde on todennäköisesti asuinpaikka, joka radiohiiliajoitusten perusteella ajoittuu merovingi- ja viikinkiajalle.

Rekola 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Teollisuusalueen luoteispohjoispuolella olevan mäkialueen läntisen harjanteen pohjois- ja luoteisreunaa, rinteen alaosaa. Osin kalliopaljasteinen rinne viettää entiseen peltoon, nykyiseen omakotialueeseen. Kuppien ympärillä nurmettunutta maata ja pohjoispuolella lasten leikkipaikka. Länteen viettävässä tasaisessa kalliopinnassa noin 1,4 metriä leveänä ryhmänä 37 kuppia, joista 28 varmoja.

Rekola 2 (602010013) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Teollisuusalueen luoteispohjoispuolella olevan mäkialueen läntisen harjanteen avointa ja kalioista lakialuetta. Mäen pohjoispuolella kerrostaloja ja lasten leikkipuisto, etelärinteellä omakotiasustusta. Kalliopaljastuman keskellä pieni kallionotkelma, jonka eteläreunan päällä vierekkäin 2 kuppia. Kupeista vain toinen on selkeä kuppi. Vuonna 2023 kupit olivat samalleen peitossa.

Kärmä 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Rekolantien ja Kärmäntien risteyksen koillispuolella olevaan peltoon koillisesta työntyvä niemeke, jolla kalliopaljastuma. Kuppikallio omakotitonttien eteläpuolella, paikallistien länsireunassa olevan pienen kivirakennuksien pohjoispuolella. Kalliokohouman viettävässä pinnassa kahdella taholla 9 kuppia, joista 8 varmoja, sekä kallioon hakattu rengaskuvio, jonka vieressä n:o 2.
Vuonna 2023 kupit olivat sammaleen peitossa.

Tuorla (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Tuorlan maatalousoppilaitoksen eteläpuolella, Myllyojan itärannalla, noin 300 metrin päässä merenrannasta oleva metsäinen kalliokumpare, joka laskee rantapeltoon. Mäen laella kaksi mahdollista hautaröykkiön jäännöstä, A ja B, kumpikin omilla kalliokumpareillaan noin 60 metrin päässä toisistaan. Jäännöksestä A jäljellä muutaman kehän muodostava kivi, halkaisijaltaan noin 2,5 - 3 metriä. Jäännöksestä B jäljellä suurehkoja kiviä, eteläreunassa mahdollinen kehä, halkaisijaltaan noin 4-5 metriä.
Mäen etelärinteellä on kolme kivilatomusta, ja tuulenkaadosta on löytynyt savitiivistettä ja saviastian paloja. Paikalla saattaa sijaita asuinpaikka.

Huttalanmäki (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Muinaisjäännösalue sijaitsee Makarlanjoen pohjoispuolella, Piikkiön kunnantalon ja ohitustien välissä olevan korkean, metsäisen mäen kaakkoon viettävällä rinteellä. Asuinpaikan ja talonpohjan jäännökset sekä ruumiskalmisto sijaitsevat rinteen puolivälissä olevalla metsäisellä terassilla. Koko aluetta kiertää katkonainen kiviaita. Sekä rakennuksen pohja että ruumiskalmisto ovat osittain tutkimatta.
Vanhimmat löydöt paikalta ovat esiroomalaiselta rautakaudelta. Rakennuksen perustus (kooltaan 5 x 5 m) ajoittuu viikinki- tai ristiretkiaikaan. Rakennuksen lounaispuolella oleva ruumiskalmisto on ristiretkiaikainen. Tutkimuksissa paikalta todettiin 24 hautaa. Niistä viisi on varmuudella naisten hautoja ja yksi niistä on kokonsa perusteella tehty lapselle. Hautojen vähälöytöisyys saattaa viitata siihen, että ne ovat pakanallisen ja kristillisen ajan vaihteesta. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä. Rakennuksen pohjan ja kalmiston ympärillä on matala oja sekä kivestä tehty katkonainen aitaus.
Kohteeseen on vuonna 1994 pystytetty Museoviraston informaatiotaulu.
Vuonna 2023 alueella on havaittu tehdyn ilkivaltaa ja rakennuksen perustuksen kivistä on tehty nuotionpohja perustuksen itäosaan.

Pohtionvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; VT 1:n ja Tammisillanojan eteläpuolella kohoavan metsäisen ja kallioisen mäkialueen korkeinta lakialuetta. Näyttävä, suurikokoinen hautaraunio kallion korkeimmalla huipulla. Eri puolille rauniota on kaivettu kuoppia. Länsiosassa syvempi kuoppa ja siinä avattu paasiarkku. Vuonna 1995 raunion halkaisijaksi mitattiin noin 13 metriä ja korkeudeksi noin 1,5 metriä.

Kiettiönhaanvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee VT 1:n ja Tammisillanojan eteläpuolella kohoavan metsäisen mäkialueen itäisen kalliokukkulan kohdalta noin 100 metriä pohjoiseen.
Röykkiön keskusta on tyhjennetty kivistä pohjaan asti. Kivet ovat muurimaisesti ympärillä. Nykyinen koko on 6,5x9,5 m.

Pussilan linnavuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Piikkiön pohjoisosassa, Suolanväljän peltoaukeiden keskellä Hepojokeen laskevan Vettojan lounaispuolella kohoava metsäinen kalliokukkula. Lounais- ja länsirinteiltä luoksepääsemättömän jyrkkärinteinen ja muiltakin rinteiltä jyrkkä kukkula, jonka lakialaue on suurimmaksi osaksi avokalliota ja osin myös tasannetta. Notkelmissa nurmea ja katajaa, itärinteellä metsää. Ei maapinnalle näkyviä rakenteita. Vuonna 1979 löydettiin koekuopista nokea ja hiiltä.

Kylänpään palsta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Raivonmäen luoteiskupeessa, Luodontien länsipuolella oleva kallioinen mäenkumpare, joka viettää länsipuolella olevaan alavaan puutarhamaahan. Hepojoen itärantaa. Kalliolla aivan Luodontien reunaleikkauksen yläpuolella talo pihapiireineen. Talon pihapiiristä nykyisen talon itäpuolelta ja tien kohdalta tutkittu röykkiömäisen haudan ja polttokalmiston jäännöksiä sekä löydetty jokunen esinelöytö.
Kallion päällä kalmistoa saattaa olla jäljellä kallionkoloissa, mutta paikalla ei ole tehty säilyneisyyttä valottavia tutkimuksia. Kallion juurella oleva puutarha-alue liian matalaa maastoa.

Ylhäinen (602010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tammisillanojan ja Vt 1:npohjoispuolella kohoavan Etelävuoren metsäistä mäenharjannetta kukkulan lounaisosassa. Hautaraunion pahoin hajonneet jäännökset pohjoiseen, lounaaseen ja etelään viettävällä harjanteella olevan kalliokumpareen päällä. Rauniosta pohjakivet jäljellä. Koko noin 13 x 7,5 metriä luode-kaakkoissuuntaiseti.

Etelävuori (602010025) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Tammisillanojan ja Vt 1:npohjoispuolella sijaitsevan Etelävuoren metsäistä mäenharjannetta, jossa maasto viettää loivemmin länteen ja jyrkemmin pohjoiseen ja etelään. Suhteellisen näyttävä hautaraunio harjanteella olevalla kalliokumpareella. Raunion eteläosassa laaja vajoama. Raunion halkaisija noin 8, 5 metriä.

Katari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Viukkalanojan laakson pohjoisreunalla, Heernummentien pohjoispuolella kohoavan metsäisen kalliokukkulan lakialueen eteläreunaa. Hyväkuntoinen, näyttävä röykkiö avokallion eteläreunalla, josta laaja näköala Viukkalanojan laaksoon. Keskellä kraaterimainen vajoama. Röykkiön halkaisija noin 11,5 metriä ja korkeus noin 1 metrin.

Huttalan linnavuori (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Ympäristöstään noin 40 metriä korkeammalle ulottuva kalliomäki, jossa etelä-, länsi- ja pohjoisrinteet ovat erittäin jyrkät. Hiukan loivemmalla itärinteellä on kivivalli, joka on todennäköisesti ollut linnavuorta suojaavan varustuksen perusta. Vuonna 1983 tehdyissä koekaivauksissa osoittautui, että kivivallin sisäpuolella on ainakin kahdessa kohdassa kiveystä. Alueen voimakas kulttuurikerros ja rautakautisen keramiikan runsas esiintyminen viittaavat siihen, että alueella on vietetty pidempiä aikoja. Keramiikan ohella tutkimuksissa löydettiin rautakuonaa. Huomionarvoista on, että paikalla on runsas kulttuurikasvilajisto.
Muinaislinnan lakialue on pinta-alaltaan verraten pieni. Kulku laelle on mahdollista vain kaakkoisrinteen tasanteen kautta. Kalliomäki ei ole ainoa näyttävä ja korkealle kohoava vuori ympäristössään. Sieltä on kuitenkin erittäin hieno näköala Piikkiönlahdelle.

Kellotapulinmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Piikkiön kirkon pohjoispuolella olevan kellotapulin mäen lakialueen itäosa, jossa löytökohteen koillispuolella jyrkänne. Jyrkänteen reunalla, puolen metrin etäisyydellä toisistaan 4 kuppia, joista 3 varmoja. Vuonna 2023 kupit olivat sammaleen peittämiä. Kallioon on korkeimmasta laesta etelään, lähemmäs kellotapulia tehty porauksia mm. ankkuroimaan valotolppaa.

Metsärinne (602010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Turun ohikulkutien eteläpuolella sijaitsevan Kirismäen mäkialueen eteläosassa olevaa peltorinnettä. Loivasti kaakkoon viettävässä peltorinteessä havaittavissa 20 metrin korkeuskäyrän tuntumassa terassi, jonka päältä ja alapuolelta löytyy kivilaji-iskoksia runsaasti. Kohde on kivikauden lopulla (20 m mpy) sijainnut koillis-lounasuuntaisen salmen vesistön pohjoisreunalla.
Vuonna 2023 kohteen havaittiin olevan osin pellolla ja osin metsittynyttä aluetta.

Rungon Koskenhaka (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Koskenhaan kalmisto sijaitsee Piikkiönlahden tuntumassa vajaan kilometrin päässä sen pohjoisrannasta. Rautakauden alussa meri on ollut vain parin sadan metrin päässä. Kalmiston itäpuolella virtaavaan Pukkilanojaan on matkaa parisataametriä.
Vuosina 1937-38 tehdyissä arkeologisissa kaivaustutkimuksissa paikalta löydettiin tarhakalmisto ja kolme röykkiötä. Tarhakalmiston pituus on noin 30 metriä ja sen leveys vaihtelee neljästä kuuteen metriin. Hautatyyppi on Suomessa harvinainen ja sen katsotaan heijastavan virolaisvaikutteita. Hauta-antimet ovat olleet poikkeuksellisen upeita. Kalmistosta löydettiin mm. torvipäinen kaularengas ja lasisen juomasarven osia. vainajille oli laitettu hautoihin mukaan tuonpuoleista varten kaularenkaita, rannerenkaita, pronssisolkia ja neuloja sekä aseita mm. kolme miekkaa ja kilvenkupura, jonka reunoissa oli hopeointia. Väestön harjoittamaan elinkeinoon puolestaan viittaa yhdestä haudasta löytynyt sirppi. Tarhakalmisto ajoittuu esineiden perusteella vanhemmalle roomalaisajalle eli n. 0-200 jKr.
Kolmesta alueella sijaitsevasta röykkiöstä on tutkittu yksi, josta löytyi ainakin yhden vainajan poltettuja luita. Hauta-antimina oli mm. miekka, kilpi ja keihäs. Vainajan vauraudesta kertoo aseiden lisäksi se, että hänellä oli laitettu mukaan keltaisesta lasista tehty astia. Röykkiö on tarhakalmistoa nuorempi ajoittuen merovingiajalle eli noin 550-800 jKr.
1990-luvulla tehdyissä tutkimuksissa kalmiston itä- ja kaakkoispuolella, nykyisellä peltoalueella, on tavoitettu merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta.
Kohteen aluerajausta korjattiin vuoden 2023 inventoinnissa vastaamaan paremmin aikaisempien tutkimusten havaintoja.

Ristkankare (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Pukkilanojan ja rautatien koillispuolella oleva mäki, jonka loivemmallla kaakkoisrinteellä nurmettunut, yläosastaan puuistutettu peltoalue, muut rinteet jyrkemmin viettävät ja puustovaltaiset. Mäen itäkaakkoisrinteessä kasvihuoneita. Mäen radanpuoleisella lounaisrintellä terassimainen muodostuma. Mäen laelle istutettu puita. Lounaisrinteen terassin reunalla umpeen kasvaneita kaivantoja ja eteläpuolella rakennuksen perustukset. Mäen koillisrinteessä nurmettunut tiepengerrys ja porttikivet tien rakennusten puoleisessa päässä.
Ennen vuoden 2017 kaivaustutkimuksia mäeltä ja sen läheisyydestä oli löytynyt lähinnä yksittäisiä, rautakaudelle ajoittuvia metalliesineitä sekä saviastian kappaleita. Mäkeä on pidetty rautakautisena kalmistona ja siihen on myös liitetty tarina Piikkiön vanhimmasta kirkosta ja hautausmaasta.
Ristkankareella on vuonna 2017 kaivettujen tutkimusalueiden perusteella ollut ihmistoimintaa esihistorian aikakausilta nykypäiviin asti. Mäen vanhimmat löydöt ajoittuvat kivikauden loppuvaiheeseen tai pronssikautiseen ihmistoimintaan. Tähän löytöaineistoon kuuluu mm. pii-iskennälle tyypillisellä laakaiskennällä tehty kvartsinuolenkärjen katkelma ja ilmeisesti Morbyn keramiikkaa edustavat saviastianpalat. Mäen korkeusasemasta (korkein kohta noin 23 m mpy) johtuen on kivikauden loppupuolta vanhempi ihmistoiminta joka tapauksessa ollut mahdotonta.
Ristkankareen intensiivisin ihmistoiminnan vaihe vaikuttaisi esinelöytöjen perusteella ajoittuvan rautakaudelle, lähinnä merovingi- ja viikinkiaikaan. Ajoittavista esinelöydöistä mainittakoon häränsilmäkoristeisen rapusoljen katkelma, joka ajoittuu merovingiaikaan noin 600–800-luvuille. Kookas rautainen hevosenkenkäsolki sekä koristeneula saattavat kuulua tämän aikakauden lopulle tai tätä seuraavaan viikinkiaikaan. Runsaasta keramiikka-aineistosta etenkin nuora- ja aaltokuvioilla koristellut kappaleet liittyvät samoin rautakauden loppuun. Löytöaineisto (keramiikan lisäksi mm. savikiekkojen katkelmat, hioinlaa’an
katkelma sekä palanut savi ja savitiiviste) sekä havaitut rakenteet, kuten paalunsijat, viittaavat kalmiston sijaan asuinpaikkaan.
Kolmatta ihmistoiminnan vaihetta mäellä edustaa sen peltoviljelyvaihe 1800-luvulta 1900-luvun loppupuolelle. Viimeistään tuolloin ovat mäen pintakerrokset, jyrkkiä reunoja lukuun ottamatta, sekoittuneet vähintään kyntösyvyydeltä. Löytöinä tähän ajanjaksoon liittyvät tiilen kappaleet, punasavikeramiikka, fajanssi sekä ainakin osa hevosenkengän nauloista.
Viljelytoiminnasta huolimatta alue on varsin hyvin säilynyt.

Moisio (602010033) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Heernummentien pohjoispuolella, kalliokukkuloiden juurella olevaa metsäistä etelärinnettä. Pyöreä ja matala, kivistä kasattu röykkiö, halkaisijaltaan vähintään 6 metriä. Kivet suurelta osin ruohoturpeen ja sammaleen peitossa. Reunakivien lomasta löydetty keramikkaa.

Heernummenkallio (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Raunio kalliokielekkeellä, kaakkoon viettävän kalliorinteen eteläreunalla. Kielekkeen lounaissivu jyrkkä, muuten raunion kohdalla loivasti kaakkoon viettävä. Vaikka raunion yläosaa on vaurioitettu, kiviä on jäljellä vielä useammassa kerroksessa. Keskellä kivipaasia - paasiarkkusta? Raunion koko noin 13 metriä (pohjois-etelä) x 10 metriä (itä-länsi).

Kaatopaikan kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliopohjalla rinnakkain kaksi matalaa, soikeahkoa kiviladelmaa tai röykkiön pohjaa. Mahdollista myös, että toinen röykkiöistä on muodostunut toisesta heitetyistä kivistä. Ladelmissa isompien kivien välissä pienikivistä ladelmaa. Idän puoleisen halkaisija noin 7 x 2,5 metriä ja läntisen 5 x 3,5 metriä. Vuonna 1995 kivet olivat osin sammaleen, jäkälän ja kanervan peitossa, mutta selvästi havaittavissa. Jäännösten lounaispuolella, viettävässä rinteessä myös pieni kivirakennelma, joka on todennäköisesti sekundaarinen.

Alistalo (602010036) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee sorakuopan reunalla, Heernummentien pohjoispuolella olevassa etelään viettävässä metsärinteessä. Jäljellä oleva asuinpaikka-alue hiekanottoalueen itäreunalla, kalliojyrkänteen juurella olevassa etelään viettävässä rinteesä. Kallion juurella rinne näyttää muodostavan noin 30 x 32 metriä laajan terassin, jonka eteläreunalla näyttäisi olevan kolme heikosti erottuvaa painaumaa. Keskimmäisen halkaisija noin 4 metriä. Hiekkakuopan leikkauksesta, terassin kohdalla ja ylempänä, noin 40 metrin matkalla valuvassa hiekassa saviastianpaloja.

Kalmukankare (Hautapaikat)
Rautakautinen; Viukkalanojan itäpuolisella peltoalueella kohoava kalliopohjainen, havupuuta kasvava mäenkumpare. Mäen pohjoisrinne jyrkkä, mutta etelä- ja länsirinteet ovat hieman loivemmat. Mäellä omakotitontteja. Kalmistohavainnot mäen keskiosassa olevalta rakentamattomalta tasanteelta ja mäen itäosassa olevan tontin pohjoisosasta, jossa kalmiston todettiin vuoden 1975 koekaivauksien perusteella jatkuvan ainakin kaakkoon. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä.

Raadelma (Asuinpaikat)
Historiallinen; Entisestä pellosta kohoavalla kallioterassilla, polun eteläpuolella kivirakenne. Nykyisin kohde on omakotialueen keskellä. Vuonna 2001 paikalla tehtiin koetutkimus, jossa todettiin paikalla olevan halkaisijaltaan vähintään 15 metriä laaja kiveys. Suurimmat kivet (halk. 1 m) muodostaa joko kehiä tai ns. tarhoja. Pienet kivet (halk. alle 0,5 m) sijaitsevat isompien kivien väleissä ja ympärillä. Silmäkiven viereen tehdystä koekuopasta havaittiin kiveystä, jonka alla on peruskallio. Löytöinä koekuopasta on tiilimurskaa. Tutkimuksen perusteella paikalla saattaa olla historiallisen ajan rakennuksen perustus, mutta varmuutta kohteen luonteesta ei ole.

Rojolanmäen rinne (Asuinpaikat)
Historiallinen; Entisen pellon, nykyisen asuinalueen reunasta kohoavan mäen rinteessä, polun pohjoispuolella kivestä ja maasta rakennettuja terassimuodostelmia 2-3 tasossa. Terassin ovat rakennusten pohjia, joihin kuuluu 2-osainen rakennelma, jonka idän puoleinen osa on noin 6 metriä pitkä (itä-länsi) terassi, joka jatkuu idempänä huomaamattomampana kivirakennelmana noin 5 metrin matkan. Terassin länsipuolella hieman alempana suorakaiteen muotoinen, polulle päin avoin vallimainen rakennelma. Tämän yläpuolella, noin 6 metrin päässä edellä mainitun terassin eteläreunasta toinen terassirakennelma, jonka pituus on noin 19-20 metriä ja leveys 7 metriä. Tämän keskiosassa noin 5-6 metrin leveä kellarimainen kuoppa (osin täytetty), jonka pohjoisseinä näyttäisi olevan kylmämuurattua luonnonkivimuuria. Tämän rakennelman yläpuolella rinne nousee jyrkästi. Paikalla on nähtävissä myös tiiltä.
Vuoden 1772 isojakokartassa paikalle on merkitty taloja. Polun eteläpuolella rakennus on ollut vielä 1951, mutta se on purettu vuoteen 1964 mennessä.

Rojolanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Eteläkaakko-suuntaan viettävän kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla, kahden matalan kohouman välissä mahdollinen hautaraunion pohja. Kivet hajanaisesti pyöreähkön muotoisella, halkaisijaltaan noin 5 metrin kokoisella alueella. Kivet ovat melko kookkaita, pohja nurmettunut.

Onnela (602010041) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Hautaraunio metsässä, mäen lakialueen pohjoisreunalla. Luonnonsuojelualuetta, metsäinen maasto vaikuttaa häiriintymättömältä. Alue reilun kasvuston peitossa. Röykkiö on rakenteeltaan pyöreä ja matala, lähes maantasainen. Röykkiön laajuutta on vaikea havaita, mutta se on jotain 7-8 ja 11 metrin välillä.

Tiitusmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Tiitusmäen lakialueelta tutkittu polttokalmistokiveystä ja hautaraunio. Toinen röykkiö tutkimattomana rinteen yläosassa edellä mainitun eteläpuolella (1941). Kalmistoalue ja mäen rinteet, tontin pihapiiriä lukuunottamatta, luonnontilassa. Tutkimattomaksi jääneen ja röykkiöksi tulkitun röykkiön kivien väliin tehty jossain vaiheessa runsaan neliön kokoinen kaivanto.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Se sijaitsee Kaarinan Piikkiön Rungossa noin 60 metriä junaradan eteläpuolella olevalla mäellä. Mäen laella on tutkittu rautakautista polttokenttäkalmistoa, josta osa on vielä tutkimatta ja tarkemmin kartoittamatta. Mäen lakiosa on luonnontilassa olevaa mäntymetsää, lännessä ja etelässä se rajautuu omakotitalotontteihin, pohjoiseen ja itään on metsää. Mäen laella on kivikkoa, selvää röykkiötä ei ole havaittavissa. Muinaisjäännösalueen rajaus ei vastannut aiempien tutkimusten karttamerkintöjä, se muutettiin inventoinnin ja arkistotietojen perusteella käsittämään mäen lakiosa.

Sipiranta (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Pukkilanjoen pohjoisrannalla, peltojen ja osin omakotiasutuksen keskellä kohoavalla mäellä, jolla on maatilan pihapiiri ja Piikkiön kesäteatteri. Kupit kesäteatterin piha-alueen pohjoisreunalla olevassa kalliossa, joka viettää jyrkästi pohjoispuolella olevaan tiehen. Kupit, 25 kpl, joista 21 varmoja, noin metrin laajuisen ryhmänä.

Kiettiö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kalliokukkulan lähes korkeimmalla kohdalla, terassin koillisreunasta noin 8 metrin päässä matala, huolimattomalta vaikuttava röykkiö. Röykkiön puolella reunakehää ja luoteispuolella mahdollinen kylkiäinen. Röykkiön halkaisija koillis-lounais -suunnassa 8 metriä ja kaakkois-luoteis -suunnassa noin 5,5 metriä + 1,8 metriä (kylkiäinen). Pohjoispuolella, jäkälän alla, noin 4 metrin päässä, kallion pinnalla on matala, pyöreä kiviladelma, jonka halkaisija 2 metriä.

Lausmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikasta ei näkyvissä maanpäällisiä merkkejä. Aiemmat löytöhavainnot, vasarakirveskulttuurin hauta ja kulttuurikerrostumat, on tehty hiekkakuopan ylemmän puoliskon koillis- ja itäreunasta. Vuonna 1995 havaittiin hiekkakuoppa-alueen itä-länsisuuntaisesti halkaisevan metsätien pohjoispuolella olevan hiekkakuopan pohjois- ja koillisreunalla kolme uudehkoa pientä hiekanottopaikkaa.

Palomäki (602010046) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoalueeseen viettävää Lausmäen kaakkoisrinnettä voimalinjan alla. Alue hiekkarinteistä hakkuualuetta, jolle istutettu kuusentaimia. Rinteen alaosassa olevan metsätien ja pellon välissä vanhoja hiekanottokuoppia. Asuinpaikasta ei ole havaittavissa maanpäällisiä merkkejä. Kuusenistutuskuopista nostetussa hiekassa ja koekuopissa iskoksia. Muutamssa koepistossa mahdollisesti myös värjäytynyttä kulttuurikerrostumaa. Ylimmät havainnot rinteessä noin 20 metrin etäisyydellä metsätiestä.

Lehmusto (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Pukkilanojan koillispuolella olevan Teppalan kylämäen kaakkoon viettävää rinnettä, jossa löytöalueella loiva peltoterassi. Puutarhan puolella rinne nousee voimakkaammin taloja kohti. Esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavat esinelöydöt ovat Lehmuston tilan maalta pellon reunasta noin 20 metrin levyiseltä vyöhykkeeltä, talon puutarhan kohdalta. Lisäksi Kylämäen länsirinteeltä, perunapellosta löytyi iskos. Asuinpaikan eteläosaa lienee tuhoutuneen omakotialueen rakentamisessa. Kohteen tarkat rajat eivät ole tiedossa.

Teppalanmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Teppalan mäellä olevan pellon eteläreunassa, kylätien pohjoispuolella oleva matala kalliopaljastuma. Kalliopaljastuman loivalla luoteissivulla on 7 kuppia, joista 4 varmoja. Kupit luode-kaakko -suuntaisessa rivissä, osa mahdollisesti pareittain. Omakotitalon rakennushankkeen takia maakúntamuseo tarkasti paikan v. 2005, jolloin kupikallion viereeen tehtiin kaksi koekuopaa, tulevan rakennuksen paikalle ja yksi entisen raknennuksen kivijalan viereen. Muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuopituksessa havaittu.
Vuonna 2023 kallioon havaittiin poratun sähkötolpan haruksia.

Järvenmäki (602010050) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioisen kukkulan korkeimmalla kohdalla, Kuoppajärven länsirannalla. Kivistä kasattu röykkiö ympäristöstään kohoavalla kumpareella. Länsipuolella on mahdollinen matala, kiveysmäinen kylkiäinen. Länsireunassa on ilmeisesti vielä myös kivikehää jäljellä. Röykkiön halkaisija noin 9 metriä + 6 metriä (kylkiäinen).

Kylänpää (602010051) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kylätien eteläpuolella, pellon reunaan ulottuvan matalan avokallion itäosassa, kallion pinnassa 12 kuppia, joista 6 varmoja. Kupit kahtena ryhmänä pareittain.
Vuonna 2023 vain kuppi oli selkeästi näkyvillä, loput paksun sammalpeitteen alla.

Ylijoki (636010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jalkalan kylän Ylijoen talon päärakennuksen luoteispuolisella pellolla, n. 100 m talosta ja n. 150 m Aurajoen sivujoesta Kaulajoesta etelään. Asuinpaikkalöytöjä on n. 80x30 m alalta hienohiekkaisesta kynnöspellosta loivasti jokeen viettävältä törmältä. Runsaina löytöinä on paikan kahdessa tarkastuksessa saatu alkeellinen kirves, taltankappale ja kivilaji-iskoksia, kvartsikaavin ja -iskoksia sekä palanutta luuta. V:n 1999 inventointikertomuksen kartan perusteella löytöalue on mainittua laajempikin ja ulottunee etelästä Kaulajokeen laskevan purouoman rantatörmän päälle saakka. Lisäksi 1990-luvulla on Ylijoen isännän tyttärenpoika löytänyt talon pohjoispuoleisesta Kaulajoen koskesta reikäkiven, joka on talonisännän hallussa.

Kyläpelto II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdolliseen kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavat löydöt, pii-iskos, kvartsi-iskoksia ja kvartseja, ovat pellon itäreunasta n. 20-30 m laajalta alueelta tien vierestä. Kvartseista kolme on ruusukvartseja. Tarkastushetkellä pelto oli n. 10 cm oraalla, mikä haittasi huomattavasti havaintomahdollisuuksia. Viljelyksen itäreunaa kulkevan tien itäpuolella mäenrinteessä on hiekkaperäisessä maassa kasvimaan, jonka tarkastelussa ei löytöjä havaittu. Tien itäpuolen maasto kohoaa nopeasti korkeaksi kallioimäeksi. Löytöpaikan maaperä on savea.

Haapala (636010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisen kivikautisen asuinpaikan kaksi kiviesinelöytöä 1800-luvun puolivälistä ja 1900-luvun alusta pellosta, noin 60 m länteen Haapalan talosta. Löytöpaikka sijaitsee Lahnaojan länsipuolella, Haapalan talo on sen itäpuolella. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton kohdeluettelossa v:lta 1979 (Pöytyän kohde 631) paikka mainitaan mahdollisena asuinpaikkana ja inventointikohteena 1973: n:o 2. Lahnaojan uomassa on talon kohdalla suuria kiviä ilmeisesti vesimyllyn rakenteista. Löytöpaikalla pellossa ollut aikoinaan kivikasa. Inventoinnissa ei asuinpaikkaa kyetty paikallistamaan viljelysten ollessa kesantona ja tarkastusolosuhteiden siten ollessa huonot.

Viljakkala (636010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikkakohde sijaitsee Aurajoen uoman itäpuolella, aivan joesuuntaisen peltovyöhykkeen itälaidassa, korkean Riihivuoren lounaispuolella. Pellon itäreunassa olevan hiekkaisen tilustien itäpuolella metsäinen maasto kohoaa jyrkemmin. Löydöt, viisi kvartsi-iskosta, joista yksi ruusukvartsia, ovat mainitun tien vierestä pellolta n. 10 m säteellä. Tarkastushetkellä pelto oli oraallla, joten havainnointimahdollisuudet olivat heikot. Korkeampi kohta muodostaa löytöpaikalla niemekkeen kohti Aurajoen mutkaa. Sijainniltaan varsin sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi. Paikka löytyi inventoinnissa 1999.

Kansakoulunmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto (Ihala, Vanha kansakoulu, Konsan koulu) sijaitsee n. 100 m länteen Raisionjoesta olevalla mäellä, Konsan ala-asteen koulun pihalla. Piha-alueella mäen pinta on tasainen, joen puolella itärinne laskee melko jyrkästi jokisuistoon, kun taas muut rinteet viettävät loivemmin ympäröiviin peltoihin. Kalmiston ydinalue on ollut koulurakennuksen kohdalla, kalmistoa saattaa olla vielä koulun pihalla ja ympäristössä.
Kalmisto ajoittuu lähinnä 1100-luvulle ja sinne on tehty pelkkiä ruumishautauksia. Ruumishautaukset sekä korujen, työkalujen ja aseiden vähyys löydöissä viittaavat siihen, että kalmistoa ovat käyttäneet kristinuskon omaksuneet ihmiset. Haudoista on kuitenkin löytynyt runsaasti säilyneitä kankaanpaloja, joiden avulla on rekonstruoitu ns. Raision muinaispuku, naisen asu 1100-luvulta.
Kalmistoalueelta on tutkittu yli 50 hautaa, jotka olivat melko säännösmukaisesti itä-länsisuuntaisia ja niitä oli usein monessa kerroksessa. Useihin hautoihin vainaja oli pantu puuarkussa, joka joissain oli muodoltaan ruuhimainen. Alueella on tehty valvontaa vuosina 2003 ja 2006, jolloin merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu.
Vuonna 2021 tehdyssä valvonnassa pihalta havaittiin tumman maan kerros sekä profiilissa luita. Lisäksi profiilissa havaittiin hautakuoppamaisia painanteita, jotka olivat täyttyneet samalla tummalla maalla. Havainnon perusteella on mahdollista, että koulun piha-alueella on säilyneenä kalmistoaluetta.

Huhkonkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee Raisionjoen länsipuolella, Turku - Rauma -moottoritien koillispuolella kalliolla. Rinteet laskeutuvat jyrkästi lännen-, etelän- ja idänpuoleisille pelloille. Moottoritie rakennettiin kulkemaan kallion etelä-lounaispään halki 1960-luvun alussa ja tällöin löydettiin kallion räjäytysten yhteydessä rautamiekan katkelma ja viikinkiaikainen putkellinen keihäänkärki, mikä johti tutkimuksiin 1962. Tien ja sen luiskien alla jäävistä kallion koloista tavattiin yksi hiekkakivilatomus ja neljä muuta ladelmaa, joiden löydöt ovat lähinnä saviastianpaloja. Vuoden 1995 koetutkimuksen perusteella kalmistoa on jonkin verran jäljellä tien koillispuolella. Koetutkimuksessa ei tutkittu kalliosyvänteitä, joten säilyneiden hautausten määrä tai laajuus ei ole tiedossa.
Kalmistoalue saattaa jatkua myös tien länsipuolelle, mutta tätä aluetta ei ole tutkittu.

Käärmekallio (680010003) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Raisionjoen länsipuolella ja Turku-Rauma -moottoritien lounaispuolella. Käärmekallio on luode-kaakko -suuntainen, kalliopohjainen mäki, jonka kaakkoisreunalla (Jukolan tontti) ja koillisrinteellä (Onnela ja Kauriin haka) sijaitsevat polttokenttäkalmisto ja 10 kiviladelmaa. Jukolan tontilla on jäljellä polttokenttäkalmistoa puutarhassa, samoin Onnelan talon tontilla. Ladelmista kaksi oli oli selvästi muita suurempaa, toinen oli läpimitaltaan 6 m, oli koottu pienistä kivistä maan pinnalle, toinen oli kasattu seitsemän maakiven varaan pienistä kivistä. Eräs pienemmistä latomuksista oli aivan kuin muurattu savitiivisteellä.

Papinkallio (680010004) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Papinkallio -niminen löytöalue sijaitsee Käärmekallion luoteispäässä, Raisionjoen ja Turku-Rauma -moottoritien länsipuolella. Aivan tien vieressä on kalliotasanne, josta nousee kumpu, jonka laella havaittiin keinotekoiselta vaikuttavaa multa- ja kivikerrosta (Papinkallio 1). Tämän kummun länsipuolella sijaitsee toinen, pienempi kumpu, Papinkallio 2. Suuremmasta kummusta paljastui koetutkimuksessa turpeen alta n. 30–40 cm:n paksuinen nokikerros ja kuumuuden halkaisemia kiviä sekä savitiivistettä. Löydöistä päätellen paikalla on polttokenttäkalmisto ja/tai asumuksen pohja. Kaivauksia Papinkallio 1 alueella on tehty vuosina 2001 ja 2003, jolloin varmistui, että paikalla on sekä rautakauden alun asuinpaikkavaihe mm. morby-keramiikkalöytöineen ja paalunjälkineen, että myöhempi, 1000–1100-luvulle ajoittuva asutusvaihe. Myöhempään vaiheeseen kuuluvat kiviuuneilla varustetut hirsirakennukset. Papinkallion 2:ssa tehtiin kaivauksia vuonna 2005. Kaivettu alue ei sijoittunut muinaisjäännöksen ytimeen, ja siinä oli Papinkallio 1:tä ohuempi ja vähälöytöisempi kulttuurikerros. Hevosenkenkäsoljen neulalöytö ajoittuu rautakauden lopulle. Muuna löytöaineistoina oli rautakauden keramiikkaa ja savitiivistettä mm. varhopatsasrakenteisesta rakennuksesta. Löydetyt savimuotin kappaleet ovat osoitus metallivalusta. Todennäköisesti Papinkallio 1 on ollut asuinpaikkana, 2 työpaja-alueena.
Vuonna 2011 Papinkallio 2:n kaivauksia jatkettiin. Tällöin paikalla todettiin todennäköinen tulisija ja lattiataso, mitkä viittaavat siihen, että paikalla on ollut jonkinlainen rakennus. Kaivauksen löydöt osoittavat, että paikalla havaitut ihmistoiminnot ajoittuvat kahteen eri ajanjaksoon. Vanhinta vaihetta edustavat kvartsikaavin, kiviesineenpala ja iskokset. Tähän vaiheeseen liittynee myös väriltään vaaleanruskea keramiikka. Luonteva ajoitus tälle jaksolle sijaintipaikan korkeuden perusteella on varhaismetallikausi. Nuorempaan vaiheeseen kuuluvat metalliesineet. Löydetyn rautaisen avaimen perusteella vaihe näyttäisi ajoittuvan viikinki- ja ristiretkiajan vaihteeseen.

Laulumaa ja Römpötti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Pyölintien varrella kalliopohjaisen, metsää kasvavan mäen jyrkähköllä itärinteellä. Sekä (1977 inv.kert. mukaan) Römpötin että Laulumaan omakotitalojen pihamailta on tavattu polttokalmistoon viittaavia löytöjä. Esinelöytöjä ovat mm. viikinkiaikainen keihäänkärki, rautakirveen katkelma, miekan väistin sekä viikinkiaikaisen miekan katkelma.
Vuonna 1985 tehdyssä koetutkimuksessa omakotitalojen läheisyydestä ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohteen säilyneisyyden ja laajuuden selvittäminen edellyttäisivät laajempia tutkimuksia.

Linnasmäki (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee peltojen keskellä Raisionjoesta 200 m länteen. Laeltaan muinaislinna on suurimmaksi osaksi paljasta kalliota, joka laskeutuu jyrkästi muihin suuntiin paitsi kaakkoon, jonne rinne viettää loivemmin Knuutin pihaan asti. Minkäänlaisia varustusten jäännöksiä ei ole mäeltä löydetty, kohde on epävärma muinaislinna. Kaikesta huolimatta vanhaa perua oleva nimi ja mäen sijainti puoltavat olettamusta, että se olisi voinut toimia puolustus- ja pakolinnana jo nuoremman rautakauden rauhattomina aikoina.
Vuoden 1985 koekaivauksissa linnamäen kaakkoispuolelta todennettiin kalmisto. Mäen alueella havaittiin paikoin nokista maata. Mäen alue rajattiin kokonaisuutena muinaisjäännökseksi.
Turun ja Porin lääninhallituksen suojelupäätös 311/10.10.1988 kiinteän muinaisjäännöksen rajoista.

Pappilanmäki (680010007) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee aivan Raision keskustassa tiheästi rakennetulla alueella Nesteentien ja Turku-Rauma moottoritien risteyksen eteläpuolella, siitä n. 200 m:n päässä. Pappilanmäki-niminen mäki on n. 150 m pitkä, matala, kivikkoinen ja metsän peittämä. Koekaivauksin on todettu, että kulttuurikerros peittää koko mäen. Mäen pohjoisosan kaivauksissa on todettu mm. kaksi venehautausta ja useita erillisiä esinesikermiä. Mäen etelärinteeltä on havaittu asuinpaikkaan ja/tai raudansulatuspaikkaan viittaavia löytöjä.

Siiri 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Siirin polttokenttäkalmisto sijaitsee kaakko-luode -suunnassa kulkevalla, asutuksen ympäröimällä, kallio- ja metsäsaarekkeen etelärinteellä, jota ympäröivät savipohjaiset pellot. Siiri 1 ja vieressä olevan Siiri 2 kalmiston välissä on ollut peltokaistale, nykyisin nurmialue. Kalmistoon on tehty viikinkiaikana polttohautauksia, jotka levitettiin maantasaiseen kiveykseen. Paikalta on myös löytynyt yksi 1000-luvun ruumishautaus.

Siiri 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Siiri 2 polttokenttäkalmisto/asuinpaikka sijaitsee kaakko-luode -suunnassa kulkevalla, asutuksen ympäröimällä, kallio- ja metsäsaarekkeen etelärinteellä, jota ympäröivät savipohjaiset pellot. Siiri 2 ja vieressä olevan Siiri 1 kalmiston välissä on ollut peltokaistale, nykyisin nurmialue. Kohteessa on tehty koetutkimuksia.

Mullin eduspelto (Siirinpuisto) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännös sijaitsee Raision kaupungin omistaman peltoalueen pohjukassa Raisionjoen länsipuolella. Peltosaareketta ympäröivät etelässä Knuutinkatu sekä idässä ja pohjoisessa Linnamäentie. Mullin talon pellosta löydettyä asuinpaikkaa on tutkittu vuosina 1994-97. Tutkimuksissa löytyi ensin 1700-luvun rakennuksen kivijalka, jonka alta tuli esiin hirsirakennusten jäännöksiä. Radiohiiliajoitusten perusteella asuinpaikka oli käytössä n. 980 - 1220. Maan savisuuden vuoksi puujäännökset olivat säilyneet hyvin. Ne olivat peräisin useista eri rakennuksia, yhteensä neljästä, joista yksi tosin jäi epämääräiseksi. Melko hyvä käsitys saatiin kahdesta rakennuksesta, joista toisessa oli lauta- ja toisessa savilattia. Talot olivat samanaikaisesti käytössä 1000- ja 1100-luvulla. Hirsirakennusten seinäliitoksissa oli käytetty sekä lamasalvos- että varhopatsastekniikkaa.
Mullissa viljeltiin vehnää, ohraa, kauraa, ruista ja humalaa. Kotieläiminä pidettiin hevosia, sikoja, nautoja, lampaita, vuohia, kanoja ja koiria. Hirvenmetsästys, linnustus, hylkeenpyynti ja kalastus täydensivät ruokavaliota. Metsästämällä hankittiin myös turkiksia. Tärkeimmät turkiseläimet olivat orava, ilves, karhu ja saukko. Asuinpaikka on sijainnut lähellä meren rantaa. Kaivauksissa löydettiin myös työkaluja, kuten työkirves, veitsiä, keritsimet, luuneuloja, värttinän painoja, pystykangaspuiden painoja, hioinkiviä, tulusrauta ja jauhinkiviä. Muuta Mullista on muutama lasimassahelmi, pronssinen hevosenkenkäsolki ja pronssisen rannerenkaan katkelma. Erikoisin löytö oli kuitenkin yli 16 kg painava lyijypronssiharkko.
Paikalla on sijainnut myös Ihalan kyläpaikka, joka mainitaan 1405 alkaen, jolloin kylässä asui kruununmylläreitä. 1400-luvulta tunnetaan myös Nuutilan ja Mullin talot, mutta kylässä oli tuolloin jo kolmaskin talo. 1500-luvun puolella mainitaan nimeltä myös Siirin talo. Kylässä oli 1500-luvun loppuun asti viisi taloa.11 1700-luvulla Konsan talo siirrettiin etelämmäksi vanhalle myllymäelle, pois ryhmäkylästä. Myöhemmin tältä autioituneelta tontilta löydettiin myöhäisrautakautinen - varhaiskeskiaikainen asuinpaikka. Mullin eduspellon rakennukset ovat siis todennäköisesti kuuluneet Konsan taloon, joka näin voisi periytyä rautakauteen (sen silloisesta nimestä ei toki ole tietoa). Kaivauksissa tutkittiin myös uuden ajan kivijalka, jonka sisällä täyttömaassa havaittiin fajanssia, punasavikeramiikkaa, lasia, tiiltä ja raudankappaleita. Paikalla tehdyissä kaivauksissa ei juuri otettu talteen eikä dokumentoitu tarkemmin kylätonttiin liittyviä uuden ajan löytöjä.
Ihalan kylän tonttimaat jatkuvat Kuuntipolun eteläpuolelle, jossa sijaitsee Mulllin talon tontti.

Tasalanhovi (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee kerrostaloasuntoyhtiön pihalla Turku-Rauma -moottoritien ja Turun ohitustien lounaiskulmassa, tasaisella pihamaalla joka on aikaisemmin ollut peltoa. Kupit ovat matalan kalliopaljastuman päällä, lasten leikkipaikalla, lipputangon juurella. Kuppeja on 13 joista 11 on varmoja. Ne erottuvat heikosti mataluutensa takia, lisäksi kalliopinta on myös kulunut.

Kyläklemelä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen muinaisjäännös sijaitsee Kerttulan urheilukentän etelä- ja kaakkoispuolella. Eteläisin osa muinaisjäännöstä sijaitsee matalalla, kallioisella mäellä, keskimmäinen osa kallioalueen laella ja pohjoisin osa kallioisen mäen loivalla niittymäisellä kaakkoisrinteellä. Koekuopituksessa havaittiin nokinen kerros, jossa erityisesti alueen eteläosassa oli lohjenneita, palaneita kiviä. Kohteesta on löytynyt mm. niittinaula, pronssinen sileä sormus, palanutta savea, savikiekon kappaleita, keramiikkaa ja hiukan palanutta luuta.
Uhrikallio sijaitsee 60 m etelään asuinpaikasta mannerjään silottamalla kalliolla. Kohteen luoteispuolella sijaitsevat Palvelutalosäätiön uudisrakennukset, alueen eteläpuolella omakotiasutusta ja Naantalintie. Kupit sijaitsevat matalan kalliopaljastuman päällä, päällystän keskiosassa. Kuppeja on 9 joista osa on hieman epämääräisiä ja heikosti erottuvia.

Nallinkatu (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivet ja -kallio sijaitsevat Turun ohikulkutien ja Naantaliin menevän maantien risteyksen koillispuolella, Nallinkadun varrella, kirjaston kulmassa. Kohteessa oli neljässä eri yhteydessä uhrikuoppia:
1. suurikokoinen irtokivi, jossa on kaksi ja neljä kuppia ryhmissä. Kivi sijaitsee aivan pyörätien tuntumassa.
2. irtokivi itään edellisestä, myös pyörätien tuntumassa. Kivessä on ainakin yksi kuppi.
3. osittain rapautuneessa peruskalliossa edellisten länsipuolella. Kalliopaljastuman laella on kaksi epäselvää kuppia.
4. irtokivien vasemmalla puolella avokalliolla osittain rapautuneessa kalliossa on ainakin 2-3 epäselvää kuppia

Rynkkiö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee kallioisella metsäseudulla Ali-keskikylän talon hiekkakuopan vaiheilla. Jo v. 1962 inventoinnin aikoihin oli hiekkakuoppa ollut kauan käytössä ja osittain jo metsittynyt. Kolmelta kohdalta sen reunoilta löytyi asuinpaikkajälkiä. Kuopan läntisen haaran pohjoisreunalta löytyi mm. iso Jäkärlän tyylin kampakeramiikanpala ja iskoksia, lounaisosasta eteläisemmän vanhan kellarin luota iskoksia sekä kuopan kaakkoisosasta sinne johtavan tien pohjoispuolelta muutama rapautunut ja huokoinen astianpala sekä iskoksia. Ilmeisestikin kyseessä on yhtenäinen asuinpaikka-alue, jonka hiekanotto on suureksi osaksi tuhonnut. V. 1962 kuoppa oli vielä käytössä. Kohde on Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 639.

Maarnoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka tai mahdollisesti hauta, jonka merkkinä löytyi v. 1962 inventoinnissa Ruskolta Vahdon suuntaan vievän paikallistien (n:o 2012) luoteispuolelta n. 300 m ja pienen Ruskonjokeen laskevan Maarnojan etelälounais-puolelta metsäsaarekkesta aivan pienen hiekkakuopan reunasta pieni nuorakeramiikan astianpala. Kuopassa oli löytökohdassa myös n. 30 cm syvyydellä vahva hiilikerros. Aiemmin oli maanomistajan Väinö Toivosen tytär löytänyt enemmän kaakkoon pellon puolelta nelisivuisen oikokirveen, mutta pellon ollessa viljalla inventoinnin aikana ei havaintoja voitu täällä tehdä. Kohde on Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 638.

Kumpare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Rusko-Vahto maantien ja Nousiaisiin vievän paikallistien risteyksen itäpuolella Ruskonjokea kohti viettävällä mäntykankaalla olevan vanhan, osittain vielä v. 1962 käytössä olleen hiekkakuopan itä- ja kaakkoispuolella. Inventoinnissa v. 1962 löytynyttä asuinpaikkaa kaivettiin v. 1969 Ruskonjokeen rakennettavalle vesilaitokselle ja padolle johtavan tiehankkeen vuoksi, kaikkiaan 206 neliömetrin ala. Asuinpaikkalöydöt koostuvat tyypillisen kampakeramiikan astianpaloista, porfyriitti-, kvartsi-, kvartsiitti- ja pii-iskoksista, mutta myös esineistä. Kulttruurikerroksessa havaittiin yksi likamaakuoppa, muttei liesiä.
Edelleen paikkaa tutkittiin v. 1989, jolloin asuinpaikan läheisyyteen suunniteltiin vesijohtolinjaa. Tällöin koekuopitettiin Patotien reunoja (koekuopitusalue I Kumpare) aiemman kaivausalueen pohjoispuolella, jolloin löytyi vain pari kvartsia.
Kohteen aluerajaus perustuu vuoden 1969 kaivauskertomuksessa esitettyyn havaintoon asuinpaikan jatkumisesta tien länsipuolelle. Kohteen tarkka rajaus tai säilyneisyys ei ole tiedossa.

Ullantalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee mäntyä ja kuusta kasvavalla hiekkakankaalla, joka viettää kohti länsi-lounasta. Kankaalla on laajahko hiekkakuoppa, joka v:n 1962 inventoinnin aikaan oli enää osittain käytössä. Kuopan itäpään reunoilta löytyi pieni pala koristelematonta huokoista keramiikkaa, pala hioinlaakaa punertavasta hiekkakivestä sekä iskoksia. Yksi iskos löytyi lisäksi suuren kuopan eteläpuolella olevasta pienestä hiekkakuopasta. Asuinpaikka ajoittunee korkeuden perusteella varhaiskampakeramiikkaan. Kohde on Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 634. Paikalta on asuinpaikkalöytöjä myös vuodelta 1999 (KM 31349).

Lempo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Runsaslöytöinen asuinpaikka Lempon talon (tai Pelto-Huukan) ns. Kervan lohkon pellolla, sen ylälaidassa, länsipuolisen metsän reunassa. Löydöt ovat hiekkaperäiseltä alueelta v. 1962 paikalla olleen ladon kohdalta n. 100 m matkalla pohjoiseen. Asuinpaikkalöydöt käsittävät nuorakeramiikkaa, pyöreäteräisen oikokirveen terän, kvartsi- ja kivilajiesineitä ja iskoksia. Joitakin löytöjä tavattiin löytöhetkellä v. 1962 inventoinnissa myös metsän puolella sijaitsevasta vanhasta hiekkakuopasta, ladosta n. 60 m pohjoiseen. Pelto viettää itään kohti Kervanojaa ja 35 m korkeuskäyrä on metsänreunan myötäinen. V:n 1992 tarkastuksessa löydettiin lisää asuinpaikkalöytöjä. Asuinpaikka rajoittuu idässä savipeltoon ja lännessä kalliopaljastumaan. Alueen eteläpuolelle on rakennettu omakotitaloja, joita varten vanhan hiekkakuopan lähelle on tehty uusi kuoppa, josta löytöjä havaittiin. Lisäksi alueen läpi kulkee kuntopolku, jonka pengerrykset ovat osaltaan tuhonneet asuinpaikkaa. Myös näissä havaittiin löytöjä.

Lankila (704010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka löytyi koekaivauksessa v. 1989, jolloin aluetta koekuopitettiin Kumpareen asuinpaikka-alueen lisäksi. Lankilan asuinpaikka on Kumpareesta erillinen, n. 250 m siitä lounaaseen. Tuolloin arvioitiin Lankilan asuinpaikan olevan n. 350 neliömetrin laajuinen. Pieni kaivausalue oli 18 neliömetriä. Jatkotutkimuksia tehtiin kuukauden ajan v. 1992 suunnitellun maantien parannuksen takia, jolloin kaivettiin 120 neliömetrin ala varsinaista kaivausaluetta. Maaperä paikalla on hiekkaa, joka oli värjäytynyttä kulttuurikerrosta, joka kuitenkin rautapitoisena oli vaikeatulkintaista Varsinaisia rakenteita ei havaittu, mutta asuinpikkalöytöjä oli runsaasti. Ajoitus on keramiikan perusteella pääosin tyypillinen kampakeramiikka. Uskelan keramiikka ja Jäkärlän keramiikkaa löydettiin. Asuinpaikasta on osa vielä tutkimatta, mahdollisesti rikkaimmalta osiltaan. Maantien toiselle puolelle kevyenliikenteenväylän rakentamisalueelle tehdyt koekuopat olivat löydöttömät.

Hevosenkankareenhaka (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoaukean keskellä sijaitseva pieni kivikkoinen kumpare, jonka koillispäässä olevan vanhan kellarikuopan sortuneissa reunoissa erottui inventoinnissa v. 1962 palanutta maata, ja siinä runsaasti savitiivistettä. Löytöinä havaittiin lisäksi pari saviastian murua sekä isketty kvartsisirpale. Kysymyksessä on ehkä ennemminkin rautakautinen asuinpaikka kuin kalmisto. Kumpare sijaitsee Ruskonjoen itäpuoleisella peltoaukealla, joen sivu-uoman Kololanojan kaakkoispuolella n. 350 m. Kohde on skl:n SU-kohde 630. Hiisimäen kalmistomäki sijaitsee mainitun uoman luoteispuolella, n. 600 m etäisyydellä, ja heti samalla puolella uoman rannalla mahdollista Päijäisen rautakautista asuinpaikkaa (inv. kohteet 23 ja 24, skl:n SU-kohde 631). Lisäksi kumpareen laella olevassa maakivessä on myöhemmässä tarkastuksessa, nimellä Hepokankare, havaittu kaksi kuppia 30 cm etäisyydellä toisistaan. Luoteinen kuppi on soikea, kooltaan 7-17 cm, kaakkoinen on pienempi. N. 1 m kivestä pohjoiseen on toinen maakivi, jonka eteläreunalla on myös kaksi mahdollista heikosti erottuvaa kuppia. Kivien itä-koillispuolella on kaivettu kuoppa.

Hiisimäki-Kololanoja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Ruskonjoen itäpuolella, sen ja sivu-uoman Kololanojan välisen pelltoaukean ympäröivällä korkealla Hiisimäellä Päijäisen talon pihapiirissä. Kesällä 1918 löytyi talon pihaa tasoitettaessa rautainen keihäänkärki sekä vaaka säilytysrasioineen ja punnuksineen (KM 7452:3-6). Myös vasarakirveen kanta on löydetty mäeltä (:1) (vuoden 1962 inv.-kohde 15). Tallgrenin vuoden 1919 tutkimuksissa löytyi saviarina palaneine savitiivisteineen (KM 7603:2), muttei muuta kalmistoon viittaavaa.
Vuonna 1931 Tallgren löysi muutaman saviastianpalan (KM 9363:10) "Päijäisten Hiisimäen tontilta tien leikkauksen kohdalta, jossa näyttää olevan polttokalmistonummea. Samasta paikasta on aijemmin saatu vaaka ja punnuksia". Sittemmin on mäellä purettu ja rakennettu rakennuksia, mutta löytöjä ei ole havaittu. Myöskään inventoinnissa ei kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa havaittu.
Mahdollisesti Hiisimäestä on löydetty keihäänkärki, joka saatiin Koismäen kalmiston kaivausten yhteydessä vuonna 1965. Kololanojan pohjosrannalta, noin 200 m Hiisimäestä kaakkoon, Hiisimäeltä tulevan peltotien ja sillan kohdalla, jossa maasto on alavaa peltomaata, löysi Tallgren vuonna 1931 saviastianpaloja sekä palaneita savenpaloja (KM 9363:9). Tuollisen talon isännän ilmoituksen mukaan n. 100x50 m alalla on auran ulottuvilla ollut nyrkinkokoisia palaneita kiviä, nokea, hiiltä, luunmurenia ja astianpaloja.
Vuonna 1962 inventoinnissa alue oli viljelyksessä, joten havaintomahdollisuudet jäivät vähiin. Kuitenkin pellon laidoilla tien molemmin puolin sekä ojan törmässä oli karkeaa rautakauden tyyppistä keramiikkaa, savitiivisteen ja tiilen paloja sekä kuonaa. Todennäköisesti paikalla on asuinpaikkaa. Osa löydöistä tuli peltotien Lempon puoleiselta puolelta. Tämän paikan koordinaatit: x=6716 15; y=1567 55; z=25. Kohteeseen on yhdistetty kaksi inventointikohdetta (23 ja 24), kuten Varsinais-Suomen skl:n luettelossa SU-kohde 631. Lisäksi vuoden 1991 Ruskon kuppikivien tarkastuksessa havaittiin mäellä mahdollinen kuppikivi.
Läheiseltä pellolta saatu kesällä ja syksyllä 2019 rautakautisia metallinilmaisinlöytöjä (ks. alakohteet).

Koismäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Koismäki on korkea metsäinen mäki Jussilan talon peltojen keskellä, talosta parisataa metriä lounaaseen. Mäki, laajudeltaan n. 140x110 m, on suureksi osaksi kalliota ja sen laki korkeimmillaan n. 15 m peltoa ylempänä. Mäen juurella sen eteläpuolella on loivasti viettävä viljelemätön alue, jota muutama vuosi ennen v:n 1962 inventointia oli raivattu pelloksi, mutta kivikkoisuuden vuoksi raivaus oli jätetty kesken. Joitakin suuria kiviä oli koneellisesti raivattu ja myllätyssä maassa erottui inventoinnissa nokea, palaneita luita ja pieniä saviastianmuruja. Niin ikään hiekkakivinen hioimen kappale ja rautaesine, mahdollisesti vyösoljen neula löytyi. Kivikon arveltiin olevan polttokenttäkalmistokiveystä, jonka laajudeksi arvioitiin n. 10x40 m. Itälaidalla olleen puretun riihen paikalle olleeseen kuoppaan asti muinaisjäännös ei näyttänyt ulottuvan. V:n 1965 koekuopituksessa alueen laajuudeksi saatiin n. 800 neliömetriä. Tämä alueen itäpuolella havaittiin lisäksi matalia, n. 2,5-3x1-1,5 m laajuisia painaumia, joita arveltiin ruumishaudoiksi. Koekaivauksissa myös näistä painaumista avattiin kaksi painaumaa, joista löydettiin kuitenkin ainoastaan hieman palanutta luuta ja savea. Mahdollisesti ne olivat esineettömiä ruumishautoja. Polttokenttäkalmistoa kaivettiin 25 neliömetrin ala, pääosin tummaa maata ja kiveystä. Löydöt, mm. palaneita luita, saviastianpaloja sekä metalliesineitä, mm. keihäänkärki, keritsimet, sirppi tai viikate, veitsi, lukko, pyöreiden kupurasolkien ja hevosenkenkäsolkien katkelmia ja laasimassahelmiä ym. Kalmiston todettiin jatkuvan itään, länteen ja pohjoiseen kaivetusta alasta, mutta etelän suunnalla sen raja oli lähellä.

Annantalo (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Epämääräinen pitkänomainen röykkiö, kooltaan 5x11 m, joka aiemmin on ollut korkeampia ja melko säännöllinen, mutta nykyään aarteenetsijöiden hajottama, joiden jäljiltä siinä on neljä kuoppaa. Röykkiö sijaitsee korkealla Annantalon metsässä, talosta n. 2 km koilliseen, Ylönlinnanpelto -nimiselle suopellolle vievä metsätien länsipuolella, kylätiestä m. 400 m pohjoiseen. Invetoinnissa v. 1962 röykkiötä pidettiin mahdollisesti ihmisen tekemänä, mutta kyseessä voi myös oplla luonnonmuodostuma.

Hiidenvainio (704010013) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kuppikallio pellon keskellä Ruskonjoen itärannalla, n. 100 m joesta, metsäsaarekkeen korkeimmalla kohdalla olevankalliopaljastuman eteläosassa, jossa mahdollisesti 7 kuppia, joista kolme muita selvempiä. Kaksi kupeista soikiomaisia, n. 8-12,5 cm. Sijoittuvat n. 1,2 m pituiselle alueelle. Mahdollisuus, että kupit voivat myös olla luontaisia.

Karviainen (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ruskon keskustaan johtavan tien länsipuolella olevan koulun piha-alueen lounaisreunasta peltoon työntyvä kivikkoinen niemeke tai peltosaareke, jossa kivikkoisessa maastossa on rosopintaisesan maakiven pinnan keskivaiheilla 1 selvä kuppi, halkaisijaltaan n. 9,5 cm. Kiven pinta on itään viettävä. Ruskonjoki on n. 150 m länteen.

Ilmesvuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ruskonjoen itärannalla kohoavan havumetsäisen kalliokukkulan, Ilmesvuoren (tai Ilmasvuoren), jyrkän länsireunan päällä on 1 suurikokoinen kuppi, halkaisijaltaan 11-12 cm.

Nuikonvuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nuikonvuori -nimisen laajan kalliomäen korkeimmalla kohdalla, lähellä jyrkästi pohjoiseen laskevaa rinnettä. Avokalliolla sijaitseva röykkiö on huonokuntoinen ja sen reunat ovat epämääräiset. Röykkiö on kooltaan n. 10,5x6,8 m ja korkeudeltaan n. puoli metriä. Kivet ovat pyöreitä lukuunottamatta röykkiön pohjoiskulmausta, jossa on muutama kulmikas kivilaaka. Muinaisjäännöksen pohjoispuoleisessa rinteessä on kivikko, josta muinaisjäännöksen kivet luultavasti on kerätty. Rinteeseen on mahdollisesti heitetty myös kiviä röykkiöstä.

Miinamäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kuristenlahden pohjoisrannalla, kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla, lähellä Kuristen talon pihapiiriä. Röykkiö on kooltaan 4,8x5,6 m ja korkeudeltaan noin puoli metriä. Tasaisen kuperan röykkiön keskellä on matala kuoppa. Röykkiö on rakennettu pyöristyneistä kivistä ja sen koillireunassa on halkaisijaltaan n. 1½ m laaja uloke. Röykkiön etelä- ja mahdollisesti itäreunalla on paikoin havaittavissa kylmämuurattua reunaa.

Äijälä (705010003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuristenlahden etelärannalla, Äijälän kylän lohkolla kohoavan kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla. Paikalta on näköala lahden yli koilliseen kohti merenselkää.
Röykkiö on tehty kalliossa olevaan matalaan syvennykseen ja se on kooltaan 7,1x5,1 m ja korkeudeltaan alle puoli metriä. Sen keskellä on halkaisijaltaan n. metrin laajuinen kuoppa. Röykkiö on hajonnut alareunastaan ja se on rakenettu pyöristyneistä kivistä.

Itätalo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodolla, Hangan kylää pohjoisessa rajoittavan osaksi maatuneen merenlahden rantakalliolla. Sileällä kalliopinnalla on kivenlohkareista muodostettu kehä joka sijaitsee lounaaseen viettävällä kalliorinteellä. Kaarimainen muodostelma on avoin pohjoisreunaltaan ja sen osana on kolme suurempaa maakiveä. Kivirakenne on laajuudeltaan n. 8,1x6,4 m ja korkeudeltaan 60 cm. Kaareen asetetut kivet ovat halkaisijaltaan n. 0,3-0,5 m ja niitä on asetettu päällekkäin yhdestä neljään kerrosta. Kaaren sisäpuolella on myös joitain pienempiä kiviä.

Itätalo 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodolla, Hangan kylää pohjoisessa rajoittavan osaksi maatuneen merenlahden rantakalliolla. Osin hajotetun röykkiön pohja on lounaaseen viettävällä kalliorinteellä, 200 m länsiluoteeseen Itätalon toisesta röykkiöstä. Kallio on paikalla loivarinteinen ja sillä kasvaa harvakseltaan koivuja ja mäntyjä. Röykkiö on rakennettu pienen kumpareen päälle ja se on pahoin tuhoutunut; kiviä on hajotettu yhteensä n. 8,4x6,9 metrin alalle. Kivikon keskellä on halkaisijaltaan n. 2 m laaja, pyöreä aukko. Kivikko on korkeudeltaan n. 30 cm ja sen pohjoisreunalla on mahdollisesti jäljellä röykkiön alkuperäistä reunaa.

Kuninkaanniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuninkaanniemessä, Pitäjänmaan eteläisimmässä kärjessä. Paikalla on etelään ja lounaaseen viettävä mäntyrinne, jonka alaosassa, meren rannassa, on tiivistä huvila-asutusta. Ryssänuuneja on ollut 30 ja muita kivirakenteita 12, mutta kolme (numerot 1-3) on hävitetty tienrakennuksen yhteydessä. Paikalla oletetaan sijainneen sotilasleirin (mm. Koivunen 1982). Joitain vanhoissa tarkastuskeromuksissa havaittuja rakenteita ei enää löytynyt 2005 inventoinnissa. Kohteen kokonaislaajuus on n. 300x80 m rannan korkeuskäyrien suuntaisesti. Tiedot rakenteista on saatu 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Rakenteiden sijaintitietoa ei valitettavasti ollut käytettävissä.

Merilä (705010008) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodon länsiosassa, Kehäkarinrauman salmen luoteispuolella. Kiviuunit sijaitsevat viljelysten ja pihamaan läheisyydessä olevilla mäntyrinteillä ja mäen päällä. Inventoinnissa 1963 rakenteita ei luettu ryssänuuneiksi, vaan kivikummuiksi. Pentti Koivunen on kuitenkin kirjoittamassaan Rymättylän historiassa todennut kohteen käsittävän ryssänuuneja. Tiedot kohteen eri rakenteista ovat 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Alakohteiden sijaintitiedot perustuvat vuoden 2005 raporttiin.

Itätalo 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kehäkarinrauman salmen läheisyydessä, havupuuvaltaisilla rinteillä kapealla kannaksella, joka yhdistää Lehmäluodon muihin Aaslaluodon osiin. Alueella on yhteensä 23 ryssänuunia. Oletetaan, että paikalla on sijainnut sotilasleiri. Inventoinnissa 1963 rakenteet määritettiin kivikummuiksi. Pentti Koivunen on 1982 kuitenkin tulkinnut rakenteet ryssänuuneiksi. Rekisterin tiedot perustuvat 2005 inventointiin ja tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Alakohteiden sijainnit perustuvat vuoden 2005 raporttiin.

Sepänniemi (705010010) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isoluodon Hevosniemessä, kaakkoon laskeutuvassa rinteessä, aivan meren läheisyydessä. Paikalla on ryssänuuneja ja kivirivejä jyrkässä metsäisessä ja louhikkoisessa rinteessä pellon ja loma-asumusten yläpuolella. Oletetaan, että paikalla on ollut sotilasleiri. Tiedot rakenteista perustuvat 2005 inventointikertomukseen ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Osaa 1963 inventoinnissa havaituista rakenteista ei kyetty enää identifioimaan. Valitettavasti rakenteiden sijaintitietoja ei ole käytettävissä.

Korkkisluodonsalmi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jyrkähkössä kallioisessa, itään viettävässä mäntymetsärinteessä on useita eri-ikäisiä kivirakenteita. Paikalla on arveltu sijainneen sotilasleirin. Alueella on rekisteröity 47-61 ryssänuunia, kuusi kuoppaa sekä sellaisia kivirakenteita, jotka osaksi liittyvät toisiinsa ilman selkeitä rajoja. Rakenteet 1.-20. sijaitsevat suojaisessa notkelmassa, jossa maasto viettää loivasti eteläkaakkoon ja jota lännessä, pohjoisessa ja itäkaakossa suojaavat kalliopaljastumat. Rakenteet 24.-30. sijaitsevat jyrkän kallioseinämän juurella, kapeahkolla rantavyöhykkeellä. Maasto on alavaa ja tasaista, mutta nousee jyrkemmin kallioseinämän juurella.
Alueella on todettu ainakin kolmena laajana ryhmänä kivirakennelmia, jotka todennäköisesti ovat rantalaiturien arkkurakennelmia ajalta, jolloin vesi ulottui lähelle kallioreunaa. Rakennelmat koostuvat yleensä rannan korkeuskäyrien vastaisesti asetetuista pitkistä kivirivistä, joiden välissä on poikittaisia kivirivejä. Paikoin on havaittavissa vain suorakaiteen muotoinen kivikehä, mutta kyseessä on mahdollisesti osa em. rakennelmasta. Paikalla on myös pieniä kivirykelmiä, jotka on mahdollisesti asetettu paalun tueksi.
Kivirivit on muodostettu yleensä yksittäisistä, peräkkäin asetetuista kivistä, mutta paikoin alueella on havaittavissa leveämpiä, kahden rinnakkaisen kiven muodostamia rivejä. Pisimmät mitatut kivirivirakennelmat ovat 12-14 m pitkiä ja niiden etäisyys toisistaan on 3-5 m. Kivirivit alkavat yleensä ylemmältä tasolta kallion juurelta, jossa on usein runsaasti epämääräiseltä vaikuttavaa kivikkoa ja ne ulottuvat rantatasanteelle saakka, jossa kivirivien päät ovat jo melko epäselvät. Rakenne 30. käsittää yht. n. 8-10 rinnakaista arkkurakennelmaa.
Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle ja ne perustuvat 2005 inventointiraporttiin. Alueesta on laadittu yksityiskohtainen asemapiirros 1987 tarkastuksen yhteydessä. Rakenteet 1.-37. noudattavat 1987 tarkastuksessa havaittuja rakenteita. Rakenteet 38.-89. ovat uusia, 2005 inventoinnissa rekisteröityjä rakenteita. Valitettavasti erillisistä rakenteista ei ole koordinaattitietoja käytettävissä.

Härmistö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Matala röykkiö sijaitsee mäen rinteessä havumetsikössä, pellonreunasta n. 25 m länteen ja riihirakennuksesta saman verran etelälounaaseen. Paikalla on maapohjalle kasattu röykkiö, joka on kooltaan n. 6x3,9 m ja korkeudeltaan n. 0,3 m. Röykkiö on määritetty esihistorialliseksi sillä perusteella, että se sijaitsee liian korkealla ollakseen peltoraunio. Röykkiöstä koilliseen on maaperässä muutamia laakeita, matalia kuoppia. Röykkiöstä etelään on laaja Korkkisluodonsalmen sotilasleirialue lukuisine kivirakenteineen.

Hevoshaanniemi (705010013) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Aaslan saaren itäosassa Hangan Hevoshaanniemessä Krampinsalmen rannalla. Paikalla on ryssänuuneja ja mahdollinen hajotettu röykkiö pienten kallioiden metsäisillä, osaksi rakentamattomilla rinteillä, lähellä pihamaita, peltoja ja merenrantaa. Tiedot kivirakenteista on saatu 2005 inventointikertomuksesta ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Valitettavasti erillisten rakenteiden sijaintitietoja ei ole käytettävissä.

Strandtorp 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslan saaren itärannalla, Krampin salmen rannalla. Paikalla on ryssänuuneja ja kiveys kolmen lähekkäin sijaitsevan avokallioalueen päällä ja vierellä. Jotkut rakenteista sijaitsevat paikalla olevien loma-asuntojen pihoilla. Paikalla oletetaan sijainneen sotilasleirin. Tiedot rakenteista ovat Esa Laukkasen 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Valitettavasti rakenteiden sijaintitietoja ei ole käytettävissä.

Väärämaan saari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Väärämaan saaressa, Aaslan saaren lounaispuolella. Saarella kulkee kalliojono, joka on poikki kolmesta kohtaa. Ryssänuuneja on kallionharjanteen sekä meren- että salmenpuolella lukuunottamatta saaren itä- ja pohjoiskärkeä. Maasto on havumetsän peittämää, louhikkoista ja ryteikköistä. Kohdetta ei tarkastettu 2005 inventoinnissa, joten tiedot perustuvat vuoden 1963 inventointikertomukseen.
No 1. 2,5 x 2,5 m, matala, maapohjalla.
No 2. 2 x 2 m, matala.
No 3. 2 x 3 m, suurista kivistä, keskus sortunut.
No 4. 2 x 2 m, kahden kallioseinämän kulmauskessa
No 5. 3 x 3 m, korkeus 0,7 m, suurista lohkareista.
No 6. 2 x 3 m, maapohjalla.
No 7. 2 x 3 m, kulmikas.
No 8. 3 x 3 m, epämääräinen
No 9. 2 x 2 m, m, epämääräinen.
No 10. 2 x 2 m, matala.
No 11. 2 x 4 m, kulmikas.
No 12. 2 x 2 m, matala.
No 13. 2 x 3 m, kallioseinänä suojassa, suurista lohkareista.
No 14. 2 x2 m, m, epämääräinen
No 15. 1,5 x 2 m, m, epämääräinen
No 16. 2 x 3 m, m, epämääräinen.
No 17. 3 x 3 m, korkeus 0,7 m, neliömäinen.
No 18. 3 x 3 m, neliömäinen.
No 19. 2 m:n läpimiitainen, pienistä rantakivistä tehty raunio.
No 20. 2,5 x 2,5, m, korkeus 1 m, maakiven varassa.
No 21. 2 x 2 m, suurten kivien välissä, m, epämääräinen.
No 22-24. Yhtenä rykelmänä, kukin 3 x 3 m.
No 25. 2 x 2 m, pienistä kivistä, sännöllinen.
No 26. 1,5 x 1,5 m, suurehkoista kivistä, m, epämääräinen.
No 27-28. Epämääräisiä, suurista kivistä.
No 29. 2,5 x 3 m, uunimainen, suu itään, tehty suurista laaoista, kattona 1 x 1,5 m:n laaka, sinät kohtisuorat, sisämitat 1 x 1 m, sisäkorkeus 0,7 m, tasaisella kalliopohjalla.
No 30. 3 x 3 m, suurista lohkareista, neliskulmainen.
No 31. 3 x 3 m, suurista lohkareista, neliskulmainen.
No 32. 3 x 3 m, suurista kivistä
No 33. 3 x 4 m, suurista kivistä.
No 34. 1,5 x 1,5 m, matala, epämääräinen.
No 35-36. 2 x 4 m, molemmissa keskellä pystykivi.
No 37. 2 x 2 m, uunimainen, suurista kivistä.
No 38. 3 x 3 m, matala epämääräinen.
No 39. 2,5 x 2,5 m, korkeus 1 m, kulmikas.
No 40. 2 x 3 m, matala, epämääräinen.
No 41. 2 x 4m, korkeus 0,7 m, kulmikas.
No 43. 1,5 x 1,5 m,ehjä, suu eteläkaakkoon, kattolaaka puuttuu.
No 44-46. 2 x 2 m, matalia, epämääräisiä.
No 47. 2 x 2 m, holvattu ylöspäin kapenevaksi, keskus sortunut, su pohjoiskoilliseen.
No 48. 2 x 2 m, suurten kivien välissä maapohjalla, keskus sortunut, suu pohjoiskoilliseen.
No 49. 2 x 2 m, epämääräinen.
No 50. 1,5 x 1,5 m, matala, epämääräinen.
No 51. 2,5 x 2,5 m, matala, epämääräinen.
No 52. 1,5 x 1,5 m, pienistä kivistä.
No 53. 2x 2 m, epämääräinen.
No 54-56. suurista kivistä epämääräisiä.
No 57. 2 x 2 m, ehjä, paitis katto sortunut, suu kaakossa.
No 58. 2 x 2 m, epämääräinen.
No 59. 2,5 x 2,5 m, hajoitettu, tehty pienistä kivistä, joista osa palaneita, pohjassa savikerros ja sen alla tasainen kalliopinta.
No 60.
No 61. 2 x 2 m, suurten kivien päällä.
No 62. 1,5 x 1,5 m, keskellä laakoja pystyssä.

Länsitalo (705010016) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslan saaren länsiosassa Kähäkarinrauman luoteisrannalla. Merilän ja pienen merenlahden välisessä louhikkoisessa rinteessä on useita ryssänuuneja. Oletetaan, että paikalla on sijainnut sotilasleiri. Rinteessä kasvaa tiheää kuusikkoa ja sen alaosassa, meren rannan läheisyydessä, on vapaa-ajan asuntoja. Vuonna 2003 rakenteiden 2. ja 3. väliin on rakennettu tie siten, että tienreunat sivuavat uuneja. Tiedot kohteen rakenteista perustuvat 2005 inventointiraporttiin ja tiedot niistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Valitettavasti rakenteiden sijaintitietoja ei ole käytettävissä.

Paavaistenniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paavaistenniemen pohjoisessa haarakkeessa, jossa tiheän kuusikon lomassa kulkee kallioharjanteita. Meren rannalla olevien loma-asuntojen lähellä on kallionseinämää vasten ladottu ryssänuuni. Toinen kivilatomus on epämääräisempi. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Kotimetsä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodon kaakkoisosassa, laajan avokallioalueen korkeimmalla kohdalla. Paikoin matalaa männikköä kasvavalla alueella on yhteensä viisi kiviröykkiötä. Kohdetta on pidetty mahdollisena linnavuorena, tykistöön liittyvinä rakenteina ja hautaraunioina. Kivirakenteiden korkeuden ja rakenteen perusteella viimeksi mainittu tulkinta lienee parhaiten perusteltu. Tiedot rakenteista on saatu 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Linnaluoto (705010019) (Tapahtumapaikat)
Ajoittamaton; Linnaluoto on Sattesalmessa Nimettömän länsikärjen eteläpuolella oleva asumaton, noin 300x250 m laaja kalliosaari. Saaren rannat ovat jyrkät. Kallion laella ei ole todettu olevan varustusten jäännöksiä. Saaren kaakkoisosassa on kaista, jolta rantakivet on raivattu syrjään ehkä maihinnousun helpottamiseksi. Kalastaja Janne Koivuniemi on kertonut luodon nimen viittaavan muinaiseen sotatilanteeseen, jolloin venäläiset olivat sijoittuneet mantereelle ja ruotsalaiset puolestaan linnoittautuneet saariin. Kohdetta ei tarkastettu 2005 inventoinnissa.

Alistalo (705010020) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Airismaan saaren eteläosassa, laajan avokallioalueen korkeimmalla kohdalla. Paikalla on kolme röykkiötä ja yksi mahdollinen hajotettu röykkiön kiveys. Tiedot röykkiöistä ovat 2005 inventointikertomuksesta ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Alistalo ja Ylistalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Airismaan saaren eteläosassa, kallioiden välissä olevalla peltoalueella. Paikalla on loivasti kaakkoon laskeva peltorinne, jonka maaperä on hiekkaa ja soraa. Paikalta on löytynyt peltotöissä ja tarkastusten yhteydessä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm. hioimen katkelmia sekä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Pellon lounaisosassa maasto nousee jyrkästi kohti korkeaa kalliopaljastumaa, jossa sijaitsee Alistalon pronssikautinen röykkiökohde. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa, mutta asuinpaikan laajuutta ei kyetty selvittämään.

Prustivuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee tasaisella kalliolla matalan mäen laella, Tiskarinjärvestä n. 250 m pohjoiseen. Paikalla on osittain purettu röykkiö, jonka keskiosan kiviä on heitetty sen luoteispuolelle. Röykkiön laajuus on n. 8,5x7,8 m ja korkeus useita kivikertoja. Keskellä röykkiötä on toista metriä pitkä silmäkivi luontaisessa kallioon muodostuneessa kuopassa. Röykkiön reunoja kiertää n. 0,8 m korkea kivikehä, joka on ulkoreunaltaan hajanainen.

Krampin saari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Krampin saaren korkeimmalla kohdalla, avokalliolla. Paikalla on kaksi röykkiötä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Kohdetta ei tarkastettu 2005 inventoinnissa.

Krampin saari 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hangan kylän alueella Krampinrauman rannalla. Paikalla on ryssänuuneja ja kaivantoja yhteensä noin 300 m:n matkalla vastapäätä Strandtorp 2 -nimistä ryssänuunikohdetta. Kramppi on mainittu ryssänuunien sijaintipaikkana jo vuonna 1887 Juho Sjöroosin teoksessa "Muinaismuistoja Mynämäen kihlakunnasta". Jenny Maria Tallgrenin on laatinut selonteon Krampin ryssänuuneista Suomen Muinaismuistoyhdistykselle 1901. Pentti Koivunen tarkasti kohteen 1967 ja on kuvaillut sitä Rymättylän historia I -teoksessa vuodelta 1982. Kohdetta ei tarkastettu 2005 inventoinnissa.

Lehtoranta (705010025) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Isoluodon kaakkoisosassa, vastapäätä Krampin saarta. Paikalla on kaksi, mahdollisesti kolme pienikokoista röykkiötä kallioalueen reunalla, sekametsässä, n. 10 m pellonreunasta länteen. On mahdollista, että röykkiöt ovat peltoraunioita. Tiedot röykkiöistä ovat 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Hanka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Krampinrauman salmen rannalla olevan niemen poikki kulkevalla mäellä. Mäen laki on tasainen ja sillä kasvaa matalaa havupuustoa. Alueella on viisi röykkiötä, 10 ryssänuunia yksi mahdollinen kivilatomus. Kohde on Museoviraston muinaisjäännösten hoitoyksikön hoitokohteena ja alueen halki kulkee merkitty polku. Tiedot kohteen rakenteista ovat 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Härmistönniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hämmärsalmen etelärannalla, lähellä salmen itäpäätä. Paikalla on matalaa männikköä kasvava mäki, jolla on kaksi röykkiötä ja ryssänuuneja. Ryssänuunien ja niiden eteläpuolella olevan pellon välisellä alueella on kaksi kivivallia, jotka ovat mahdollisesti pellolta kerättyjä kiviä. Näitä rakenteita ei ole kirjattu rekisteriin. Tiedot röykkiöistä ja ryssänuuneista ovat 2005 inventointiraportista ja ne on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Valitettavasti rakenteiden koordinaatit eivät ole tiedossa.

Länsitalo 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodon eteläosassa, kallioharjanteen korkeimman kukkulan laella, n. 800 m merenrannasta, Ruoninjärvestä itäkoilliseen. Kalliomäellä on myös linkkiantenni. Röykkiö sijaitsee antennin huoltokopin etelänurkalla. Kuperapintainen röykkiö on kooltaan n. 4,5x3,9 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m. Pyöristyneistä kivistä rakennettu röykkiö on sammalpeitteinen.

Riiaistenjärven ranta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Riiaistenjärven pohjoisrannalla, maantien n:o 189 luoteispuolella kohoavan metsäisen, osin kallioisen, kukkulan lounaisrinteellä. Paikalla olevalla kalliokielekkeellä on matala kivilatomus tai röykkiö, joka on kooltaan n. 6x3 m. Röykkiö saattaa koostua kahdesta tai kolmesta rinnakkaisesta pienestä röykkiöstä. Sammapeitteisen röykkiön pinnalla on muutamia syvennyksiä.

Poikko 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Poikon kartanosta n. 0,4 km koilliseen sijaitsevan kalliopohjaisen metsämäen kaakkoisreunalla. Mäki sijaitsee Leikkistenjärvestä Nuikonlahteen laskevan Jokiojan länsirannalla. Ojan ja mäen välissä on kapeahko, itään viettävä peltorinne. Kahden röykkiön yläpuolella kulkee voimalinja. Tiedot röykkiöistä ovat 2005 inventointikertomuksesta ja ne on liitetty rekisterin erillikohteet -välilehdelle.

Saramäki (705010031) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Salonkyläntien eteläpuolella, kallioisen ja metsäisen mäkialueen eteläosassa, vanhan sorakuopan itäreunalla, n. 800 m länteen Röölään johtavasta maantiestä. Mäkialue viettää eteläpuolella olevaan peltoon, josta nousee kapea sarka sorakuopalle, löytökohteen juurelle. Lähes umpeenkasvaneen hiekkakuopan itäkoillisreunassa on humuksen alla vahva kerros mustaa, palanutta maata, jossa on mm. kuumuudessa rapautuneita kiviä murusina sekä palanutta savea murusina, joka voisi olla savitiivistettä, kermiikanmuruja tai myös muuta kuumuudessa palanutta savea. Tumma maakerros jatkuu leikkauksessa ainakin n. 5 m itään. Heti leikkauksen yläpuolella, nokimaan kohdalla, on rinteessä pyöreähkö painauma, joka on halkaisijaltaan n. 5 m.

Sinivuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sinivuoren kivikautinen asuinpaikka on laaja-alainen ja pitkään käytössä ollut asuinpaikka. Sinivuoren asuinpaikka on etelään viettävällä rinteellä nykyisten peltojen pohjoisreunalla, Pukkilan kartanosta pohjoiskoilliseen noin 600 metriä. Mäen laki on ollut noin 50 metriä meren pinnan yläpuolella. Huippu on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä. Etelärinteet viettävät aluksi jyrkästi ja alempana loivasti kohti entisen Alasjärven rantaa. Mäen rinteellä on ylhäältä lukien seuraavat asuinpaikat: Sinivuori I, Sinivuori II ja Sinivuori III. Asuinpaikan esikeraamisen vaiheen alue, Sinivuori I, oli jo ennen kaivauksia tuhoutunut suurelta osin hiekanotossa.
Sinivuori I ja III tehtiin koekaivauksia vuonna 2011. Esikeraamisen vaiheen alueelta löydettiin viisi tulisijaa, mutta vanhin ajoittava löytö oli varhaiskampakeramiikkaa. Sinivuori III ei todettu kiinteitä rakenteita, mutta löytöaineisto on monipuolinen.

Alhonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alhonpellon kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pukkilan kartanon päärakennuksesta pohjoiskoilliseen noin 450 metriä, Sinivuoren asuinpaikka on alueen itäpuolella. Asuinpaikka on entiseen Alasjärveen viettävällä etelärinnepellolla.

Myllypelto (734010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllymäen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pukkilan kartanon päärakennuksen etelä- ja itäpuolella olevalla peltorinteellä, jonka yläosa on hiekkapohjaista maata ja alaosa savikkoa. Maasto on etelään viettävää rinnettä. Sinivuoren ja Alhonpellon kivikautiset asuinpaikat ovat Myllymäestä pohjoiseen noin 500 metriä. Myllymäen asuinpaikka on sijainnut saarella.

Pirtinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Muurlanjoesta pohjoiseen noin 200 metriä, Pukkilan kartanosta noin 300 metriä länsilounaaseen, pellolla, joka viettää kaakkoon. Myllypellon kivikautinen asuinpaikka on noin 300 metriä länteen päin. Pirttipelto on savensekainen hiekkapelto, joka on edelleenkin viljelyksessä.

Mäntymaa (734010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Muurlanjoesta 900 metriä pohjoiseen Sinivuoren kaakkoisrinteellä, noin 200 metriä Sinivuori I asuinpaikasta koilliseen päin. Asuinpaikka on pellon reunassa, jossa maaperä on mullan sekaista hiekkaa. Rinne viettää lähes etelään. Asuinpaikkalöytöjä on pihapiiristä ja viereisestä Pukkilan kartanoon kuuluvasta pellosta ja talosta 20-30 m etelään.

Falkki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Muurlanjoen pohjoispuolella, entisen Alasjärven rannalla, Falkin talon alapuolella sekä länsi- ja itäpuolella olevilla peltorinteillä ja piha-alueella. Osa vanhoista löydöistä on otettu talteen Alasjärven vesijättömaalta (reikäkiviä). Maasto on hiekan sekaista savimaata. Korkeammalta maa muuttuu hiekkaisemmaksi.

Sorronpelto (734010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Muurlanjoen noin 80 metriä etelään päin kapean peltokaistan kaakkoispohjukassa. Pelto on savipelto ja heti sen eteläpuolella kohoaa pieni mäki.

Lintula pihapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lintulan talon alapuolella Muurlanjoesta noin 200 metriä itään päin pellolla, joka viettää lounaaseen päin.

Kupparinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on ollut järvialtaan länsipään pohjoispuolella 800 metriä pitkän merenlahtia yhdistävän salmen pohjoispuolella. Asuinpaikka on nykyisin pienen ojan länsipuolella itäkaakkoon viettävän pellon yläosassa.

Rauhala (734010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rauhalan talosta noin 150 metriä luoteeseen päin, Somerojasta 100 metriä itään hieman etelään viettävän pellon länsireunassa. Asuinpaikka kuuluu Pukkilan kivikautiseen asuinpaikkakompleksiin.

Lehtiniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kaakkoon viettävällä peltoaukealla. Asuinpaikan etelä- ja itäpuolella noin 100 metrin päässä virtaa pieni oja. Lehtiniityn talo on 150 metriä luoteeseen päin. Asuinpaikan alueella pelto on savipeltoa, joka muuttuu hieman hiekansekaiseksi ylöspäin mentäessä.

Viitamäki (734010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Viitamäen hautaröykkiöt sijaitsevat entisen Uskelan pitäjän alueella, Viurilan lahden itärannalla sijaitsevalla korkealla mäellä. Viitamäki on monihuippuinen, jyrkkärinteinen mäkialue, joka idässä ja etelässä rajoittuu peltoaukeaan. Mäen rinteet ovat moreenipeitteiset, mutta laet ovat avokalliota. Kaikki kolme hautaröykkiötä on rakennettu suurehkoista pyöristyneistä rantakivistä ja lohkareista. Kaikissa on kuoppa keskellä. Luoteinen röykkiö on pienehkön kallionyppylän päällä, josta avautuu komea näkymä merelle. Röykkiöissä ei ole maatäytettä ja ne on rakennettu kallion päälle.
Röykkiöiden mitat:
Röykkiö 1: 25 x 22 x 4 metriä
Röykkiö 2: 19,5 x 19 x 4,5 metriä
Röykkiö 3: 10,7 x 10,7 x 1,8 metriä
Alueelle johtaa merkitty polku ja polun alkupisteessä on Salon kaupungin tekemä opastaulu.

Tampaltankruunu (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salosta Teijolle vievän tien itäpuolella olevan korkean monilakisen kallioselänteen pohjoisosassa olevalla kalliohuipulla sijaitsee nk. Tampaltankruunu, josta kaakkoon noin 300 metriä on toinen kalliopaljastuma, jonka moreenirinteellä on latomus.
Nk. Tampaltankruunu sijaitsee kalliopaljastumalla, jonka rinteet ovat moreenia. Tampaltankruunulta on hyvä näkyvyys Viurilanlahdelle. Kruunun koko on 21,0 x 19,5 x 1,9 metriä. Kruunu on hyvin kraatterimainen. Se on rakennettu ihmisen päänkokoisista ja sitä suuremmista, pyöristyneistä rantakivistä. Kruunun keskellä kivet ovat huomattavan suuria lohkareita ja paaseja. Sen keskellä on pohjaan saakka ulottuva kuoppa/kraatteri. Röykkiössä on selviä purkamis- ja kaivamisjälkiä. Röykkiöön oli tehty länsi-itä suuntainen kaivanto ennen kuin Hj. Appelgren tutki kaivannon eteläpuoleisen puoliskon vuonna 1886. Röykkiöstä paljastui kolme sisäkkäistä kivikehää, joiden välissä oli kolme kivilaaoista tehtyä paasiarkkua. Niissä oli palanutta luuta, tuhkaa ja pronssinappi tai pronssineulan pää. Pronssiesine joutui kuitenkin hukkaan.
Erillinen latomus lounaassa on pieni graniitti- ja hiekkakivilohkareista sekä pyöristyneistä rantakivistä koottu kiveys, jonka keskellä pystypaasi. Latomuksen koko: 1,8 x 1,6 x 0,7 metriä. Saattaa olla vanha rajapyykki.

Aarnionsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Korkeiden kallioiden välissä on kapea peltokaistale, joka kivikaudella on ollut vuonomainen lahti. Asuinpaikka on ollut tämän lahden pohjukassa. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, kivesineitä ja kvartsi-iskoksia on löydetty peltokynnöksestä.
V. 2005 inventoinnissa löytyi n. 20 m matkalta tieleikkauksesta kvartseja, mm. kaavin sekä porfyyri-iskos. Löytöalue on pellon löytöpaikasta noin 100 m koilliseen. Ilmeisesti löytökohta osoittaa saman asuinpaikan säilynyttä pohjoisosaa. Löytöalueiden välialueen niemimäisellä korkeammalla maastokohdalla on Aarnionsuon pientila rakennuksineen ja pihoineen, jossa voi olla kivikautista asuinpaikkaa, vaikka havaintoja tästä ei ole. V. 2005 suoritetttiin tienvarren uuden löytöpaikan ja vanhan löytöalueen koekaivaus. Tienvarren pohjoispuolella oli säilyneenä kapea asuinpaikka-alue kulttuurikerroksineen, sen sijaan pellolla ei havaittu kulttuurikerrosta tai löytöjä.

Ilmusmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salosta Perniöön vievän tien itäpuolella on laaja laeltaan melko tasainen kallioalue, jonka huipun reunalla on hautaröykkiö. Röykkiöltä on avara näkymä luoteeseen ja erityisesti pohjoiseen, Salon kaupungin keskustan suuntaan. Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle suurehkoista pyöristyneistä rantakivistä, joiden joukossa on myös lohkareita. Röykkiön reunassa sen pohjoisosassa on kuopanne. Röykkiön mitat ovat 16,7 x 15 x 22 metriä. Röykkiön eteläreunasta lähtee matala kiveys, joka lienee osa alkuperäistä rakennetta. Kallioreunassa olevissa halkeamissa on myös pyöreitä kiviä. Ne joko vieritetty tai vierineet röykkiöstä halkeamiin.
Röykkiön koillispuolella kallioreunan alapuolella, on pätkittäistä laajahkoa pirunpeltoa, josta kiviä on siirrelty ja ehkä viety röykkiörakenteiksi. Pirunpeltoa on myös etäämpänä, kaakon puoleisessa loivassa rinteessä.
Mahdollisesti röykkiön alapuolisella kalliotasanteella on toinen hautaröykkiö: maansekainen, hyvin matala, muutaman metrin halkaisijaltaan kokoinen, sileän kallion päällä.

Peppursuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salosta Teijoon vievästä tiestä noin 1,5 km itään, kaatopaikalle vievän hiekkatien länsipuolella on moreeniselänne ja sen itäpuolella olevalla kalliorinteellä on kaksi hautaröykkiötä. Röykkiöistä etelään on vanha hiekkakuoppa, jossa nykyisin on motorcross-rata. Röykkiöt on rakennettu ihmisen pään kokoisista ja sitä suuremmista pyöristyneistä rantakivistä sekä litteistä lohkareista. Läntisemmässä röykkiössä on keskellä kalliopohjaan saakka ulottuva kuoppa, jonka halkaisija noin 1 metriä. Kuopan pohjoisreunassa kaksi kivipaasia päällekkäin. Röykkiön mitat: 11 x 10,4 x 1,9 metriä. Itäisemmässä röykkiössä on keskellä vain matala kuopanne ja eteläreunassa näkyy jonkinlaista reunakehän kaltaista rakennetta. Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreitä ja kivet ovat jonkin verran sammaloituneet.

Suopellonmäki (734010018) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Helisnummelta Hämeenkylään vievän tien pohjoispuolella, jyrkkärinteisen kallion päällä. Röykkiö on rakennettu kallion korkeimmalle kohdalle, josta on hyvät näkymät Viurilanlahdelle länteen ja lounaaseen päin. Röykkiö on rakennettu kalliopaljastuman päälle ihmisen pään kokoisista ja hieman ihmisen päätä suuremmista kivilohkareista. Röykkiö on melko matala, kooltaan 10,6 x 9,2 x 1,4 metriä. Muodoltaan melko epäsäännöllinen. Röykkiön itäpuolella pyöreän muotoinen kaivettu kuoppa. U. Kallbergin mukaan länsi- ja luoteisreunoilla kylmämuurauksen tapaista. Melko hyväkuntoinen. Päällä kasvaa kitukasvuisia koivuja ja pari pientä mäntyä.

Kovaskallio (734010019) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Alasjärven ,nykyisen Muurla- eli Karhujoen, pohjoispuolella olevalla melko pienialaisella kalliosaarekkeella. Kovaskallio kohoaa Muurlajoen savitasangosta kartiomaisesti ja sen laki on kalliopaljasteinen. Röykkiöistä suurin on kooltaan 11,3 x 9,4 x 0,7 metriä ja soikean muotoinen. Röykkiö ei ole alkuperäisen muotoinen. Vuoden 1945 kertomuksessaan Luho mainitsee, että Kovaskalliolla on matala kiviraunio, jonka keskellä on kuoppa, jonka herra Olavi Lehmussaari on täyttänyt uudelleen. Kaksi muuta ovat pieniä kivirakennelmia; kooltaan 6 x 5 x 05 metriä ja 2 x 1,7 x 03 metriä. Kaikki kolme ovat ruohon peitossa ja vahvasti sammaloituneita.

Utiskanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alhaisista Helisnummelle vievän tien itäpuolella on korkea mäki; Helisnummi eli Utiskanmäki. Mäeltä on hyvät näkymät Halikonlahdelle länteen ja luoteeseen päin. Mäen korkeimmalla kohdalla on kalliopaljastuma, johon on rakennettu röykkiö ihmisen pään kokoisista ja sitä suuremmista kivenlohkareista. Röykkiön eteläreunalla näkyy mahdollisesti kehärakennetta. Röykkiö on muodoltaan kupera, matala ja laajalle levinnyt. Röykkiössä on nähtävissä muutamia kuopanteita. Röykkiö on pahoin myllätty, sen kiviä on heitelty runsaasti ympäristöön. Röykkiöstä on haettu kiviä mm. itäpuolella olevaan tulisijaan. Röykkiön päällä kasvaa pieniä mäntyjä. Röykkiön mitat: 11,6 x 11,5 x 0,7 m.

Katinkallio (734010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiskoon päin vievän maantien länsipuolella on Katinkallio niminen mäki, jonka korkeimmalla kohdalla, kolmiomittauspisteen vieressä, on pahoin tuhottu hautaröykkiö. Suurin osa röykkiön kivistä on heitetty sen koillispuolella olevaan kalliohalkeamaan. Kallion päällä on jäljellä vain röykkiön pohjakivet. Röykkiön alkuperäistä kokoa ei voi arvioida pohjan perusteella. Salosen vuoden 1927 kertomuksessa röykkiön mitat ovat 15,5 x 9,5 metriä ja korkeus 1 metri. Pohjakivissä on vahva jäkälä- ja turvekerros. Röykkiöltä on erinomaiset näkymät etelään ja pohjoiseen. Röykkiöstä noin 180 m koilliseen löytyi v. 2005 lähialueen inventoinnin yhteydessä pieni matala röykkiö alemmalta kallioalueelta. Siihen kuuluneita kiviä oli noin 3x6 m alalla, mutta varsinainen kiveys oli 2x1,5 m laajuinen.

Aromäki (734010022) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hämmäisen kylän alueella Kiskoon vievän maantien itäpuolella noin 900 m itään on Aromäki niminen korkea, jyrkkärinteinen mäki. Sen lähes korkeimmalla kalliopaljastumalla on suurehkoista kivilohkareista koottu röykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Röykkiön on lähes pohjaan saakka hajoitettu ja sen alimmissa kivissä on paksu sammalkerros. Röykkiö on muodoltaan soikeahko ja kraatterimainen. Röykkiön kivet on levitelty laajalle alueelle. Kohteessa on ollut joskus kolmiomittauspiste.
Röykkiön pohjakivien päällä kasvaa kitukasvuisia koivuja ja pari pientä mäntyä. Kohdasta hyvät näkymät länteen ja etelään päin.

Aarnionperämäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hämmäiseltä Kiskoon maantielle johtavan tien itäpuolella on luode-kaakko -suuntainen mäenharjanne, jonka keskivaiheilla kohoaa jyrkkäseinäinen kallio. Kallion korkeimmalla kohdalla on röykkiö, joka on hajotettu lähes kokonaan. Sen kiviä on viskelty parinkymmenen metrin laajuudelle. Yhtä kerrosta paksummalta kiviä ei ole missään kohdin. Röykkiö oli rakennettu kivilohkareista. Ympäristöön heitellyistä kivistä on lapset tehneet leikkipaikkoja.
V. 2005 inventoinnin ja myöhemmin tehdyn tarkastuksen yhteydessä röykkiö todettiin kuitenkin sangen hyvin säilyneeksi. Sen sijaan tätä alempaa noin 250 m luoteeseen i paikallistettiin ennestään tuntematon röykkiö, joka on epämääräinen ja pitkälle hajotettu (kohde 1000004867 Aarnionperämäki 2).

Haukkamäki (734010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hämmäiseltä Kiskoon maantielle johtavan tien länsipuolella kokoavalla mäenharjanteella, sen pohjoisosan korkeimmalla kohdalla on kiviladelma tai röykkiö. Röykkiö on hajotettu lukuun ottamatta vain keskellä olevia pohjakiviä. Kiviä on heitelty mäen luoteis- ja länsireunalta alas. Röykkiö rakentamisessa on käytetty kivenlohkareista eikä siinä ole ollut nähtävillä rakenteita.

Ketohaka (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Ketohaan muinaisjäännösalue sijaitsee metsäpuistoalueella, etelärinteessä. Alueeseen kuuluvat 12 röykkiötä ja 2 erillistä asuinpaikkaa. Pohjoisin asuinpaikka sjaitsee tasanteella pienen lammikon vieressä. Asuinpaikka ajoittuu esiroomalaiseen ja roomalaisaikaan. Viereinen reunakehällinen röykkiö on kansainvaellusajan alusta. Asuinpaikka-alueelta lounaaseen nousee pieni mäki, jonka laella on röykkiö. Tähän alunperin pronssikautiseen röykkiöön on tehty hautauksia kansainvaellus- ja merovingiajalla. Tästä röykkiöstä (ns. Ketohaka 1) rinne viettää etelään. Rinteessä ovat röykkiöt Ketohaka 2-10 ja 12. Puolessa välissä rinnettä on tasanne. Tasanteella on pronssi- ja varhaismetallikautinen asuinpaikka-alue ja osittain sen päällä roomalaisaikainen hautaröykkiö Ketohaka 6. Röykkiö Ketohaka 7 on osittain tuhoutunut. Se kaivettin vuonna 1931 ja sen päälle rakennettiin rekivaja. Näkyvä kiveys lienee rekivajan peruskiveys. Ketohaan muinaisjäännösalue rajoittuu lännessä Katajamäen 1980-luvulla tutkittuun muinaisjäännösalueeseen, pohjoisessa Ketohaka N-alueeseen sekä koillisessa Paltan röykkiöalueeseen.

Pohkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salo-Perniö maantiestä noin 1,6 km itään päin on laaja kalliopaljastuma, jonka päällä on kaksi röykkiötä, joista eteläisempi on suhteellisen hyvin säilynyt. Pohjoisempi röykkiö hajotettu, vain kehä jäljellä. Eteläisempi muodoltaan suorakulmainen, leikkaus tasainen. Rakennettu pienistä nyrkin kokoisista lohkareista, jotka ovat rapautuneet kalliosta. Eteläisen röykkiön mitat: 5,0 x 5,0 x 0,3 metriä. Hajotetun pohjoisemman röykkiön mitat 5,5 x 4,3 x 0,2 metriä, kehärakenne jäljellä.

Veitakkalan linnamäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Veitakkalan linnavuori sijaitsee Uskelanjoen länsipuolella siitä noin 600 metriä länsi-luoteeseen, Isokylän muinaisjäännöskompleksin pohjoispuolella. Mäen eteläpuolella virtaa pieni Uskelanjokeen yhtyvä vesiuoma. Kalliopohjaisen mäen idänpuoleinen seinämä on jyrkkä ja myös länsirinne on vaikeapääsyinen. Mäellä on myös kulkua hankaloittavia rot-kohalkeamia. Mäen päällä on jonkinlaisia epäselviä kivivallituksia. Etelärinteellä on kivirivi sekä itäreunalla olevassa rotkossa on kivilatomus. Mäen laella olevan notkon eteläosassa on vallimaista rakennelmaa muistuttava kivirivi. Kaikkien edellä mainittujen rakenteiden paikallistaminen maastossa nykyisin on hyvin hankalaa.
Vuonna 1886 Hj. Appelgren-Kivalon tutkima pronssikautinen hautaröykkiö sijaitsee mäen laella. Röykkiökivet ovat nykyisin noin 27 x 18 m suuruisella alueella, ja niistä on tehty ympäristöön uusia rakennelmia. Röykkiön alkuperäishautaus lienee ruumishauta pronssikaudelta, josta merkkinä oli varhaispronssikauden pronssitikari. Haudassa oli kehärakennelmia. Sen reunasta löytyi myös rautaveitsi palaneesta maasta. H.A.Reinholmin vuonna 1867 saaman tiedon mukaan korkeimman jyrkänteen alla olisi sijainnut kivien päälle rakennettu kivipöytä, "uhrialttari", mutta se oli jo tuolloin vieritetty alemmas rinnettä. Kiven alkuperäistä paikkaa oli kutsuttu Linnamäen kirkoksi.

Klaavu (734010029) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salosta Somerolle johtavasta maantiestä noin 300 metriä länteen. Löytöjä on tullut Palomäen ja Uskelanjokeen laskevan Myllyojan eteläisen sivuhaaran välistä. Uskelanjoki on löytökohdasta itään päin noin 1 kilometri. Alue on savipeltoa.

Hakostaron linnamäki (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Hakostaron linnavuori sijaitsee nykyisen Salo-Perniö -maantien itäpuolella. Vuoren länsipuolella olevalla pohjoiseteläsuuntaisella mäkiharjanteella on ollut Perniöön johtava ratsupolku. Hakostaro eroaa Salon seudun linnavuorista pienen kokonsa takia. Mäen laki on ainoastaan 40 metriä merenpinnasta ja on noin 20 metriä ympäröivää maastoa korkeampi. Pohjoisessa mäen rinteet ovat jyrkät, mutta eteläsivu on loiva.
Mäen eteläistä loivaa rinnettä on suojattu kiven- ja maansekaisilla valleilla. Idänpuolella valli on 30 metriä pitkä 0,8 metriä korkea. Eteläpuolella vallin pituus 17 metriä ja leveys 4-5 metriä. Vallit muodostavat kulman, jonka kohdalla on portti. Kivien välit on täytetty kalkkikivilaastilla ja osin hiekasta sekä savesta tehdyllä täytteellä. Laastin käytön perusteella varustus ajoittuu aikaisintaan 1200-luvun puoliväliin (Lovén 1996:382-383).

Ketola (734010034) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Tämä maan ja kiven sekainen röykkiö sijaitsee Katajamäen tilan päärakennuksesta noin 15 metriä kaakkoon päin. Röykkiö on ruohikon ja turpeen peittämä, joten sen reunoja on vaikea määrittää. Röykkiön mitat: noin 0,5 metriä korkea ja halkaisijaltaan noin 4 metriä. Röykkiöstä on yksi löytö, angon osa, joka löytyi röykkiön reunasta tien rakentamisen yhteydessä kesällä 1917.

Kavila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salosta Teijoon vievän maantien itäpuolella sijaitsevan Muurassuon itäpuolella on Pelimäki niminen mäki, jonka koillispuolella osittain Salon ja Osittain Hakastaron kylän puolella on pienempi mäenhuippu. Röykkiöt sijaitsevat kalliopaljastumalla, jonka ympärillä runsaasti moreenikerrostumaa. Alue suhteellisen loivapiirteinen eikä jyrkkiä korkeuseroja ole. Röykkiöt on rakennettu ihmisen pään kokoisista ja sitä suuremmista pyöristyneistä rantakivistä. Kaksi röykkiöistä on suhteellisen hyväkuntoisia, yksi osittain hajonnut ja yksi täysin tuhoutunut. Täysin ehjät kooltaan 10,1 x 9,2 x 1,6 metriä ja 6,0 x 9,2 x 1,6 metriä. Muodoltaan nämä röykkiöt ovat pyöreähköjä. Toisen laella on kraatterimainen kuoppa ja toisen röykkiön kaakkois- ja itäreunassa kylmämuurauksen kaltainen rakennelma. Osittain hajonnut röykkiö kooltaan 9,5 x 7,6 x 1,6 metriä ja muodoltaan epämääräinen. Tuhoutunut röykkiö on kooltaan 3,4 x 2,5 x 0,3 m, muodoltaan lattea ja epämääräinen.

Ketohaka N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Neljä röykkiötä, jotka sijaitsevat kallioalueella Ketohaasta pohjoiseen. Kaksi röykkiöistä on rakennettu suoraan kalliopohjalle. Eteläisin on matala ja halkaisijaltaan 3 metriä. Röykkiössä on kiviä vain yhdessä kerroksessa. Osa siitä on mahdollisesti tuhottu. 8 metriä edellistä koilliseen päin on pitkänmallinen röykkiö, joka rakennettu ison keskuskiven ympärille. Kiviä on useassa kerroksessa. Röykkiön koko 4,5 x 2,8 metriä. Tästä röykkiöstä noin 6,5 m luoteeseen on toinen pitkänmallinen röykkiö. Röykkiö on luoteis-kaakkosuuntainen ja sen reunoilla on isommat kivet. Keskus on täytetty pienemmillä kivillä. Kooltaan röykkiö on 4,5 x 2,2 metriä ja sen keskellä on isompi keskuskivi. Kallion korkeimmalla kohdalla on neljäs röykkiö, jonka halkaisija on 6 m. Röykkiö on maansekainen ja sammaleen peitossa.

Ketohaka NE (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä, jotka ovat noin 200 metriä Ketohaka N:stä itäkaakkoon ja Ketohaasta noin 150 metriä koilliseen päin. Röykkiöistä toinen tutkittu ja siitä on jäljellä vain muutaman kiven ryhmä. Röykkiön koko Appelgrenin mukaan on ollut 6,5 x 7 metriä. Etelä- ja pohjoisosat röykkiöstä oli jo ennen tutkimusta tuhoutuneet. Kiviä oli ollut vain yhdessä kerroksessa. Röykkiöistä toinen on paremmin säilynyt ja sen halkaisija on 5 - 5,5 m. Röykkiö on rakennettu kallion päälle.

Ketomäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ketomäen pohjoisin röykkiö (Hirviluodon röykkiö VI) sijaitsee Ketomäen talosta noin 80 metriä pohjoisluoteeseen päin, aivan Isonmäen halki vievän tien eteläpuolella. Röykkiö on rakennettu kalliopohjalle, muodoltaan epämääräinen ja osin hajotettu. Halkaisija on noin 9,3 metriä. Toinen röykkiö sijaitsee edellä mainitusta noin 20 metriä kaakkoon, Ketomäestä koilliseen 40-50 metriä. Matala, muodoltaan epämääräinen. Röykkiön on ladottu pyöreistä, irtonaisista kivistä kalliorinteeseen. Sen halkaisija on noin 7 metriä. Kolmas röykkiö (Hirviluoto VIII) tai latomus sijaitsee Ketomäen talosta koilliseen noin 90 metriä aivan metsikköön pistävän pellon eteläpuolella olevalla rinteellä. Se on kooltaan 3 x 3 metriä ja koottu maakiven ympärille hiekkapohjalle. Neljäs röykkiö (Hirviluoto IX) edellisestä 8 metriä länteen. Röykkiö on maantasainen ja sen länsireunassa on iso maakivi. Kooltaan se on 3,8 x 5,5 metriä ja hiekkapohjalle ladottu. Viides röykkiö (Hirviluoto X) on kiinni edellisessä ja se on ladottu kalliopohjalle. Röykkiö on erittäin huonokuntoinen ja siinä on vain yksi kerros kiviä. Kooltaan röykkiön on noin 4 x 4,6 metriä. Kuudes röykkiö on röykkiö neljän kaakkoispuolella 4 metrin päässä. Lähes maantasainen, vain reunaa kehystävät kivet näkyvät jonkin verran turpeen alta. Halkaisijaltaan röykkiö on 4 metriä. Katajamäen kaivettu röykkiö on ollut nykyisen asuinrakennuksen kohdalla. Kaikki olemassa olevat röykkiöt on merkitty rakennuskaavaan yhtenäisenä alueena.

Koivumäki (734010041) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Koivumäki sijaitsee Palomäen kaakkoisrinteellä, noin 220 metriä Salo - Somero maantiestä luoteeseen. Hackmanin kaivama röykkiö sijaitsee Koivumäen tontin alareunassa runsas 10 metriä rakennuksen länsipuolella paikassa, jossa vielä on kiveystä jäljellä. Koivumäen talosta itään noin 30 metriä matalan kalliokielekkeen kaakkoisreunassa polusta noin 3 metriä ylöspäin on matala turpeen peittämä latomus, jota kehystää suuret maakivet. Halkaisijaltaan latomus/röykkiö on 3 metriä. (Hirviluodon kirjassa nimeltään Palomäki nro 24).

Palomäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Palomäen koillisreunalla, missä kallio putoaa jyrkkänä koilliseen ja jatkuu pohjoiseen alaspäin laskevana loivana kielekkeenä. Kohdasta on näköala koilliseen jokilaaksoon. Röykkiöstä on vain pohja jäljellä, se on suurimmalta osin hajotettu. Punaisia hiekkakivilaakoja on ollut paikalla runsaasti. Aikoinaan rakennettu kalliopohjalle. Kooltaan röykkiön pohja on noin 11,5 x 9,0 x 0,3 metriä.

Uskelan emäkirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Uskelan emäkirkko sijaitsee Uskalajoen rannalla paikalla, jonka maaperä on hyvin savista ja joka on altis maanvyörymille. Ensimmäinen kirkko paikalle rakennettiin luultavasti jo 1200-luvun alussa ja sitä voidaan pitää Varsinais-Suomen vanhimman seurakuntajärjestelmän edustajana, Paikalla on sijainnut useita kirkkoja, joista ainakin osa on tuhoutunut palamalla. Tiedossa olevia kirkon paloja on tapahtunut vuosina 1604 ja 1670. Viimeisin paikalla sijainnut kirkko rakennettiin vuonna 1749 ja samassa yhteydessä rakennettiin tapuli, joka edelleen sijaitsee paikalla. Vuonna 1827 Uskelan emäkirkko valui osin savista joentöyrästä alas jokeen, eikä paikalle enää sen jälkeen rakennettu uutta kirkkoa.
Kirkonpaikan pohjoispuolella sijaitsee vanha pappila ja sen vierestä kulkee Hiidentie, joka on syntynyt vimeistään keskiajalla, mutta sen vanhimmat osat saattavat juontua rautakadelle saakka.
Vuonna 1902 Emäkirkon tapulin vierestä löytyi pyöreä hihnanjakaja. Myöhemmin haudankaivaja löysi tapulin pohjoispuolelta keihäänkatkelman ja 2 pronssirenkaan katkelmaa. Löydöt saattavat ollai peräisin ruumishaudoista, koska esineiden lisäksi löytyi palanen tekstiiliä.

Uoti (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kallioinen peltosaareke, jolla rautakautinen asuinpaikka on, sijaitsee heti Hiidentiessä itäpuolella. Uskelanjoki virtaa noin 250 metrin päässä kaakossa. Uotin päärakennus on 100 metriä pohjoiseen. Peltosaareke työntyy peltojen keskelle noin 100 metriä. Se kohoaa loivasti pelloista ja korkeimmat kohdat ovat kalliopaljastumina. saarekkeen kaakkoisosassa on ollut AIV-rehusäiliö, mutta muuten alue on hyvin säilynyt.

Haitio (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Haition rautakautinen asuinpaikka sijaitsee Uotin asuinpaikalta noin 200 metriä lounaaseen päin Hiidentie itäpuolella. Uskelanjoki virtaa noin 300 metrin päässä itä-kaakossa. Alue on entistä Haition kartanon niittyaluetta, joka nykyisin on välillä hevoshakana. Alue nousee loivasti peltojen yläpuolelle ja siinä on pari pientä kalliopaljastumaa. Kohteen laajuus on noin 60 x 80 metriä.

Jumbrosund (Hautapaikat)
Rautakautinen; Jumbrosundin kalmisto sijaitsee Hiidentien itä-kaakkoispuolella, noin 250 metriä kaakkoon päin virtaa Uskelanjoki. Suoraan idässä on Lopen koski. Kalmiston eteläpuolella on kalliopaljastuma. Suojainen alue, joka viettää loivasti etelä-kaakkoon. Alue on hevoshakana osan kesäkaudesta. Kohteen laajuus noin 200 x 80 metriä. Löydöt paikalta ovat mm. saviastianpaloja, keihäänkärkiä ja kilvenkupuran katkelma.
Vuonna 2012 paljastui Hiidentien länsi-pohjoispuolelta, vastapäätä aiemmin tunnettua muinaisjäännösaluetta, tuulenkaadosta rautakautisia kalmistolöytöjä (KM 39286:1-6), mm. viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma, rautainen putki, pronssiesineen katkelmia ja keramiikkaa. Lisäksi tuulenkaadon läheisyyteen kaivetuista koepistoista löytyi muutama muru palanutta luuta. Jumbrosundin kalmisto jatkuu siis Hiidentien pohjoispuolelle, jossa se saattaa olla lähestulkoon koskematon.

Veitakkalan puutarha (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Veitakkalan puutarha sijaitsee Hiidentien itäpuolella Veitakkalan kartanosta noin 100 metriä kaakkoon päin. Uskelanjoki virtaa noin 250 metriä kaakkoon päin. Alue on alavaa ja viettää hyvin loivasti kaakkoon eli Uskelanjoelle päin. Kohteesta noin 250 metriä etelä-kaakkoon päin on löytynyt ristineula, joka ajoittuu viikinkiajan loppupuolelle (KM 18394). Puutarha on muokattu ja muinaisjäännöstä on jäljellä mahdollisesti hyvin vähän.

Hankala (734010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltojen keskellä pienestä ojasta noin 100 metriä länteen päin maastosta kohoaa pieni mäki, jossa on nykyisin hiekkakuoppa. Veitakkalan linnavuori kohoaa kohteesta noin 250 metriä kaakkoon päin. Kotitarve hiekkakuopan ympärillä olevat pellot ovat hiekkapeltoja, jotka viettävät kaakkoon ja etelään päin. Maanomistaja kertoi, että hiekkakuopan reunoilla oli näkynyt muutama vuosi sitten tummia noenvärjäämiä alueita.

Ruoksmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruoksmäki on Isonkylän pohjoisin kylämäki. Mäki sijaitsee uuden Salo-Somero -maantien länsipuolella. Sen eteläpuolella on moottoritieliittymä. Ruoksmäeltä on löydetty joitakin viikinkiaikaisia irtolöytäjä. Kalmisto sijaitsee aivan mäen kaakkoisnurkassa, nykyisin vanhan asumattoman talon itäpuolella. Ruoksmäkeen menevien kahden tien väliseltä alueelta tuli esille vahva, polttokenttämäinen musta hiilensekainen ja palaneita kiviä sisältävä paksu kerros. Irtolöydöistä ainakin toinen oli tullut esille vanhan talon itäpuolen uudisrakentamisen yhteydessä. Kohteen eteläpuoleisille pelloille tehdyistä koekaivauksista ei tullut ilmi mitään muinaisjääkseen viittaavaa.

Hämmäinen 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hämmäisten kartanosta noin 100 metriä etelään päin. Idässä aluetta rajaa kartanolle vievä hiekkatie ja lännessä pelto. Asuinpaikka sijaitsee kalliopaljastumien keskellä olevalta alueelta, pohjoisessa kallio on hieman korkeampi ja suojaa asuinpaikkaa hyvin. Kohteesta etelään päin alle 200 metriä on Hämmäinen 2, mahdollinen maantasainen kalmisto. Alue viettää loivasti etelälounaaseen päin kohti Karjaskyläntietä. Kohteen kokonaispinta-ala on muutaman aarin.

Hämmäinen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hämmäisten kartanosta noin 200 metriä etelälounaaseen päin. Kohdassa on pieniä kalliopaljastumia. Alueella on osittain pintamaata poistettu ja aluetta on tasoitettu sokerijuurikasaa varten. Kohteen itäpuolella on Hämmäisten kartanolle vievä hiekkatie ja länsipuolella peltoalue. Kohteesta noin 100 metriä pohjoiseen on rautakautinen asuinpaikka, Hämmäinen 1. Myllyoja virtaa kohteesta kaakkoon noin 300 metrin päässä.

Hämmäinen hevoshaka (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kalliokielekkeellä, jonka pohjoispuolella kallio nousee jyrkästi suojaavaksi seinämäksi. Kohdassa kallionkieleke on hyvin kapea, joten asuinpaikka on ollut pienialainen. Noin 150 metrin päässä itäkaakkoon on Hämmäinen 2 ja noin 200 metrin päässä länsiluoteessa on Eerikin rautakautinen asuinpaikka.

Eerikki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Eerikin tilan päärakennuksen eteläpuolella noin 90 metriä ja tilan ulkorakennuksesta noin 30 metriä kaakkoon päin. Alue on vanhaa haka-aluetta, joka nykyisin on joutomaana. Asuinpaikka sijaitsee kalliokielekkeellä. Sen yläpuolella nousee jyrkästi kallio pohjois- ja koillispuolella. Alue, mistä otettiin talteen rautakaudelle ajoittuvia löytöjä, on pinta-alaltaan pieni, mutta mahdollisesti se jatkuu sekä kaakkoon että luoteeseen päin.
Tästä kalliokielekkeestä itäkaakkoon päin noin 40 metriä on kalliopaljastuma, josta löytyi kaksi matalaa kuppia, joiden halkaisija on noin 5 cm.

Puustellin lohko (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hämmäisten kartanon kaakkoispuolella olevan peltoalueen keskellä on kallioalue, jonka lounaaseen viettävässä kohdassa on matalia kuppeja. Ne ovat halkaisijaltaan keskimäärin noin 5 cm. Kalliosta löytyi yhteensä 10 kuppia, joista yhden löysi Turun yliopiston arkeologian assistentti H. Asplund käydessään tutustumassa Salon muinaisjäännöksiin. Ympäröiviä peltoa pintapoimittiin, mutta mitään esihistoriaan viittaavaa ei löydetty. Pellot on kynnetty aivan kalliopaljastumaan kiinni. Kaavassa pellon läpi on suunniteltu Saloon kiertoliittymää.

Marttila (734010057) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Marttilan tilan lounaisrinteessä noin 15 metrin korkeuskäyrän kohdalla on kalliopaljastuma heti muuntajakopin takana. Kalliota on louhittu, mutta siinä on vielä ainakin 4 kuppia jäljellä. Kupit ovat matalia, noin 5 cm halkaisijaltaan. Louhittu kohta on noin 30 cm kupeista etelään päin, joten osa kupeista on tuhoutunut. Marttilan pihamaalle on tuotu hyvin paljon maata. Alue on otollista rautakauden muinaisjäännöksille, mutta jos niitä on, niin ne ovat paksun multa- ja savikerroksen alla.

Palomäki 2 (734010058) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Palomäen kaakkoisrinteellä, Koivumäen talosta pohjoiseen. Läntisin röykkiö on muodoltaan pyöreä ja tasainen. Se on tehty teräväsärmäisistä kivistä ja kooltaan noin 6,3 x 5,1 metriä. Toinen röykkiö on edellisestä 13-15 metriä itään mäenrinteessä. Sen päällä kasvaa mänty. Röykkiö on ladottu särmikkäistä kivistä kalliopohjalle. Kolmas röykkiö sijaitsee alempana rinteessä, kakkos röykkiöstä noin 14 metriä kaakkoon päin. Röykkiö on hyvin matala ja pyöreistä irtonaisista kivistä ladottu. Jos viimeinen röykkiö on sama kuin Rinteen raunio III, niin se on tutkittu vuonna 1904.

Mahlakankare (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hävitetty rautakautinen hautaröykkiö. Löytöpaikka sijaitsee Uskelanjoen itärannalla Isokylään vastapäätä. Alue on länteen viettävää rinnettä, joka nykyisin on rakennettu lähes täyteen. Löytöpaikasta länteen noin 300 metriä on pieni oja, joka laskee Uskelanjokeen. Leppäahon (1939) mukaan olisi alueella ollut tuolloin muitakin latomuksia jäljellä, joten on mahdollista, että omakotitaloalueella on vielä 2000-luvullakin muinaisjäännöksiä.

Pappilanhaka (734010060) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pappilanhaan alueella on Hirviluodon mukaan polttokenttäkalmisto ja kaksi maan päälle näkyvää röykkiötä. Toinen röykkiöistä on rakennettu kalliolle. Se sijaitsee Turku-Hki rantaradan, Kivenhakkaajankadun ja Kirjolankadun muodostamassa kolmiossa. Kohdasta on louhittu kalliota röykkiön ja radan väliseltä alueelta. Toinen on tästä röykkiöstä noin 100 metriä koilliseen. Asuinpaikkalöytöjä on tullut näiden kahden röykkiön väliseltä alueelta.

Leikkipuisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Lounaaseen viettävän kallion kuperapintaiseen kohtaan hakattu matalia kuppeja. Vuoden 2001 inventoinnissa löytyi yhteensä 37 matalaa, halkaisijaltaan noin 5-8 cm olevaa kuppia. Kallion yläpuolella on leikkipuisto.

Pähkinärinne (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pajulan kaupungin osassa kaakkoon viettävällä rinteellä, asutusalueen länsipuolella olevalla puistoalueella. Hautaröykkiö on matala pieni, jonka A.-L. Hirviluoto tarkasti 1977.

Myllymäki (734010063) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Myllymäki sijaitsee Turku-Helsinki maantien pohjoispuolella ja koillisessa sitä rajaa Halikkoon vievä maantie. Mäki on kallioinen ja siinä on ollut kaksi röykkiötä, joista toinen on kaivettu Turku-Helsinki maantien levennyksen yhteydessä. Toinen säilynyt röykkiö on lähes mäen korkeimmalla kohdalla, mäen itäosassa. Suurin osa mäestä on tuhoutunut Turku-Helsinki maantien kallioleikkauksen yhteydessä.

Kirjolanmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kirjolanmäki sijaitsee Pappilanhaasta noin 200 metriä lounaaseen päin. Mäen itäpuolella on Turku-Helsinki junarata, länsipuolella Teijoon vievä maantie. Mäki on pohjoispuoleltaan hyvin kallioinen. Mäen eteläpuolella on ketomainen alue, joka on heinäniittynä yläreunaa lukuunottamatta. Kedon yläreuna on karua, kuivaa pienruohoniittyä. Rautakautinen asuinpaikka sijaitsee ketovyöhykkeellä. Paikalta on hyvä näkyvyys etelään ja länteen päin. Alue kuuluu Varsinais-Suomen perinnemaisema-alueisiin.

Lautkankare (Puolustusvarustukset)
Pronssikautinen; Kallion laella on sorapohjainen notkelma, jonka vähäisen kivirivin K. Seppänen on tulkinnut muurin perustaksi. Kaakkoisrinteessä kaksi terassimaista tasannetta, joista ylemmältä on löydetty asutuksen merkkejä. Myös vuoren laelta on löytynyt esihistoriallisia löytöjä. Löytöpaikkojen löydöt ovat eriaikaisia. Vuoren laen löydöt ajoittuvat pronssikaudelle tai varhaiselle rautakaudelle ja kaakkoisrinteen löydöt rautakauden loppuun.

Rantametsä (738010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Laaja hyvin säilynyt kallion luoteisrinteellä oleva röykkiö, josta hieman kaiveltu. Muodoltaan soikea, pituus lounais-koillissuuntainen. Kivet sammaleiden peitossa, päällä kasvaa koivuja. Röykkiön koko 12 x 11,5 m, korkeus noin 1,3 m.

Pajakankareen kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pajakankareen kallion luoteispuolella. Kohdasta on hyvät näkymät länteen ja luoteeseen, missä virtaa Sauvonjoki. Röykkiön keskellä on kaksi kraatteria. Kiviä on heitelty röykkiöstä luoteisrinnettä alaspäin. Röykkiön muoto on lähes pyöreä. Sen kivet ovat hyvin sammaltuneita, joten siihen ei vähään aikaan ole kajottu. Röykkiön päällä kasvaa 4 pientä koivua. Röykkiön koko 11,5 x 10,3 m, korkeus noin 1 metri.

Ristniemi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pellonpään tilan pihapiirissä olevan kallion lounaisrinteellä olevalla tasanteella. Heti röykkiön takana kallio kohoaa jyrkästi. J. Leppäaho kaivoi röykkiön vuonna 1949, jonka jälkeen tilan silloinen isäntä rekonstruoi sen ohjeiden mukaan. Lounaispuoli on koottu röykkiöksi ja koillispuoli on jätetty auki, jolloin näkyvissä on röykkiön sisällä olleet kolme kivikehää. Röykkiön korkeus on ollut noin 1,5 metriä.

Yliristniemi 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä, joista toinen on kiinni kotikylään johtavassa tiessä, sen eteläpuolella. Se on osin tuhoutunut. Röykkiössä on kraattereita, jotka johtuvat kaivamisista. Etelä- ja kaakkoisreunasta röykkiö on rauennut melko pahoin. Kivet sammaltuneet hyvin, joten röykkiöön ei ole kajottu lähiaikoina. Röykkiön koko on 17,7 x 10,0 m ja korkeus noin 1 metri.
Toinen epämääräinen röykkiö on röykkiöstä etelään noin 50 metriä. Se on matala ja muodoltaan soikea. Tällä röykkiöllä ei toistaiseksi ole paikkatietoa.

Ullaskrooppi 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde koostuu kahdesta isosta ja kahdesta epäselvästä röykkiöstä. Isoista röykkiöistä itäisempi on hiekkakuoppien ympäröimä kaikilta muilta suunnilta kuin etelästä. Lounaisosassa röykkiön kivet ovat valuneet alas, koska hiekkakuoppa on liian lähellä. Röykkiö tuhoutuu ainakin osittain ajan myötä. Röykkiötä kaivettu neljästä kohtaan, pohjoisosassa syvin suppilomainen kuoppa. Muut kuopat melko matalia. Röykkiön mitat: 25 x 8 m etelä-pohjoissuuntainen, korkeus noin 1 m. Tämän röykkiön eteläpuolella on kaksi pienempää röykkiötä, jotka ovat hyvin matalia ja kasvillisuuden peitossa. Näille röykkiöille ei ole paikkatietoa saatavilla.
Toinen isompi röykkiö sijaitsee hiekkakuopille johtavan tien toisella puolella noin 30 metriä länteen edellisestä röykkiöstä nuorta mäntyä kasvavassa metsässä. Röykkiön länsiosassa syvä kuoppa, jossa näkyy paasikivistä tehty arkkurakennelma. Röykkiön mitat: noin 20 x 6 m ja korkeus noin 1 m. Pituus on kaakko-luode suuntainen. Röykkiön päällä kasvaa pieniä mäntyjä ja koivuja. Tämä röykkiö ei ole vaarassa tuhoutua.
Kaikki röykkiöt on rakennettu pyöreistä luonnonkivistä, jotka ovat koottu ihmispään kokoisista kivistä. Röykkiöt on rakennettu hiekkapohjalle.

Ristniemi 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Miskerinmäen pohjoisella kalliopaljastumalla röykkiö, jonka keskelle merkitty röykkiöstä nostettujen laakakivien avulla kolmen kylän rajat: Ristniemi, Kotikylä ja Ylistaro. Heti röykkiön pohjoispuolella kallio alkaa viettämään pohjoiseen päin Röykkiön muoto on lähes pyöreä ja sen keskellä on kraatterimainen kuopanne. Röykkiön on rakennettu pyöreistä rantakivistä. Röykkiön itäpuolella kalliohalkeama, jossa kivi matalalla. Röykkiö melko hyvässä kunnossa, vaikkakin sitä on myllätty. Röykkiön halkaisija on noin 11,5 m.

Pellonpää 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pellonpään tilan päärakennuksesta noin 300 m eteläkaakkoon olevalla kalliorinteellä 15 metrin käyrän yläpuolella peltojen keskelle tulevalla niemekkeellä. Matala röykkiö on muodoltaan, hieman soikea, pituus lähes länsi-itäsuuntainen ja korkeus noin 1,5 m. Röykkiön kivet ovat pyöreitä rantakiviä ja paksun sammaleen peitossa. Röykkiön keskellä on kaksi kraatterimaista kuoppaa, mutta muuten melko hyvässä kunnossa. : Röykkiön koko: 12,2 x 9,5 m.

Kotirinne (738010009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on muodoltaan soikea, pituus akseli kaakko-luode -suuntainen. Röykkiö on erittäin pahoin hajotettu jo vuonna 1917, jolloin röykkiöstä on viety kiviä rakennustöihin. Röykkiön koko on noin 19 x 9 m ja korkeus noin 1 m Koko on viitteellinen, koska röykkiön alkuperäinen koko on vaikeasti määritettävissä.

Mäntykylä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee hiekkaisella pellolla, josta on löytynyt kivikautiselle asuinpaikalle tyypillisiä löydöksiä. Sijaitsee samalla harjualueella kuin Nummenharjun (10) ja Danskintien (48) kivikautiset asuinpaikat. Kohteen laajuus muutama sata neliö.

Palosuonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on rakennettu jyrkkäreunaisen Palosuonmäen eteläpuolella olevalle kalliopaljastumalle. Alueelta on näkymät lounaaseen ja etelään, missä avautuvat alavat Palosuon pellot. Röykkiö on muodoltaan soikea, jonka pituus on eteläkaakko-pohjoisluode -suuntainen. Paasiarkun koko: 4,0 x 0,85 x 0,7 m. Röykkiön kaakkoisosassa on eteläkaakko-pohjoisluoteis - suuntainen paasiarkku, jossa päätykivet näkyvissä. Paasiarkun kohtaa on kaiveltu melko syvälle. Toinen päätykivistä kaatunut. Röykkiön keskellä on toinen kaivettu syvä kuoppa. Röykkiön pohjoisosa on pahoin tuhottu. Röykkiön eteläpuolelle kasattu puretuista kivistä pieni röykkiö. Röykkiön mitat: 16,5 x 7,3 m korkeus 1,0 m.

Rantakallio (738010013) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on Paimionselälle antavalla laajalla tasaiselle, kuitenkin jyrkästi nousevan kalliorinteen kalliopaljastumalla. Se on koottu pyöreistä rantakivistä ja latteista lohkareista. Keskellä röykkiötä on pohjaan saakka ulottuva kuoppa, jonka laajuus: on noin 1,8 x 2,4 m. Röykkiön mitat: 5,1 x 4,4 m, korkeus 1,3 m.

Hussinmäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiön sijaitsee Ruonlahden kylän eteläosassa Huussinmäellä kallionotkelmassa Huusinmäen korkeimmasta kohdasta noin 80-100 metriä koilliseen tiheässä pensaikossa. Röykkiön on tehty kalliopaljastumalle tasasuurista kivistä. Keskustassa on selviä penkomisen jälkiä kahdessa kohtaan. (tiedot peräisin M. Koskimiehen tarkastuskertomuksesta 1966).
Vuoden 2000 inventoinnissa röykkiötä ei havaittu. Mäelle oli rakennettu GSM-tukiasema huoltokoppeineen ja teineen. Mahdollisesti matala röykkiö on tuhoutunut töiden aikana.

Koivumäki (738010015) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pyöreistä kivistä Koivumäen korkeimmalle kalliopaljastumalle koottu röykkiö, jonka keskellä kuoppa. Kuopan halkaisija on noin 1,5 m ja syvyys alle puoli metriä. Muodoltaan röykkiö on lähes pyöreä. Röykkiön päällä kasvaa iso koivu ja joitakin pieniä pihlajia. Se lounaispuolella on pieni kaivettu kohta, mutta muuten röykkiön on hyvässä kunnossa. Sen kivet ovat paksun sammaleen peitossa. Röykkiön mitat: 10,0 x 9,5 m, korkeus 1,5 m.

Poutanen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö/kivirakenne on matala, hajanainen, joka on kasvillisuuden peitossa. Keskellä syvennys, joka on ilmeisesti syntynyt raivauksen yhteydessä. Kivet ovat tasasuuruisia lukuunottamatta kaakkoisreunassa olevaa maakiveä. Sen mitat: noin 4,5 m x 3 m.

Varasvuori (738010017) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on rakennettu Varasvuoren korkeimmalle kalliopaljastumalle. Sen lounaispuolelta on purettu ja kivet heitetty rinnettä alaspäin. Röykkiön eteläosaan on kaivettu halkaisijaltaan 1,5 metrin suuruinen pyöreä kuoppa. Muodoltaan röykkiö on soikea ja pituusakseli on lounais-kaakkosuuntainen. Röykkiön keskikohdan tienoilla on mahdollisesti näkyvissä arkkurakennelma. Röykkiön koko noin 14,5 m x 9,2 m, korkeus noin 1,5 m.

Ala-Junnola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto löytyi vuonna 1954, kun Ala-Junnolan talon pihamaan tasoitustöissä löytyi muinaisesineitä (KM). Vuoden 1956 kaivauksissa tuli esille kolme palokuoppahautausta. Vuoden 1967 kaivauksilla tutkittiin puolipyöreä kalmistokiveys, jonka suoraa laitaa reunustivat pystyyn asetetut hiekkakivilaatat. Tähän kohtaan vainajat oli mahdollisesti haudattu polttamatta. Tämän paksun kivilatomuksen ulkopuolella oli yksinkertainen, yksikerroksinen kiveys, johon vainajat oli polttohaudattu.

Finskilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kallioisen peltosaarekkeen koillisreunassa kallion päällä on kivikasa, jonka luonne on epämääräinen. Tilan omistaja Erkki Nieminen kertoi, että kohtaan on ajettu kiviä talviaikaan pelloilta. Kuitenkin Anna-Liisa hirviluoto on jo 1960-luvulla havainnut kohteen ja merkinnyt sen kiviröykkiöksi. Saattaa olla, että alkuperäisen röykkiön päälle on kasattu vain lisää pellolta kiviä. Kohdetta voidaan pitää epävarmana röykkiönä. Röykkiön halkaisija on noin 6 m.
Noin 35 metriä röykkiöstä lounaaseen on vuonna 2023 löytynyt kansainvaellusajan keihäänkärki (Ilppari ILM28531). Löytöpaikka on hyvin kivikkoinen, mutta selviä röykkiörakenteita paikalle ei ole. Kyseessä lienee hautapaikka, johon pellon reunassa oleva röykkiö saattaa liittyä. Tarkastuksessa paikalta ei kuitenkaan havaittu selviä merkkejä esimerkiksi polttohautauksesta.

Hallela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Entisen Pappilan vuokratilan maalla oleva maansekainen röykkiö, joka on rakennettu peltojen keskellä olevan pitkän ja kapean kalliopaljastuman päälle. Röykkiön kivet on ladottu ison maakiven ympärille ja suuremmat kivet muodostavat kehän (Waris 1960). Kohdasta on jo vuonna 1881 löydetty "lahonneita luun jäännöksiä. Kohde yritettiin paikallistaa vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä, mutta siinä oli vaikeuksia, koska kalliopaljastumalle on ympäröiviltä pelloilta kerätty kiviä. Pitkulainen kalliopaljastuma on kokonaan kivien peitossa. Röykkiö ei varmaankaan ole tuhoutunut, mutta se on peittynyt. Röykkiön muotoa ja kokoa ei pysty havaitsemaan. Kalliopaljastuma laskee hyvin jyrkästi lännessä, mutta idässä pelto tulee aivan sen viereen.

Pappila (738010022) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee alavalle pellolle laskevan jyrkän mäen rinteessä. Matalan röykkiön seassa on suuria kiviä, joista osa maakiviä. Röykkiön on kaivanut vuonna 1902 Hj, Appelgren. Röykkiöstä löytyi palaneita luita sekä runsaasti hauta-antimia. Röykkiö sijaitsee pusikossa heti Korvenpään pihapiirin ulkopuolella heti rinteen ylätasanteen alapuolella. Osin kaivettu röykkiö on vaikeasti paikallistettavissa, mutta M. Wariksen Inventointikertomuksessa on maininta, että kohdetta on pidetty kaatopaikkana, joten röykkiön sijainnin voi määrittää kaatopaikan mukaan. Kohdassa on kaiveltu viime aikoina pieniä kuoppia. Korvenpään emäntä Liisa Kyynäräisen mukaan röykkiöstä 40 metriä pohjoiseen päin kohdassa, jossa nykyisin on seurakunnan lämpökeskus, olisi ollut uhrikivi. Uhrikivessä olisi ollut muutamia samanlaisia kuoppia kuin Riihipellon uhrikivessä. Kivi on nykyään hävinnyt.

Myllymäki (738010023) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee Mylly- eli sikalaidunmäen koillispuolella olevalla tasanteella. Maanpäällisiä merkkejä kalmistosta ei ollut. Hackman tutki kalmistoa vuonna 1908 . Kalmistoon vainajien poltetut luut oli siroteltu maan pinnalle tehtyyn kalmistokiveykseen yhdessä hauta-antimien kanssa. Hauta-antimia oli melko runsaasti, mutta ne oli tulessa olleita ja katkonaisia. Kalmiston löydöstöä hallitsi naisten korut. Korujen lisäksi löytyi vain pari keihäänkärkeä. Maanalainen polttokenttäkalmisto on arviolta noin 40 x 40 m suuruinen.

Mäntylä (738010024) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Säkkäränkankaretta vastapäätä, Vallerinojan toisella puolella sijaitsevan Mäntylän puutarhan tienoilta on kahteen kertaan löytynyt rautakautisia esineitä: pronssinen kierteinen kaularenkaanpuolikas, 4 keihäänkärkeä ja rautakuonaa. Paikalla on luultavasti rautakautinen kalmisto. K. Seppänen on löytänyt rautakautista keramiikkaa pellolta vanhusten talon tiehaaran luota noin 20-40 m Mäntylän talosta lounaaseen (Löydöt kunnallissairaalan tienhaarasta). Kohteen paikallistaminen on vaikeaa, koska tiedossa ei ole tarkkoja löytökohtia. Puutarhassa ei ole aikoihin tehty suurempi maanmuokkaustöistä, joten mahdollisesti jäljellä oleva kalmisto ei ole tuhoutunut, vaan se on jossain päin puutarhassa.

Korvala (738010025) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vanhemman roomalaisajan ruumiskalmisto, jossa paasiarkkuhautoja. Kalmisto sijaitsee hylätyn sorakuopan reunalla. Moreenikukkulasta, jonka korkein kohta on noin 16 m ymp,
avautuu itään ja etelään Vallerinnanojan peltoaukeama. Kukkulalla kasvaa nuorta sekametsää, ennen kaikkea mäntyä, koivua ja katajaa. Kukkulan metsittymistä on yritetty edesauttaa sekä metsä-äestyksellä että rikkomalla maanpintaa kaivamalla kuoppia kaivinkoneella.
Kukkulan etelä- ja itärinteessä on noin 12 m ymp korkeudella terassimuodostelma. Etelässä terassi on vahingoittunut soranotossa. Kalmisto sijaitsee etelä- ja länsiterasseilla. Idässä terassi on leveimmillään 6 - 8 m. Etelässä voidaan olettaa sen ulottuneen ainakin 9 m etelään. Lännessä se on kapeampi, n. 8 m.
Etelä- ja länsiterassilla on tutkittu 24 ruumishautaa. Paikalla on sekä tarhoja että paasiarkkuja. Tarhojen tehdyt hautaukset ovat lähempänä maanpinnassa. Paasiarkut on enimmäkseen syvään maahan kaivettuja kivilaaoilla vuorattuja kuoppia. Melkein jokaisessa haudassa on runsaasti hautalahjoja.
Kohde on entisöity tutkimusten jälkeen.

Säkkäränkankare (Hautapaikat)
Rautakautinen; Säkkäränkankare on kallioinen luoteesta melko jyrkkäreunainen peltojen keskellä oleva saareke, jonka luoteisrinteessä on vuonna 1926 Tallgrenin tutkima röykkiö. Röykkiön keskellä ollut noin 0,5 metrin korkuinen maakivi, jonka ympärille oli kivistä ja maasta koottu "hautakumpu". Rakenteen pohjalta löytyi poltetun luun ohella hevosen hammas, poltetun saven paloja ja saviastian paloja. Tallgrenin mukaan röykkiön koko on ollut 6x6 m ja korkeus 0,5 m. Tallgren on ajoittanut röykkiön varhaiselle rautakaudelle (0-500 jKr.) , mutta J. Luodon mielestä se kaikesta huolimatta olisi kuitenkin peräisin rautakauden loppupuolelta. Röykkiöstä noin 70 metriä etelään uuden hirsitalon lounaispuolella on maantasainen polttokenttäkalmisto, joka on saattanut osin tuhoutua 1990-luvun hirsitalon rakentamisen yhteydessä. Merkkejä polttokenttäkalmistosta on pihapiirissä olevien kalliopaljastuminen välisillä alueilla. Koko Säkkäränkankaan laajuus on noin 200 m x 200 m.

Rauhala (738010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteesta on löytynyt 2 kourutalttaa vuosina 1955 ja 1960. Vuoden 1960 inventoinnin yhteydessä alueella oli ollut tien vieressä pieni hiekkakuoppa, jonka reunoilla oli voinut havaita turpeen alla noin 20 cm paksuisen heikon likamaakerroksen. Vuoden 1960 inventoinnissa havaittiin pienen tien leikkauksessa arviolta 500 m Rauhalasta itään punamultaa noin 10 m matkalla. Esiintymä tulkittiin kuitenkin luontaiseksi.

Kalainen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus on Poutajoen itäpuolella, Kalaistenmäen itärinteessä. Se on noin 1,5 m halkaisijaltaan ja korkeudeltaan noin 2 m. Latomus on tehty laakakivistä. Kohdetta ei ole tarkastettu 1960-luvun jälkeen.

Riihipelto (738010030) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Riihipellon peltosaareke on Korvalan tiestä erkanevan Vähä-mäkipään päärakennuksen pihaan vievän tien varressa, sen pohjoispuolella. Peltosaarekkaalla on kuivurirakennus. Uhrikivet ovat aivan vierekkäin peltosaarekkeen kaakkoisreunassa noin 10 metriä kaakkoon kuivurirakennuksesta. Suurempi on kooltaan 1,50 x 1,20 m kokoinen kivi, joka kapenee pohjoiseen päin (0,60 m). T. Tuovisen laskelmien mukaan kivessä on vähintään 79 kuoppaa. Kuoppien halkaisija vaihtelee 4-10 cm ja syvyys 0,5-4 cm. Toinen pienempi kuppikivi sijaitsee heti isomman kuppikiven itäpuolella. Tässä toisessa kivessä on 8 matalaa halkaisijaltaan alle 10 cm kuoppaa kahdessa rivissä. Vuonna 1978 uhrikivien läheisyyteen oli tehty joitakin koekuoppia, joista oli tullut muutamia saviastianpaloja. Näiden perusteella samalla saarekkeella saattaisi olla uhrikivien lisäksi rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto.

Ullaskrooppi 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ristniemen ja Kotikylän välisen tien eteläpuolella loivasti etelään soistuneeseen notkelmaan laskevalla hiekkaisella rinteellä. Vuonna 1995 löytyi tarkastuksessa laikutuskoneen vaoista harvakseltaan saviastianpaloja noin 25x25 m alalta. Löytöalue rajoittuu pohjoisessa tiehen ulottuen idässä kohdalle, jossa tien pohjoispuolella on kallio kärki. Muinaisjäännös voiulottua laajemmallekin. Pohjoisessa maasto muuttuu noin 50 metrin päässä kallioiseksi. Vuoden 2000 inventoinnissa pintalöytöjä ei enää havaittu laikutusten umpeuduttua. Lähialueella lännessä ja etelässä on noin 100 m säteellä useita todennäköisesti pronssikautisia röykkiöitä (Ullaskrooppi 1, Yliristniemi 1).

Koivumaa (738010032) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliokielekkeen päällä pyöreähkö, kivistä kasattu osittain tuhoutunut hautaröykkiö, jonka halkaisija 8.6 m. Kivet pään kokoisia ja sitä suurempia. Raunion keskellä vajoama. Röykkiö tehty kumpareelle mäkialueen korkeimman kohdan länsipuolelle. sijaintipaikka idästä alavaan peltoon työntyvää kallioniemekkeen nokkaa. Ympärillä harvakseltaan mäntypuita.

Timperlä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee luode-kaakko-suuntaisessa notkossa olevan noin 100 metriä pitkän ja 30-50 metriä leveän pellon kaakkoispäässä. Pelto on melko tasainen lukuun ottamatta kaakkoispäässä olevaa noin metrin ympäristöön korkeampaa kumparetta, josta löytyivät vuoden 1995 tarkastuksen löydöt (KM 28169:1-7). Pelto oli hiekkaista moreenia. Noin 140 metriä eteläkaakkoon löytyi toinen kohde, josta tuli esille mahdollisesti rautakauden keramiikkaa (KM 28169:8-9).

Orssaari (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kiviröykkiöt sijaitsevat etelän viettävässä metsäisessä rinteessä. Vuoden 1992 tarkastuksessa havaittiin ainakin kuusi kivistä ladottu pyöreähköä latomusta, jotka olivat matalia osin kasvillisuuden peitossa. Osassa kivet olivat irtonaisia latomuksen päällä. Röykkiöissä selviten oli näkyvissä ladottu reuna. Kiviä oli 1-2 kerrosta. Maanomistaja oli kertonut, että samanlaisia röykkiöitä/latomuksia olisi ollut alempanakin rinteessä alueella, joka nyt on raivattu pelloksi.

Möyrymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maantasainen kalmisto sijaitsee Pulkin omakotitalon pihamaalla Matinpuisto-nimiseellä asuinalueella. Pihamaa on rinteessä, joka viettää idässä ja etelässä peltoaukealle. Ensimmäiset löydöt alueelta tuli esiin vuonna 1982, jolloin pihamaalta löytyi maan muokkaus töissä keihäänkärki. J. Luoto kävi tarkastamassa paikan ja totesi kohteen tuhoutunut maansiirtotöissä. 1983 löytyi pihamaalta noin 22 itäkoilliseen lisää rautakautisia esineitä. Tälle alueelle tehtiin kesällä pienimuotoinen pelastuskaivaus kooltaan 3 x 3,5 m, joka osoitti paikalla olevan maantasainen kalmisto. Mahdollisesti kalmisto kiveys on tehty muutaman maakiven ympärille. Kalmistokiveyksessä oli käytetty paljon hiekkakivilaakoja. Kiveyksessä oli ensin maanpinnalle ladottu pikkukivistä ja hiekkakivilaatoista alusta, jonka päälle muu kiveys isoine maakivineen oli ladottu.

Danskulla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee harjumaisen hiekkaisen mäen eteläpäässä, etelään laskevalla rinteellä, jossa on hiekkakuoppa. Sen pohjoisreunalta, läheltä koilliskulmaa on tullut merkkejä asuinpaikasta. Asuinpaikka A. Bilundin mukaan näyttää olevan muutaman sadan neliön suuruinen, kuitenkin asuinpaikka on hiekanoton yhteydessä kuitenkin tuhoutunut mahdollisesti lähes täysin.

Iso-Mäkipää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Osmanlahdentien ja siitä Paddaisiin eroavantien risteyksestä noin 200 metriä. Hiekkakuopan editse kulkee vanha käytöstä poistettu tienlinjaus. Asuinpaikka on itäkaakkoon laskevassa hiekkaisessa rinteessä, jossa nykyään on lähes sata metriä pitkä ja 20-30 metriä leveä hiekkakuoppa. Hiekkakuopan pituussuunta on lähes etelä-pohjoinen. Asuinpaikka tuhoutunut ainakin osin hiekanoton yhteydessä. Se kuitenkin jatkuu rinnettä ylöspäin jonkin matkaa. Maanomistajan kanssa keskusteltu asiasta eikä kohdasta aiota ottaa hiekkaa jatkossa.

Rajalahti (738010039) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat loivasti Halslahden selkää kohti kaakkoon päin viettävän mäen kalliopaljastumilla. Kaakkoisempi R1 on rakennettu pään kokoisista ja sitä suuremmista pyöreistä rantakivistä. Keskellä on kuopanne, jonka halkaisija on noin 1,4 m. Reunakehän tapainen harva kivirivi on röykkiön eteläreunassa. Koillisosa pahoin tuhoutunut. Kivi on tässä kohdin heitelty kalliorinnettä alas.
Pohjoisempi R2 (edellisestä n. 120 m NW) on rakennettu samoin pyöreistä rantakivistä. Röykkiön itäosassa on näkyvissä paasiarkun jäännökset (1,9 x 0,65 x 0,55 m). Länsipuolella on pyöreä halkaisijaltaan 1,5 m kuoppa. Röykkiö pahoin pengottu, ja siitä on noin puolet jäljellä.

Tuulimäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde on pellolla Tuulimäen talon eteläpuolella, hieman ehkä ympäristöä korkeammalla paikalla. Pelto on savipelto, jossa hieman hiekkaisia kohtia. Melko tyypillinen rautakauden peltoasuinpaikka.

Soreala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee loivasti Halslahden selkää kohti kaakkoon päin viettävän mäen kalliopaljastumalla, samalla alueella kuin kohteen Rajalahti (738010039) röykkiöt, mutta kosteikkoalueen lounaispuolella. Röykkiössä keskuskivi, joka pystyssä muuten matalan röykkiön keskellä. Röykkiö pahoin tuhottu, kiviä heitelty ympäristöön kalliopaljastumalle ja siitä alas. Röykkiö on ollut muodoltaan lähes pyöreä.

Kalmasmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kemiön tien länsipuolella sijaitsevan Kalmasmäentien osuuden keskellä on avokallioiden välinen alue, jossa vain muutamia isompia kiviä on esillä. Kalmistoalueen rajaa pohjoisessa Kalmasmäentie, lännessä ja idässä pihatiet. Etelässä ei selvää rajaa ole. Kalmisto on maantasainen polttokenttäkalmisto.
Kesällä 2006 suoritettiin kalmiston ympäristössä koekaivauksia rakennushankkeen vuoksi. Tutkimuksissa löydettiin rautakautisia saviastianpaloja, palanutta luuta ja palanutta savea. Löydöt olivat sekoittuneet pellonmuokkauksen yhteydessä. Yhden saviastianpalan karstasta on tehty C-14 ajoitus. Tulos on 50-240 CalAD.
Kalmasmäen länsilaidalla on kuppikallio, jossa on 10 varmaa ja 2 epävarmaa kuppia.

Heinilä (738010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on pellon pohjoisreunassa olevalla alueella, josta alkaa metäinen mäki nousta. Maaperä on hiekansekaista savimaata. Pellon ovat olleet kesannolla muutaman vuoden. Alueelta on löytynyt muutamia kivikautisia esineitä.

Isoluoto (738010044) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön sijaitsee Isoluodon lounaisosassa olevalla korkealla kalliolla, jolta on hyvä näköala lounaaseen ja koilliseen. Röykkiö on matala (kork. 0,7 m) renkaanmuotoinen muodoltaan lähes pyöreä ja sen keskus on maansekainen. Röykkiön keskellä olevan kuopan halkaisija 4,5 m.

Tankomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Itäisin röykkiö, röykkiö a, sijaitsee rinteessä omalla kalliokumpareella, muita alemmalla tasolla. Röykkiön b pohjois- ja eteläosassa on pahoja kaivelemisen jälkiä. Röykkiön alkuperäinen muoto on ollut pyöreä, korkeutta on ollut yli metri. Keskellä kraatterimainen syvennys, jonka halkaisija noin 1,5 m ja syvyys 0,8 m. Keskellä on näkyvissä eteläkaakko-pohjoisluoteissuuntainen paasiarkku. Reunassa saattaa olla reunakehän tapaista rakennelmaa etelässä ja lännessä. Läntisin röykkiö, röykkiö c, on noin 50 metrin päässä edellisestä röykkiöstä, kallioterassilla noin 35 metriä rantatiestä itään, pahoin rikottu. Röykkiö on ollut mahdollisesti suurikokoinen. Sen kiviä on kasattu muurimaiseksi punkkeriksi, jossa keskus auki.

Pappilan pelto (738010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Korvenpään tilan navettapellon itäpuolella on pieni peltoon pistävä kivinen niemi, jonka länsi puolella aivan pellon reunassa mahdollinen hauta sijaitsee. Niemi on hieman ylempänä kuin länsipuolella oleva peltoalue. Niemen lounaispuolella pusikossa on kohta, jossa kiviä kasassa. Kohta saattaa olla Appelgren-Kivalon toteama röykkiö. Waris, M. oli merkinnyt kohteen etelämpänä olevaan pieneen peltoon pistävään niemekkeeseen. Oikea paikka on kuitenkin pohjoisempana. Niemekkeen pellon puolella on traktoritie, jonka teon yhteydessä niemekkeen reunaa on leikattu.

Kalmasmäenpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kalmasmäen luoteispuolella olevalla peltoalueella on mahdollinen rautakautinen asuinpaikka. Peltoalue laskee länsilounaaseen. Heti pellon eteläpuolella on autiotalo, jonka alueelle asuinpaikka mahdollisesti jatkuu. Pellolla on kalliopaljastumia, jonka yläpuolelta pintapoiminnassa löytyi saviastian paloja, palanutta savea ja palanutta luuta.
Kohteen rajaaminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Danskintie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Danskintien eteläpuolella olevan pellon yläosassa on hiekan sekaisessa kohta, jossa kivikautisen asuinpaikan jäännöksiä. Nummenharjun laaja kivikautinen asuinpaikka sijaitsee kohdasta 440 m luoteeseen ja Mäntykylän kivikautinen asuinpaikka 230 m lonaaseen.

Takahaka (738010050) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hallelan kylässä kahden kallion välisellä noin 30 m levyisellä entisellä peltoalueella, joka on nykyisin metsittynyt. Kohta, josta löytyi rautakauden asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on osin tasainen osin viettää länteen päin. Maaperä on savea, johon hieman sekoittunut hiekkaa.

Myllypelto (738010051) (Hautapaikat)
Rautakautinen; A. Bilund oli löytänyt käydessään alueella kynnöspellosta rautakauden tyypin keramiikkaa. Pelto sijaitsee Sauvon joen länsipuolella mutkassa, jossa 10 metrin käyrä tekee peltosaarekkeiden luoteispuolella syvän mutkan etelään. Kohde on ollut suojaisa paikka Talkkarimäen suojatessa sitä lännestä ja pohjoisesta. Pellon keskellä olevan peltosaarekkeen keskeltä kalliopaljastumien välistä tuli esille kalmistolle tyypillistä nokimaata. Mahdollisesti peltoalueella on kalmiston lisäksi asuinpaikka, joka on osin tuhoutunut pellon muokkaustöissä. A. Bilund mainitsee löytöluettelossa, että alueella on kuppikallio. Inventoinnissa vuonna 2000 sitä ei löytynyt eikä Bilund ole tehnyt tarkastuskertomusta karttoineen kohteesta.
Vuonna 2023 pellon koillispuolella jokirannassa olevalta kumpareelta löytyi metallinetsinnässä rapusolki ja kaularenkaan katkelma (ILM29060, 29058). Löydöt viittaavat kalmiston ja/tai asuinpaikan jatkuvan jokeen asti.

Jokipellonlato 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on matala, jossa hyväksikäytetty paikalla olleita maakiviä. Muodoltaan röykkiö on pyöreä, reunoilla selvempää kiveystä kuin sisäpuolella. Röykkiön kaakkoispuolelta otettu hiekkaa, jonka yhteydessä röykkiö hieman tuhoutunut. Tässä kohdassa leikkauksessa näkyvissä tummaa maata ja palaneita kiviä. Röykkiön keskellä on iso istutettu lehtikuusi. Kohteeseen tehdystä koekuopasta löytyi keramiikkaa ja palanutta luuta. Rinteestä ei enää pitkään aikaan ole otettu hiekkaa, joten röykkiö ei ole vaarassa tuhoutua.

Kyynäräisen mökki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Mökkitietä parannellessa 1980-luvulla löysi Liisa Kyynäräinen tieleikkauksessa kolme noensekaista kuoppaa, joissa oli palaneita kiviä, nokea, hiiltä ja saviastian paloja. Kuopat olivat pyöreäpohjaisia ja arviolta noin 70 cm syviä. J. Luoto on löytökorkeuden perusteella arvioinut löytöjen viittaavan samaan aikaan kuin Nummenharjun ja Heinilän löydöt eli kivikauteen. Kuitenkin saviastian palat näyttäisivät olevat ennemminkin metallikauteen liittyviä (H. Asplund, Morbyn keramiikkaa?). Kohteen lähistöllä noin 800 metriä pohjoiseen on lähde, jonka takia näin korkealla on asuttu vielä metallikaudella. Osa asuinpaikasta on tuhoutunut tienteon yhteydessä, länsiosa on koskematon.

Kyynäräisen metsä (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Talkkarimäen eteläpuolella olevan pienen mäen itärinteellä lähes pyöreä matala halkaisijaltaan noin 11 metriä oleva röykkiö, joka osin kallion osin hiekan päälle rakennettu. Lähes keskelle kaivettu syvä kuoppa. Koillispuolella selvä kaareva kivistä tehty reuna. Röykkiön päällä kasvaa koivuja, pari katajaa ja pari kuusta. Rakenteen halkaisija on noin 11 m.

Navettapelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Navettapellon pohjoisosassa on peltoon pistävä niemeke, jonka eteläosassa on mahdollinen rautakautinen kalmisto. Navettapellosta Liisa Kyynäräinen on löytänyt paljon esihistoriaan liittyvää aineistoa esim. litteitä pyöreäksi hakattuja kivikiekkoja. Niemekkeessä ei näkyvissä muutama isompi maakivi, mutta muuten alue oli tasainen nurmikon peittämä alue. niemekkeen keskeltä kulkee pelloille traktoritie. Niemekkeen koko on noin 20 x 40 m.

Kyynäräisen yläpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Korvenpään yläpelto on muokattu pelloksi vasta 1960-luvulla. Pellolta on pimittu paljon esihistoriaan viittaavia löytöjä: mm. savikiekon katkelmia ja keihäänkärki. 1980-luvulla uuden vesijohdon kaivamisen, joka kulki yläpellon pohjoispuolella kulkevan tien eteläpuolelta, yhteydessä löytyi rautakaudelle tyypillistä keramiikkaa. Pelto laskee itään päin nk. kaivopellolle päin, josta taas sen länsiosasta on löytynyt kolme pronssivartaista kierrettyä kaularenkaan katkelmaa. Yläpellon löytöalueen laajuus on noin 60 x 80 m.
Paikalle on vuoden 2000 jälkeen rakennettu omakotitalo, joka on tuhonnut osan muinaisjäännöksestä.

Kirkonmäentie (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kirkonmäentien rautakautinen asuinpaikan löysi A. Bilund, joka pintapoimi Kirkonmäentien molemmin puolin olevia peltoja. Pellot ovat korkeimmalta kohdaltaan hiekan sekaisia. Mäen korkeimmalta kohdalta kulkee vanha tie, jonka uusi Kemiön tien on katkaistu. Kohteen laajuus on noin muutama sata neliömetri. Eniten löytöjä on tullut Kirkonmäentien eteläpuoleiselta pieneltä pellolta, joka on kuivurirakennuksen takana (eteläpuolella). Peltoalue on hyvin hiekkainen ja löydöt käsittivät etupäässä palanutta savea, saviastian paloja ja kuonaa.

Timperi (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kemiön tie on tuhonnut osan kallioinen peltosaarekkeen itäosaa. Saarekkeen lounaispuolella on vanhan kuivurin perustukset. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä tuli esille saarekkeen keski- ja pohjoisosasta. 10 metrin käyrän mukaan saareke on ollut mereen pistävällä niemellä, josta luoteeseen ja lounaaseen päin on kalmisto. Peltosaarekkeen koko on noin 40 x 40 m.
Timperin alueella on myös kuppikallio.
2021 kohteen koillispuolella tehtiin koekuopitusta uuden kevyenliikenteenväylän rakentamisen takia. Koetutkimuksissa tielinjan alueelta ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Haavisto 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maantasainen kalmisto sijaitsee alueella, jonka lähistöllä on rautakauden muinaisjäännöskasauma. Peltosaareke, jonka lounaisosassa kalmisto sijaitsee, on kallioinen, iso pelloista korkealle kohoava mäki. Kalmisto on kallioiden välissä olevissa maasta täyttyneissä onkaloissa, joissa on vähän palaneita kiviä. Kalmiston kohdasta hyvä näköala etelään ja lounaaseen. Saman peltosaarekkeen pohjoisosassa ja sen ympärillä olevilla pelloilla on jäännöksiä rautakauden asuinpaikasta. Myös kalmistosta länteen on rautakautinen asuinpaikkakohde. Kalmiston tarkkaa laajuutta ei ole tutkittu.
Kohde tarkastettiin vuonna 2024, koska siltä puuttui aluerajaus. Selkein kalmistoalue kattaa peltosaarekkeen lounaisosan. Kalmisto lienee osin tuhoutunut saarekkeeseen raivattujen vanhojen peltotilkkujen osalta. Myös saarekkeen pohjoisosasta havaittiin muinaisjäännökseen viittaavia maakerroksia.
Kohteen lähistöllä A. Bilundin mukaan on useita kuppikiviä/kallioita, joista ei ole kuitenkaan tehty tarkastuskertomuksia ja niiden tarkka sijainti on vain Bilundin tiedossa.

Haavisto 2 (738010060) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohteesta on löytänyt rautakauden tyyppistä keramiikkaa pintapoimimalla kynnöspeltoa. Pelto on hyvin savista, ylimmässä kohdassa on hieman hiekansekaista savea. Peltoalue viettää luoteeseen ja länteen päin. Löydöt olivat melko vähäisiä ja asuinpaikka on mahdollisesti tuhoutunut melko pahoin maanmuokkauksessa. Löytöalueen lounaisosassa on ollut peltosaareke, jossa on arveltu olevan asuinpaikkajäänteitä säilyneenä. Vuoden 2017 aikoihin peltosaareke on joko kaivettu pois tai peitetty maalla.
Asuinpaikan laajuus ei ole tiedossa. Vuonna 2024 sille tehtiin aluerajaus saatavilla olevien tietojen perusteella.

Haavisto 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Etelää ja kaakkoon viettävässä rinteessä oleva pelto, jonka yläosa hiekkaa. Hiekkamaassa on paljon rautakauden saviastian paloja ja palanutta savea. Asuinpaikka jatkuu mäen päällä olevalle peltoalueelle, joka on yli 17 metriä meren pinnan yläpuolella. Asuinpaikka saattanut osin tuhoutua hiekanoton ja rakentamisen yhteydessä. Hiekkakuoppa sijaitsee peltosaarekkeen eteläosassa parikymmentä metriä pohjoiseen peltojen yläosasta. Löytökohtien perusteella asuinpaikka on melko laaja ja korkeusero alimpien ja ylimpien löytöjen välillä on noin 2,5 m.
Kohteelle määritettiin vuonna 2024 ohjeellinen aluerajaus tarkastushavaintojen ja vuoden 2000 inventointikertomuksen perusteella.

Jokipellonlato 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Tieleikkauksessa oleva matala röykkiö, jossa leikkauskohdassa näkyvissä kiviä, joista osa palaneita. Kivien välistä löytyi pieniä saviastian paloja ja hiiltä. Röykkiö hieman saman tyyppinen kuin Jokipellon lato 1 röykkiö, joka kuitenkin on isompi ja selvempi kohde. Mäen rinne viettää röykkiön kohdassa kaakkoon Sauvon joelle päin. Röykkiön päällä kasvaa kuusia ja pieniä koivuja. Laajuutta on vaikea sanoa, koska röykkiö on osin tuhoutunut tienteon yhteydessä. mahdollisesti halkaisija noin 10 m.

Jokiniitty (738010063) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltojen keskellä olevalla pienellä matalalla peltosaarekkeella,
joka on noin 10-12 metriä meren pinnasta ylöspäin. Peltoalueet on kynnetty hyvin ylös saarekkeelle ja löydöt onkin löydetty kynnetyiltä alueilta. Kyntämättä jätetty alue on vain kalliota, joten asuinpaikka on tuhoutunut maanmuokkauksessa lähes
kokonaan. Kohteen laajuus on noin 60 x 80 m.

Vahalammi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on kiven- ja maansekainen. Se on rakennettu erikokoisista kivistä, joista toiset ovat päänkokoisia ja toiset nyrkinkokoisia. Joukossa on myös hiekkakiveä. Röykkiö on maapohjalla. Sen koko on pohjois-etelä -suunnassa noin 5 m ja sen leveys on noin 2 m. Röykkiö on matala, vain korkeimmat kivet ovat alunperin olleet näkyvissä. Röykkiötä on kaivettu toisesta päästä, kivien välissä oli näkyvissä hiiltä. Röykkiö sijaitsee rehevässä sekametsässä. Se on voimakkaasti sammaloitunut. Röykkiö on selvästi ihmisen tekemä. Se ei vaikuta kiukaalta, eikä peltorauniolta.

Jakkula Linnanmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Somerniemen kirkosta 16 m kaakkoon, Jakkulassa, Oinasjärven rannasta 450 m pohjoiseen, peltojen ympäröimällä matalalla kumpareella. Nimi viittaa puolustusvarustukseen, mutta loivarinteiseltä ja matalalta mäeltä ei ole löydetty mitään merkkejä linnoituslaitteista. Mäen luoteisreunassa erottuu kuitenkin matalia kiveyksiä ja kivivallia, jotka liittyvät todennäköisesti historiallisen ajan maankäyttöön.
Linnanmäki on tarkastettu 1977, jolloin ei ole todettu mitään merkkejä valleista, varustuksista tai muista puolustuslaitteista. Inventoinnissa 2006 mäen luoteis- ja lounaisreunasta todettiin ainakin kaksi matalaa kiveystä (2x2 x0,3 m) ja matalaa kivivallia (50 x 1 m). Vallin aines on ilmeisesti peräisin alapuolisesta rinteestä, jota on selvästi raivattu. Luoteisin kiveyksistä on ladottu niin, että kyseessä voisi olla tulisija. Mäkeä ympäröivät pellot olivat sängellä eikä niistä tarkastuksessa löydetty mitään.
Linnanmäki ei nimestään huolimatta vaikuta muinaislinnalta eikä mitään siihen viittaavia rakenteitakaan ole todettu. Mäellä on silti paikallishistoriallista merkitystä. Jäännökset liittyvät todennäköisesti historiallisen ajan maankäyttöön. Paikan luonteen ja ajoituksen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Muinaisjäännös on rajattu metsäisen mäen ja siihen läheisesti kuuluvien peltojen mukaisesti.

Hurra (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Saarentaanjärven Hurranlahden länsirannalla, Saarentaan Linnanmäestä 300 m kaakkoon, Hurran päärakennuksen itäpuolella. Maasto on lahdenpohjukassa terassimaisesti (90 m mpy) itään viettävää peltorinnettä, jonka maaperä on hiekkaa ja hiesua. Paikka on helppo saavuttaa Hurran tilan pihalta.
Pellon reunassa erottuvan terassin päältä on löydetty aikaisemmin nelisivuinen poikkikirves (vasarakirveskulttuurin aikainen?) ja inventoinneissa 1973 ja 1981 kvartsia . Inventoinnin 2006 aikaan pelto oli kesannolla eikä lisähavaintoja tehty. Terassi on jatkunut pellon ja Hurran tilan pohjoispuoliselle tilalle Saarentaanjärven rannalle, mutta tuhoutunut lähes kokonaan soranotossa. Äskettäin laajennetun kuopan reunamista ei tarkastuksessa havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Löytöjen ja maaston perusteella kyseessä on kivikautinen rantamuodostuman päälle, mutta mahdollisesti jonkin matkan päähän rantaviivasta sijoitettu asuinpaikka, joka on pintaosistaan tuhoutunut maanmuokkauksessa. Muinaisjäännös on rajattu löytöjen ja pellolla erottuvan rantaterassin mukaisesti, mutta laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää vähintään koekaivauksia (rauhoitusluokka 2).

Kanakaljenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pajulassa, Härkätien varressa, Paavolan tilan päärakennuksen itä- ja koillispuolella olevassa Kanakaljen (Kanakallion) pellossa. Paikka on luoteisreunastaan kalliomäkeen rajautuvaa, hyvin loivasti etelään viettävää hiesupeltoa. Pellon lounaisnurkassa, tien reunassa kohoaa matala kalliopaljastuma. Lounaassa peltolohko rajautuu ojaan, joka virtaa kaakkoon kohti Pajulanjokea. Tien kaakkoispuolella maasto viettää ensin terassimaisesti ja sitten loivasti kohti jokilaaksoa. Paikka on helppo saavuttaa Härkätieltä.
Päärakennuksesta 130 m koilliseen on perunannostossa noin 1940 saatu talteen nelisivuinen oikokirves. Inventoinneissa 1973, 1981 ja 1996 on löytöpaikkaa ympäröivältä pellolta kerätty asuinpaikkaan viittaavia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Myös Härkätien kaakkoispuoliselta pellolta on löydetty kvartsi-iskoksia. Inventoinnin 2006 perusteella tihein keskittymä sijaitsee pellon lounaisnurkassa.
Löytöjen ja maaston perusteella kyseessä on pintaosistaan osittain tuhoutunut ja mahdollisesti pesäkkeinen kivikautinen asuinpaikka, jota on kirveen perusteella käytetty ainakin vasarakirveskulttuurin aikana. Muinaisjäännös on rajattu löytöjen, peltoalueen ja löytöjen alimman korkeuden (100 m mpy) mukaisesti. Asuinpaikan laajuuden selvittäminen edellyttää vähintään koekaivauksia (rauhoitusluokka 2).

Kirkkomäki (761010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Somerniemen hautausmaan länsipuolella, Painioon laskevan Hossinojan suun itäisellä rantatörmällä. Maasto on melko tasaista niemeä, joka on ollut vielä 1970-luvulla peltoa. Nykyisin peltolohkossa kasvaa istutuskoivikkoa. Paikka voidaan saavuttaa Somerniemen Kirkkotieltä.
Pelto on 1973 inventoinnissa määritelty asuinpaikaksi. Kirjallisten tietojen (Pohjakallio 1994) mukaan paikalta on löydetty kvartsi-iskoksia. Inventoinnissa 2006 paikkaa ei tutkittu tarkemmin, sillä pelto on täysin metsittynyt.
Topografian perusteella kyseessä saattaa olla salmi- tai niemiasuinpaikka, joka voi ajoittua kivi- tai varhaismetallikaudelle. Maan pintakerros on osittain tuhoutunut muokkauksessa ja istutuksessa. Muinaisjäännös on rajattu rantatörmän ja itäpuolella olevan hautausmaan mukaan. Laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää vähintään koekaivauksia (rauhoitusluokka 2).

Kirkkopelto (761010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härjenlahdessa, Painion pohjoisella rantatörmällä. Maasto on hyvin loivasti etelään viettävää piha- ja puutarhamaata, joka on entistä peltoa. Rantatörmä (82,5 m mpy) erottuu maastossa selvästi. Kohteen pohjoispuolella on 2000-luvulla tehty rakennus ja varasto. Muinaisjäännös sijaitsee yksityisessä pihapiirissä.
Leponiemen tilan perunapellosta, läheltä rantaviivaa, ilmeisesti rantatörmän päältä, on 1970-luvulla otettu talteen kvartsiesineen teelmä sekä kvartsi- ja pii-iskoksia. Ilmeisesti samalta pellolta on peräisin 1900-luvun alussa Kansallismuseon kokoelmiin toimitettu tuura (KM 5008:1), joka on löytynyt Hurrin talon maalta Saarikon torpan kirkkopellosta. Leponiemen talon itäpuolista peltoa on tarkastettu ja koekuopitettu 2000 rakennussuunnitelmien takia, mutta muokkauskerroksesta on löytynyt vain yksi pala epineoliittista keramiikkaa (ei tallessa). Inventoinnissa 2006 todettiin uudisrakennuksen lounaispuolella olevalla kasvimaalla muutamia kvartseja.
Topografian ja löytöjen perusteella kyseessä on ranta-asuinpaikka, joka voi keramiikan perusteella ajoittua kivi- tai varhaismetallikaudelle. Osa asuinpaikasta on tuhoutunut eri aikojen maanmuokkauksessa, jo ennen 2000-luvun rakentamista. Jäännös saattaa kuitenkin jatkua itäkoilliseen pellon muokkauskerroksen alapuolella tai luoteeseen vanhemman mökin pihamaalle. Muinaisjäännös on rajattu aiempien tietojen ja 2006 havaintojen perusteella rantatörmän yläpuoliselle kapealle vyöhykkeelle. Tarkempi määrittely edellyttää koekaivauksia (rauhoitusluokka 2).

Salkolan leirialue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Salkolanjärven koillisrannalla, Helsinki-Pori -valtatien varrella sijaitsevalla levähdyspaikalla, Salkolan motellilta 170 m luoteeseen. Paikka on järven koillispuolella kohoavan kapean harjanteen lounaaseen viettävää rantatörmää ja rinnettä, jonka maaperä on hiekkaa ja soraa. Aluetta on käytetty vuosikymmeniä leirintä- ja levähdyspaikkana ja maanpinta on käytössä pahasti kulunut. Kohdalta kulkee myös rannansuuntainen polku. Muinaisjäännös on helppo saavuttaa valtatieltä, mutta vaikea paikantaa tarkasti.
Kohde on todettu inventoinnissa 1973 ja tarkastuksessa 1975, jolloin rannan hiekka- ja soramaasta on otettu talteen taltta ja kvartsia. Löydöt on poimittu hyvin läheltä nykyistä vesirajaa (110 m mpy). Inventoinnissa 2006 paikalta ei löydetty mitään erityistä eikä muinaisjäännöstä voitu varmuudella paikantaa.
Topografian, korkeuden ja löytöjen perusteella paikalla on ollut asuinpaikka mahdollisesti jo mesoliittisella ajalla. Asuinpaikka on alueen vilkkaan käytön takia todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut eikä siitä voi enää havaita selviä merkkejä maastossa. Muinaisjäännös on rajattu rantarinteen ja aiempien löytöpaikkojen koordinaattien perusteella. Säilyneisyyden selvittäminen ja laajuuden määrittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2).

Saarentaka Linnanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Linnanmäki sijaitsee Rautelanjärven ja Saarentaanjärven välisen kapeikon eteläpuolella ja on alun perin kohonnut yli 35 metriä veden pinnan yläpuolelle. Mäen halki kulkee vesistön ylittävä vanha maantie. Harju on alun perin ollut huomattava, mutta soranoton takia tien länsipuolisesta osasta on nykyisin jäljellä vain osittain kuorittu kappale lakea sekä järven puoleisia pohjoisrinteitä. Harjun koillisosan supassa on kaupungin vedenottamo. Maantien itäpuolinen harju on säilynyt lakiosiltaan ehjänä, mutta itäiset rinteet on kaivettu lähes kokonaan. Laella kasvaa lehtipuita ja reuna-alueilla lehtipuuvaltaista sekametsää ja kuusikkoa. Linnanmäki on helppo saavuttaa maantieltä, mutta soranoton takia paikoin vaikeakulkuinen ja erittäin jyrkkä.
Linnanmäki on mainittu ensi kerran Saarentaan isojakokartassa 1782. Keskeisten vesi- ja maareittien varrella sijaitsevaa, korkeaa ja pohjois-reunoiltaan jyrkkärinteistä mäkeä onkin pidetty keskiaikaisena tai sitä vanhempana muinaislinnana. Alueelta ei kuitenkaan ole todettu mitään merkkiä varustuksista 1973 tarkastuksessa. Mäki on pintaosiltaan kuorittu lähes kokonaan 1983. Samana vuonna tarkastuksessa lakitasanteelta havaittiin palaneita kiviä ja nokimaaläiskä (halk. 40 cm). Mäenlaen koillispuolella, pienen supan toisella puolella olevassa, järveen laskevassa rinteessä todettiin myös kuoritussa maassa useita nokimaaläiskiä, joiden läheltä löytyi palaneen luun siru (ei tallessa). Oletetun muinaislinnan rakenteita ja läikkien luonnetta yritettiin selvittää kartoituksin ja koekaivauksin 1983, mutta selvityskohdissa ei tuolloin todettu varmaa merkkiä muinaisjäännöksestä.
Tarkastuksessa 1988 havaittiin harjun koillisrinteen juuresta (p = 6 730 256, i = 3 305 504, z = 87,5 m mpy) 10 x 10 x 7-8 kolmiomaiselta, pintaosistaan kuoritulta alueelta palanutta hiekkaa, josta saatiin talteen kivikautisia asuinpaikkalöytöjä; saviastianpaloja, kvartsia ja palanutta luuta. Uudestaan aluetta tarkastettiin 2005 ja 2006, koska harjun pohjois- ja koillisrinteen alaosassa oli tekeillä laajamittaisia maansiirtotöitä rakentamissuunnitelmien takia. Inventoinnissa 2006 todettiin, että 1988 löytökohta oli lähes kokonaan tuhottu ja myllätty rinnettä leikattaessa. Sen pohjois- ja koillispuolisella tasanteella, rannan suuntaisella, 40 x 20 m laajalla vyöhykkeellä havaittiin maan pinnassa hiilensekaisia hiekkamaaläikkiä, joissa erottui pieniä muruja palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia.
Muinaisjäännöstä saattaa olla edelleen jäljellä myös löytökohdan ympäristössä, erityisesti 1988 löytökohdan pohjois- ja koillispuoliella puolisella tasanteella sekä vedenottamolle johtavan tien itäpuolisessa rinteessä. Kohde on säilytettävä rauhoitettuna (rauhoitusluokka 2), kunnes sen laajuus ja säilyneisyys on selvitetty koekaivauksin. Muinaisjäännös on rajattu aikaisempien havaintojen ja löytötietojen mukaisesti. Se noudattaa pääpiirteissään Museoviraston lausunnon 1998 kaavarajausta, joka Linnamäen pohjoispuolelle ulottuu rantaan asti.

Arimajärvi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jakkulan Metsäkulmalla, Arimajärven (myös Arimaa) Pirsalahden lounaispuolella, Välimaantien molemmin puolin. Maasto on metsäistä tai hakattua mäkistä ja soista kalliomoreenialuetta, joka viettää etelään ja lounaaseen. Osa alueen metsälohkoista on osin hakattu joitakin vuosia sitten. Alueen halki risteilee metsä- ja rantaan johtavia mökkiteitä. Alue ja tutkittu jäännös on melko helppo saavuttaa metsätieltä. Senaatinkartassa 1870-luvulla alueella on havu- ja lehtimetsää.
Jo Hirsjärvi mainitsee 1893–1894, että Jakkulan kylän metsällä on 70 kivirauniota. Alueelle on tehty tarkastus 1977 ilmoituksen perusteella. Tällöin Arimajärven lounaispuolella, järven rannasta 200–600 m, on kerrottu olevan 30 kiviröykkiöitä, mutta jäännöksistä on ilmeisesti tarkastettu vain yksi. Muiden röykkiöiden tarkka sijainti ei ole tiedossa . Välimaantien pohjoispuolisella kalliolla oleva kivirakennelma on tutkittu 1980 (Pohjakallio) ja tulkittu kiukaanjäännökseksi . Sammal- ja heinäpeitteinen röykkiö oli lähinnä pyöreä (4 x 4 x 0,6 m). Kivet olivat päänkokoista pienempiä ja palaneita. Kiveys peitti lähes itä-länsisuuntaisia reunakiviä, jotka muodostivat rakennelman rungon. Röykkiöstä on löytynyt yksi pienen sorkkaeläimen (lammas tai vuohi?) kylkiluun pala. Inventoinnissa 2006 jäännöksen todettiin olevan edelleen paikallaan. Tarkastuskertomuksessa 1977 mainittujen koordinaattien kohdalta, 200 m luoteeseen olevalta mäeltä, ei havaittu mitään röykkiötä. Todennäköisesti tarkastuksessa on tarkoitettu Pohjakallion sittemmin tutkimaa jäännöstä. Välimaantien eteläreunassa, noin 100 m länsiluoteeseen, erottui toinen, 1977 tienteossa hajotetuksi mainittu röykkiö. Myös eteläpuolisella hakkuualueella erottui joitakin kiveyksiä, mutta laajemmin aluetta ei ehditty tarkastaa.
Tutkimusten perusteella röykkiöt ovat todennäköisesti peräisin historialliselta ajalta. Ainakin yksi on kaivauksissa todettu kiukaan jäännökseksi, mutta osa kiveyksistä saattaa liittyä myös raivaukseen ja (kaski)viljelyyn. Tätä tukee myös alueen paikannimistö; esimerkiksi kilometrin itään on peruskarttaan merkitty Kaskenpelto. Muinaisjäännös on rajattu maastossa havaittujen kiveysten mukaisesti, mutta aiempien tietojen valossa alue on huomattavasti laajempi. Laajuuden määrittely edellyttää maastotarkastusta, ajoituksen ja tarkoituksen selvittäminen vähintään koekaivauksia (rauhoitusluokka 2).

Vanhalanselkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pyölin kylän alueella, lähellä Ypäjän rajaa, Isilänmäellä, Lehtimäentieltä 170 m luoteeseen. Maasto on peltoaukeiden ympäröimää luode-kaakkosuuntaista kalliomoreeniselännettä, jossa kasvaa havupuuvaltaista sekametsää. Paikka on melko helppo saavuttaa maantieltä. Alue on senaatinkartan mukaan kuulunut 1870-luvulla Lehtimäentien varressa sijainneen Isolahden tilan pihapiiriin. Kalliolle on karttaan merkitty kiintopiste. Nykyisin tilasta on jäljellä vain perustuksia ja kuoppa.
Hirsjärvi (1882–1883) mainitsee Ollilasta luoteeseen olevalta metsäseudulla kiviraunioita. Kohde on tarkastettu 1981, jolloin kallioselänteeltä on todettu pyöreähkö kiviröykkiö (halk. 3-5 m), joka on rakennettu liuskeisista kivistä. Inventoinnissa 2006 ilmoitetulta paikalta (ojitettua ja metsitettyä suota) ei havaittu mitään. Sen sijaan kohdasta 150 m lounaaseen, pienen kallioselänteen luoteispään laelta löytyi kuvaukseen sopiva röykkiö. Röykkiö (4 x 4 0,5 m) oli sammalpeitteinen ja sen pinnassa erottuu pientä kivisilppua. Kivet (20–30 cm) olivat särmikkäitä ja vaikuttivat palaneilta.
Rakenteellisten piirteiden perusteella kyseessä saattaa olla tulisijan jäännös tai rajamerkki (hajotettu?), todennäköisimmin historialliselta ajalta . Jäännöstä ei voi ajoittaa tai määritellä tarkemmin ilman lisätutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu kallioselänteen mukaisesti.

Lahti 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lahden kylään kuuluvalla metsäselänteellä, noin 40 m Tuohisaaren metsätieltä luoteeseen. Senaatinkartan mukaan paikka on ollut 1870-luvulla metsää.
Hirsjärvi (1882–1883) mainitsee Ollilasta luoteeseen, Maaniityn torpan läheltä 3 kivirauniota, joista yhdestä on löydetty veitsi. Maaniityn tila sijaitsee 300-400 m paikalta etelään. Inventoinnissa 2006 todettiin kyseessä olevan suurien maakivien (50-100 cm) muodostama kivikehä (4x3x0,5-1 m). Kehä rajautuu suureen maakiveen.
Peruskartan mukaan röykkiö on vanhan rajalinjan kohdalla. Se sijaitsee myös samalla kohdalla kuin Senaatinkartan mittapiste. Kyseessä saattaakin olla historiallisen ajan rajamerkki. Jäännöksen tarkoituksen tai ajoituksen määrittely edellyttää lisätutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Jäännös on rajattu kalliokumpareen mukaisesti.

Lahti 2 (761010011) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kivikallion koillispuolella, Haapaladon risteyksestä 350 m pohjoiseen, metsätien länsipuolella, pienen kalliokohouman päällä. Maasto on kivikkoista, mutta melko tasaista moreenimaata, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Paikka on helppo saavuttaa metsätietä pitkin. Senaatinkartan mukaan paikka on ollut 1870-luvulla metsää.
Hirsjärvi (1882–1883) mainitsee Ollilasta luoteeseen kiviraunioita. Inventoinnin 1981 mukaan metsän ympäröimällä kalliokumpareella on pyöreähkö röykkiö (1,7 x 2 x 0,5 m). Sen vieressä on kuoppa (2 x 0,5 m). Inventoinnissa 2006 matalan kalliokohouman päällä olevan röykkiön todettiin olevan ennallaan.
Peruskartan mukaan röykkiö on vanhan rajalinjan kohdalla. Se sijaitsee myös samalla kohdalla kuin Senaatinkartan mittapiste. Kyseessä saattaakin olla historiallisen ajan rajamerkki. Jäännöksen tarkoituksen tai ajoituksen määrittely edellyttää lisätutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Jäännös on rajattu kalliokumpareen mukaisesti.

Uusimäki 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lahden kylään kuuluvalla metsäselänteellä, Uusimäen tilalta 200 m lounaaseen ja metsätieltä 80 m koilliseen. Maasto on luode-kaakko-suuntaista moreenirinnettä, jossa kasvaa havupuuvaltaista sekametsää. Paikan koillispuolella on peltolohko, joka viettää koilliseen. Kohde on helppo saavuttaa metsätieltä. Senaatinkartan mukaan peltolohko on 1870-luvulla jatkunut lounaaseen ja ollut osin pensoittunutta laidunhakaa.
Hirsjärvi (1882–1883) mainitsee Ollilasta luoteeseen olevalta metsäseudulla kiviraunioita. Koivumäen tilan kaakkoisnurkasta on 1981 todettu röykkiö. Inventoinnissa 2006 paikalla havaittiin ainakin kolme matalaa maapohjalle tehtyä röykkiötä, joista selvin (4x2x0,5 m) oli ilmeisesti aikaisemmin todettu. Ne reunustivat vanhaa peltolohkoa.
Maastohavaintojen ja historiallisen karttatiedon perusteella jäännökset liittyvät todennäköisesti historiallisen ajan (1700–1800-luku?) raivaukseen ja viljelyyn. Jäännöksen ajoituksen selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu kiveysten ja maastossa erottuvan raivatun alueen mukaisesti.

Huhdanmäki 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pitkäjärvellä, Isoniituntien itäpuolella sijaitsevassa Huhdanmäessä. Maasto on kallioista moreenimäkeä, jossa kasvaa havupuuvaltaista metsää. Mäen itäosassa on soranottokuoppa. Mäen poikki kulkee tie, josta erkanee mäen eteläreunaa kiertävä metsätie. Paikka on helppo saavuttaa metsätieltä. Senaatinkartan mukaan alue on 1870-luvulla ollut havumetsää. Mäen eteläreunasta, 190 m kaakkoon, on 2006 todettu ennestään tuntematon röykkiö (Huhdanmäki 2).
Mäen länsireunasta on todettu 1990 kaksi lähekkäistä, kalliopohjalla olevaa matalaa kiveystä (halk. 2,5–3,5 m). Inventoinnissa 2006 löydettiin kiveyksistä varmuudella vain toinen (3 x 3 x 0,5 m). Jäännöksen päällä kasvoi kuusi ja sen kivet (halk. 30–40 cm) olivat erittäin särmikkäitä ja sammalpeitteisiä. Kiveyksen kaakkoispuolella, 30 m kaakkoon erottui toinen, epämääräisempi kiveys (halk. 2,5 m).
Jäännös vaikuttaa sijaintinsa ja kiviaineksensa perusteella rajamerkiltä tai uuninjäännökseltä. Tarkempaa havainnointia vaikeutti kiveystä peittävä kuusi. Viljelyjäännöksestä tuskin on kyse, koska kiveys on keskellä kalliota. Jäännöksen ajoituksen ja tarkoituksen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu näkyvän kiveyksen ja sitä ympäröivän kalliokohouman mukaisesti.

Mustionsuo koillinen alue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja-alainen pellolla oleva kivikautinen asuinpaikka Mustionsuonojan ja Helsinki-Turku maantien pohjoispuolella 60 m korkeuskäyrän tuntumassa. Muinaisjäännösalue myötäilee pellon pohjoisreunaa ja se on löytöalueiltaan pesäkkeinen .

Mustionsuo lounainen osa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alue sijitsee Mustionsuon lounaisosassa, Mustionojan pohjoispuolella. Alue ulottuu Helsinki-Turku maantiehen asti. Alue sijitsee osin viljeltyillä pelloilla, osin talojen pihoilla ja puutarhoissa. Pellot ovat savisia.

Ylikylän alue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja-alainen asuinpaikkakompleksi. Alueella on monta selvää terassimuodostelmaa. Yleensä talot on rakennettu juuri terassialueille, joten asuinpaikasta suurin osa on vaarmaankin tuhoutunut rakennustöiden aikana.

Yli-Jaakkolan Puosteenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on alavaa peltoa hiukan Puosteenojaan päin viertävää savimaata.

Ali-Jaakkolan Plassinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteesta on löydetty 1910-luvulla reikäkivi (KM 6185), alkeellinen taltta (KM 7110:5) ja kovasimen katkelma (KM 7110:6). Paikan luonnetta tulee tarkemmin selvittää.

Hermolanvaha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Anerionjärven pohjoispuolella, Kiikalan ja Suomusjärven rajalla. Paikkalla on myös Kiikalan ja Suomusjärven rajaa merkitsevä Hermolanvahakivi -niminen rajakivi. Asuinpaikka sijaitsee pellolla ja metsäsaarekkeella. Alueelta on löydetty useita kiviesineitä ja asuinpaikan merkkejä ainakin noin 100 metriä pitkältä alueelta rajakivestä etelään. Paikalta on vuonna 1992 löytynyt myös järvimalmia.

Syrjälä (776010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on aivan Syrjälän tilan päärakennuksen lounaispuolella olevalla savipellolla.
Vestankorpi on pelloiksi kuivatettu suoaukio, jonka luoteisreunalla noin 65 m mpy käyrän kohdalla asuinpaikka sijaitsee . Vestankorven notkossa virtaa pieni oja, joka yhtyy etelämpänä Puosteenojaan.
Inventointi 1994: Paikalla pintapoimittiin Syrjälän tilan ympärillä olevat pellot, joilta ei kuitenkaan löydetty mitään esihistoriaan viittaavaa. Peltojen yläreunassa on
terassimuodostelmat, jotka sopivat hyvin kivikautisiksi asuinpaikkakohteiksi.
Hiottu kiviesine on löytynyt Sanka-ahon pellosta ja muita löytöjä on myös Kotopellosta ja Saunapellosta.

Hopiala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Helsinki-Turku moottoritien pohjoispuolella, Vestankorven länsireunalla, Hopealan tilan tuntumassa. Äyräpään (1923) ja Luhon (1945) mukaan kivikautisia esineitä (KM 6137:2-3, KM 6493:6,8-9, KM 8371:3) on löydetty talon itä- ja pohjoispuoleisilta pelloilta. Maaperä on savea. Osa löydöistä on läheltä metsänreunaa. Vuoden 1994 inventoinnin yhteydessä pellot olivat kesannolla, joten lisähavaintoja ei tehty.

Hosavan pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Helsinki-Turku moottoritiestä pohjoiseen ja Vestankorven länsipuolella Hopialan tilan päärakennuksetsa n. 200 m länsi-lounaaseen. Välittömästi kohteen pohjoispuolella on Rinteen torppa -niminen asuinpaikka. Mahdollisesti nämä kohteet kuuluvat saman asuinpaikkavyöhykkeeseen. Maaperä pelloilla on pääosin savea, hiukan ylempänä maaperä muuttuu jonkin verran hietaperäiseksi. Luhon (1945) ja Äyräpään (1923) mukaan em. Rinteen talosta etelään, Hosavanpellosta on löytynyt kiviesineitä (KM 6480:15 ja KM 7907:10). Vuoden 1994 inventoinnin aikaan pellot olivat oraalla ja havaintojen teko vaikeaa.

Rinteen torppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 600 metriä Helsinki-Turku moottoritien pohjoispuolella. metsän keskelle raivatussa nk. Rinteen kotopellossa, joka viertää loivasti etelään ja on suojaisa paikka kallioalueitten välissä. Äyräpään (1923) ja Luhon (1945) mukaan Vestankorven länsipuolella olevan Rintaen palstan vanhan rakennuksen paikalta on löytynyt kivikautisia esineitä (KM 8574:1, KM 8795:7). Pellot ovat savea. Vuoden 1994 inventoinnin aikaan pelto oli oraalla, joten havainnointi oli vaikeaa. Sijainniltaan paikka on hyvä kivikautiselle asuinpaikalla.

Korkeala (776010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä Helsinki-Turku moottoritien eteläpuolella Mustionsuon koillislaidalla. Kivikautisia esineitä (KM 6165:2, KM6493:4, KM 7110:11, KM 9505:7 ja KM 11479) on löydetty Korkealan talosta 200 metriä etelään, pellon ylimmältä reunalta n. 65 m korkeuskäyrän tuntumasta, läheltä muinaista Vestankorpeen johtavaa salmea.

Sorto (776010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; N. 50 m päässä Sorron tilan asuinrakennuksesta kaakkoon, savipitoisella peltoalueella. Kivikautiseksi asuinpaikaksi alue on hyvä 65 mmpy korkeuskäyrällä olevan terassin vuoksi. Vähälöytöinen kohde (KM 4325).

Kyläpään Puosteenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alue on melko alavaa savipeltoa

Vähäperheen Puosteenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Savipeltoa

Kyläpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijiatsee laajalla peltoalueella, jonka keskeltä se on vaikea löytää. Varhaisemmat löydöt ovat tulleet esille rantaterassilta, joka vastaa Ylikylän alemman pengernmän löyötövyöhykettä.

Nikkarin Myllykedonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka pellolla. Pelto viettä melko jyrkästi itä-koilliseen, noin 60 m korkeuskäyrän kohdalla on selvä terassimuodostelma, jonka tuntumasta vuoden 1994 inventointilöydöt tulivat.

Mattilan kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pelto on raskasta savea joka viettää loivasti kaakkoon.

Nikkarin kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pelto viettä loivasti itä-kaakkoon

Könkärit (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Loivasti etelä-lounaaseen viettävä savipelto.

Kyläpään Hankalanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoalue, jolta on peräisin useita kivikautisia löytöjä. Sijaitsee Laperlan kylän alueella, Häntälän kylänmäen luoteispuolella. Pelto etelän ja pohjoisen puolella metsäalueiden välissä on länsiluoteeseen, kohti Häntälänojan notkelmaa viettävä. Savimaata.

Isoperheen Tyrynniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 2,2 kilometriä pohjois-luoteeseen Aneriojärvestä Tyrynniityn lounasireunassa. Asuinpaikan pohjoispuolella on Metsolan uudistilan autioituneet rakennuksent. Etelään ja kaakkoon viettävältä pellolta on löydetty kivikautisia esineitä (KM 4431:2, KM 4554:2 ja KM 4761:2). Parisataa metsiä itäkoilliseen sijaitsee Ali-Jaakkolan Tyrynniityn asuinpaikka, mahdollisesti löydöt liittyvät samaan asuinpaikkavyöhykkeeseen. Vuoden 1994 inventoinnissa ei löydetty mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Pellolla on kuitenkin muinaisia rantaterassimuodostumia, joilla asuinpaikka on voinut sijaita, mutta se on mahdollisesti tuhoutunut maanmuokkauksen yhteydessä.

Silvanojan pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Peltoalue viettä loivasti ojaa kohti. Pohjoispuolella on suojaava mäki.

Haapalan palsta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on ollut muinaisen salmen itäsuussa. Nykyisin rantatörmä kaartuu loivasti Tyrynojaan päin. Asuinpaikka on metsäisen mäen kaakkoisreunassa.

Ali-Jaakkolan Tyrynniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härmälänbölen Tyrynmaan lounaisreunassa, noin 600 metriä Helsinki-Turku moottoritiestä pohjoiseen. Asuinpaikka on etelään ja lounaaseen viettävällä pellolla, maaperä on savea. Peltorinteessa on havaittavissa terassimuodostelmia.
Aiempia löytöjä: KM 4554:2 (tasataltta), KM 4431 (kiviaseita)

Pyöli (776010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pelto viettää etelään ja kaakkoon

Korvenpää (776010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kaakkoon loivasti viettävällä pellolla Tyrynniitun alueen luoteisreunalla hieman 70 metrin korkeuskäyrän yläpuolella. Paikalta on vuoden 1994 inventoinnin yhteydessä löydetty kaksi kvartsi-iskosta.

Yli-Jaakkolan Tyrynniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltoalueella sekä osaksi mahdollisesti itäpuolella olevalla metsäsaarekkeella. Pelto viettää lounaaseen ja etelään.

Torkkelinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Savinen pelto, vanhalta nimeltään Kesäpelto, viettää loivasti kohti Häntälänojaa. Peltoala on laaja, eikä selkeitä terasseja ole havaittavissa. Luho on inventoinnissaan vuonna 1945 löytänyt pellosta muutaman kvartsi-iskoksen. Raikkeen inventoinnissa vuonna 1994 peltoala pintapoimittiin ja löydettiin yksi kvartsi-iskos ja yksi piin kappale, joka voi olla tuluspiitä.

Maula (776010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee on Maulan päärakennuksen etelä- ja itäpuolella puutarha-alueella sekä itäpuolella etelään ja lounaasen viettävällä peltoalueella.

Siukko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ahtialan kylässä Riitjärvenojan tuntumassa Siukun tilan pelloilla. Kohteesta on löydetty kourutaltta ja tasataltta (KM 10617:1-2). Luhon inventointikuvauksen (1945) mukaan "Esineet on löydetty Suikun talon pellosta, n. 300 m talosta länteen, 1 neliömetrin alueelta. Esineiden välistä on löytynyt myöskin pieni kourutaltta, joka ei ole vielä tullut museoon. Maaperä savimaata, rinne viettää kaakkoon. Pellolla runsaasti rikottuja kiviä, varsinkin Siukun pellon länsipuolella olvalla Maulan pellolla." Vuoden 1994 inventoinnissa löytyi yksi kvartsi-iskos, ilmeisesti nykyisen koordinaattipisteen kohdalta, alueella ei havaittu muita merkkejä asuinpaikasta. Kohteen nykyinen koordinaattitieto osoittaa pellolle noin 350 metriä Siukun talosta kaakkoon, joten se poikkeaa Luhon kuvauksesta, joka sijoittaa aiemmat löydöt 300 metriä talosta länteen. Kohde pitäisi tarkastaa paikkatiedon vahvistamiseksi. Aluerajausta ei ole tehty paikkatiedon epämääräisyyden vuoksi.

Pietilä (776010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pietilän päärakennuksesta noin 400 metriä pohjois-koilliseen Aneriojokeen viettävän rinteen yläosassa.

Paavolan ja Mikkelin pellot (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue sijaitsee länteen viettävällä viljellyllä Aneriojärven itärannan saviperäisellä terassilla. Alueelta on vanhoja kiviesinelöytöjä sekä mm. liesihavainto. Pohjoisin osa josta on löytöjä, sijoittuu noin 200 m valtatie 1 eteläpuolelle, josta löytöalue ulottuu noin 900 m etelään. Tarkastuksessa v. 1972 sekä koekaivauksessa v. 1984 ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Molemmat sijoittuivat matalalle alueelle järvenrannan läheisyyteen alueen eteläosassa. V. 1994 inventoinnissa ei kuitenkaan havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä peltoalueen pintapoiminnassa, joskin osa alueesta oli kesannolla. Asuinpaikka lienee viljelytoiminnan pahasti tuohoamaa, mutta säilynyttä muinaisjäännöstä voi olla vielä ainakin Mikkelin ja Kynnen puutarhoissa.
Vuoden 2007 koekaivausten perusteella voidaan todeta, että muinaisjäännöstä on säilynyt myös kyntökerroksen alla.
Muinaisjäännösalue on merkitty laajana Kitulan asuinpaikkana seutukaavaan ja sen suojelukohdeluetteloon (SU-2, 434)

Lehtiniemi (776010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alueelta tunnetaan kivikautisia löytöjä, joiden tarkempi löytöpaikka ei ole selvä. Inventoinnissa v. 1994 alueen pintapoiminnassa ei havaittuja löytöjä. Alueen pelto on savinen ja viettää melko jyrkästi länteen Varesjoen suuntaan.Noin 60-65 m vaiheilla on selvempi rantaterassi, johon asuinpaikka liittynee. V. 2000 Lehtiniemen pihalla uuden päärakennuksen rakentamisen ja sen itäpuolisen kunnallistekniikan takia tehty työn seurannta ja koekuopitus ei tuonut esille merkkejä muinaisjäännöksestä.

Toivola (776010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ala-hinttalan pellon kohdalla on selvästi havaittavissa terassimuodostelma.

Päivölä (776010035) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka? on Päivölän talon länsipuolella heti pihamaata kiertävän kuusiaidan takana on pieni terassi, jonka jälkeen pelto viettää melko jyrkästi etelä-lounaaseen.

Murtopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pelto on savimaata ja viettää loivasti länteen ja lounaaseen.

Heikka (776010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka Koorlan kylämäen itäreunassa.

Alhon pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pellot ovat savimaata ja viettävät kaakkoon Lahnajärvelle päin. Inventoinnissa v. 1994 oraspellossa ei havaittu löytöjä, kuten ei myöskään kaavainventoinnissa v. 2004, jolloin pellot olivat kynnettyinä. Ainoastaan historiallisen ajan löytöjä havaittiin. Asuinpaikan säilymisaste ja rajautuminen ovat siten ainoastaan kaivauksella selvitettävissä. Historiallisen ajan löytöjä havaittiin myös n. 200 m lounaaseen Lahnajärveen viettävältä rantapellolta. Historiallisen ajan löytöjä ei talletettu.

Junnola (776010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Junnolan päärakennuksesta n. 100 metelään,savisella pellolla. Paikan luoteis- ja länsipuolella on kapea salmi, muinoin suojainen lahti.

Omenojärvi (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikkaan viittaavat keramiikkalöydöt ovat Omenojärven kaakkois- /etelärannasta n. 100 m sijaitsevan järvenrannan suuntaisen mäen koillispäästä, itään laskevalta karkeahiekkaiselta ja kiviseltä rinteeltä, noin 100 m järveen laskevan Sikasuon lasku-uoman purosta länteen. Kiikalan raja on vain noin 100 m koilliseen löytöpaikasta.

Puosinkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme hautaröykkiötä jonossa N-S-suuntaisesti. Pohjoisimman, suurimman halkaisija on 15-18 m, seuraavan 6 - 8 m ja eteläisimmän 5 m. Vuoden 1928 tiedon mukaan Särkisalon kunta olisi ajanut runsaasti kiviä röykkiöistä kirkkolaiturille 1900-luvun alussa. Appelgrenin tiedon mukaan kapteeeni Forsström olisi kaivanut röykkiöaluetta v. 1879, jolloin löytyi tuhkaa, hiiliä ja luunsirpaleita sekä pronssisoljen puolikas ja pronssimiekka tai -tikari, jotka joutuivat hukkaan.
Röykkiöt sijaitsevat kalliopohjalla, kolmiomittaustornin vieressä, hiekkakuopista kaakkoon. Isoimmassa röykkiössä kaivelukuoppia. Paikalta on komea näkymä merelle. Merenranta on 200 m päässä idässä.
Vuoden 2011 ja 2022 inventoinneissa kohteen todettiin olevan ennallaan.

Puunokka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön pohja sijaitsee Finnarin kylässä, Finnarinselän pohjoisrannasta noin 100 m etäisyydellä Puunokassa, matalahkolla kallioalueella, korkeamman kallioalueen juurella. Röykkiöstä on jäljellä soikeahko kivikehä, kooltaan 9x7 m. Sen itäosassa on suuremmista kivistä rakennettu puolikaaren muotoinen osa. Röykkiöjäänöksen keskellä kasvaa runsaasti puustoa. Vaikka röykkiö on pahoin tuhottu, jäljellä olevalla pohjalla voi olla vielä tutkimuksellista merkitystä. Mikonhuhdan röykkiö sijaitsee noin 300 m pohjoiseen.

Suutarkylä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen röykkiö Suutarkylässä, Finnarinselän etelärannasta vajaa 300 m etelään, kallioalueen koilliskärjessä. Se on kooltaan noin 9 x 6,5 m ja korkeudeltaan 1 m. Sen muoto on lähinnä kupera. Röykkiö on hieman hajallaan ja pahoin sammaloitunut. Ympäräristön avohakkuu on vuoden 2002 havaintojen mukaan hieman sirtänyt röykkiön kiviä. Pakalta on komea näkymä Finnarinselälle pohjoiseen.

Härkähaka 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mondolan kylässä Vähäjärven eteläpuolella sijaitsee Härkähaassa kaksi röykkiötä noin 10 m etäisyydellä toisistaan. Pohjoinen röykkiö on halkaisijaltaan 9,5 m ja sen korkeus on 1,3 m. Se on pyöreähkö, kupera ja hyväkuntoinen. Kaakkoisempi röykkiö 2 on soikeahko ja kraaterimainen kalliopohjalla ja kooltaan noin 9x7 m ja korkeudeltaan 0,8 m.
Appelgrenin vuonna 1895 mainitsemia epävarmoja hautamaisia painanteita ei havaittu röykkiöiden ympäristössä vuoden 2002 inventoinnissa.

Keräsaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matalan kalliokumpareen lounaispäässä, kallionkorkeimmalla kohdalla on pieni kiviladelma, joka on selvästi ihmisen tekemä. Kiviä on siinä hajallaan 2,5x2,8 m alueella, mutta ladelmassa on erotettavissa suorakaiteen muotoinen rakennelma, jonka laajuus on 1,3x1,8 m. Ladelma on osin sammalen ja jäkälän peitossa. Noin 35 m päässä edellisestä on toinen ihmisen tekemä pieni mutta pyöreä röykkiö tai ladelma, jonka halkaisija on 1,3 m. Kivet ovat pään kokoisia ja sitä suurempia.
Käräjäkiviksi oletetut kivet osoittautuivat tarkastuksessa luonnonkiviksi.

Järppilän kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset maininnat Järppilästä ovat 1480-luvulta. Kartanon synty liittyy rannikon keskiaikaiseen ruotsalaisimmigraatioon. Juhana Herttuan hoviin kuulunut tallimestari Bertil Iivarinpoika Grön, joka käytti Tott-suvun vaakunakilpeä, sai Järppilän haltuunsa vuonna 1567, jolloin tilaan liitettiin useita tiloja Taivassalosta, Lokalahdelta ja Vehmaalta. Vuodesta 1570 eteenpäin tunnetaan kartanon kaikki haltijat; omistajasukuja ovat olleet mm. Hornit ja Flemingit.
Järppilän kartanoalueen pihapiirissä on vieläkin 1600-1700 -luvun rakennuskantaa. Nykyisen kartanon päärakennuksen alla olevat kellarit lienevät 1600-luvulta.
Järppilän kivilinna on yksi Suomen harvoja 1500-luvulla rakennettuja kivisiä kartanolinnoja. Aikoinaan kolmikerroksisesta kartanolinnasta on jäljellä kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla sijaitsevat tynnyriholvikellareiden jäännökset. Kellarinraunioiden vieressä on kunnostettu viljamakasiini 1700-luvun lopulta, jossa myös tynnyriholvattu, luonnonkivinen kellari.
Rauniolta kaakkoon on ainakin yksi mahdollinen kellaripainanne, jossa on kaksi tilaa. Muutaman metrin päässä kaksi rakennuksen perustuksen/kellarin jäännöstä vierekkäin. Alkuperäisen kartanolinnan pihan pohjoisosassa, n. 10 m viljamakasiinilta luoteeseen, on kivirakenteen perustus ja kartanon nykyiselle päärakennukselle johtavan polun vieressä 1800-luvulle ajoittuva kiven louhintapaikka.

Mustassuo (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Pieni laakea kiviröykkiö, mahdollinen hautaröykkiö, länteen viettävässä metsässä lähellä lännenpuoleista pellon reunaa (Mustaväljä). Röykkiön lähellä on lähde ja vajaan 100 m etäisyydellä etelässä on kivikautinen asuinpaikka (Mesilä), joka myös tunnettu yhtenä kolmesta muinaisjäännöskohteesta nimellä Mustassuo.

Mesilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikatinen asuinpaikka pellon/heinäniityn reunassa. Tunnettu aiemmin yhtenä kolmesta kohteesta nimellä Mustassuo. Samalla Mesilän tilalla likimain 100 m pohjoiskoilliseen on mahdollinen hautaröykkiö lähellä pellen reunaa (Mustassuo).

Jokela (838010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka kuusta kasvavassa hiekkaperäisessä niitynreunusmetsässä. Jokelan talo sijaitsee heti luoteen suunnassa. Lounais-koillissuuntaisen peltoalueen halki virtaa Mustassuonoja.
Kohteen laajuus ei ole tiedossa.

Nummela (838010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka loivasti länteen ja luoteeseen viettävässä hiekkaperäisessä rinteessä. Paikka on Nummelan talon piha-, puutarha- ja viljelysmaata. Paimionjoen uoma on n. 200 m koilliseen. Turun ja Hämeenlinann välinen valtatie 10 ohittaa asuinpaikan metsässä n. 300 m kakkoon asuinpaikasta.

Euran kansakoulu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Euran kylän koulunmäen hiekkaperäisella etelärinteellä. Paikka on piha-, puutarha- ja viljelysmaata. Paimionjoki on asuinpaikalta vajaa 200 m etelään ja muodostaa asuinpaikan kohdalle kosken, jonka putouskorkeus on toistakymmentä metriä. Mahdollisesti asuinpaikka on kokonaan tuhoutunut.

Kerppola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee loivasti etelään viettävällä hiekkaperäisellä pelto- ja niittymaalla kahden metsäalueen välissä, Tarvasjoelta Liedonperään vievän paikallistien pohjoispuolella.

Koroistenniemi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Koroistenniemi sijaitsee Aurajoen ja Vähäjoen yhtymäkohdassa. Se on peltojen ympäröimä alue, n. 9-10 m merenpinnan yläpuolella. Niemen erottaa mantereesta n. 100 m pitkä maavalli, jonka sisään jäävä alue on n. 85 x 65 m suuruinen. Alue jakaantuu tasaiseen kenttään, jolla sijaitsevat kirkonrauniot; jyrkkiin rinteisiin, joilla sijaitsevat puolustustornin, hypokaustiuunin ja kivitalon rauniot. Niemen katkaisee mantereesta kuiva vallihauta.
Piispanistuin siirrettiin Nousiaisista Koroisiin 1229 jälkeen. Paikalle rakennettiin puukirkko ja rantaan ensimmäiset piispan rakennukset. Puolustustorni rakennettiin 1200-luvun lopulla, viimeistään 1300-luvun alkuun mennessä. Piispan ensimmäinen residenssi oli todennäköisestin kakskerroksinen puutalo, jota lämmitettiin hypokaustiuunilla. 1300-luvun toisella puoliskolla sen tilalle rakennettiin tiilestä kivitalo. Rannan rakennukset olivat käytössä 1400-luvun alkuun saakka. Niemi jäi pois käytöstä rantapenkan romahdettua jokeen.
Toinen, entistä suurempi puukirkko rakennettiin 1340-luvulla. Kivikirkon rakennustyöt käynnistyivät 1300-luvun lopulla (kapea kuori tai runkohuoneen itäpää), mutta rantapenkan romahdus johti siihen, että kirkkoa ei rakennettu valmiiksi.
Vallin ulkopuolella on rautakautinen ja varhaiskeskiaikainen asuinpaikka ja kalmisto. Piispan tilan alueella rakennettiin keskiajalla myös kivitalo.
Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001)

Nunnavuori (853010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Nunnavuoren röykkiö sijaitsee Kakskerran saarella korkean kallion laella Kakskerranjärven koillispuolella, käyttämättömällä avokalliolla. Röykkiön koko on 12 x 9,5 x 1,5 m ja sen muoto on säännöllisen pyöreästi kaartuva. Raunion W- ja E-reunoilta on vierinyt kiviä kallionrinnettä alas ja sen keskelle on kaivettu vajaan metrin syvyinen onkalo. Nunnavuoren röykkiö on yksi Turun seudun kookkaimmista. Alueelle johtaa Hiidenkiukaan tieltä vihreäpäisin puupaaluin merkitty polku.
Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet SU-640 (Turku, osa-alue 02)

Komonen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 850 m Halisten koskesta itään, Vanhan Ravattulantien ja Aurajoen välissä, välittömästi Aurajoen pohjoisrannalla olevalla pienellä mäntysaarekkeella. Kummuista kaakkoon Aurajoen vastakkaisella puolella sijaitsee Ristimäen muinaisjäännösalue. Kummuista on löytynyt koekupoista rautakautista keramiikkaa ja palanutta luuta. Itäisemmän kumpareen laella on selvästi havaittava, matala kumpu, n. 4 m2, jonka koko alalta pintatutkimus tuotti nokimaata. Kummut erottuvat ympäristöstään mäntyä kasvavina saarekkeina.

Virusmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Vähäjoen länsipuolella mäen harjanteen itäisessä ja kaakkoisessa rinteessä vastapäätä Koroisten niemeä. Mäki viettää kohti Aurajokea kaakkoon. Polttokenttäkalmisto, jossa todettiin myös kolme ruumishautautaa, on osittain tutkittu.
Kalmiston säilyneisyydestä tai olemassaolosta ei ole tietoa nyt muinaisjäännösalueeksi merkityllä alueella.

Kaerla Mulli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaerlan kaupunginosassa Vähäjoen länsipuolella etelään, kaakkoon ja itään viettävällä rinteellä. Kohteen eteläpuolitse kulkee Markulantie ja muilta osin alue rajoittuu pientaloasutukseen. Paikalta on löytynyt eri tutkimuksissa sekä asuinpaikkaan että kalmistoon viittaavia merkkejä, kalmistosta kertoisivat niitti ja lasihelmi. Paikalta on myös löytynyt runsas saviastiamateriaali, jonka ajoitus on nuoremmalta kivikaudelta aina rautakaudelle asti. N. 80 m etelään kalmistosta Markulantien pohjoispuolella sijaitsee röykkiö, jonka mitat ovat 9,7 x 7 m (TYARKTIKA). Runsas 100 m etelämpää Mullintien ja Markkulantien risteyksen pohjoisosassa tutkittiin tienteon takia vuonna 1964 rautakautisen röykkiön jäännöstä, josta löydettiin rautaveitsi, pronssirengas, saviastianpaloja sekä palanutta savea ja rautakuonaa. Röykkiössä oli myös palanutta luuta ja nokimaata, muttei kiveyksen lisäksi selviä rakenteellisia yksityiskohtia. Ns. Tuomen-Lehtosen-muonamiestalojen ja Kaerlan myllyn kalmistoalue on heti alueen koillispuolella.

Tuomi-Lehtonen-Muonamiestalot (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähäjoen länsipuolella, joesta n. 1 km länteen. Nykyään alue on rakennettu, mutta alueelta on saatu runsaasti rautakautisia löytöjä. 1900-luvun alussa on löytyi ns. Tuomen tontilta rautakautinen miekka ja Tallgren teki paikalla kaivauksen v. 1910, muttei havainnut kalmistoon viittaavaa ja arveli paikalla voivan olla asuinpaikan. Inventoinnissa todettiin mahdollisesti kalmistoa olevan jäljellä rakennusten välissä vaikka samalla todettiin, että kalmisto on mahdollisesti tuhoutunut kokonaan. Tallgren kaivoi v. 1913 Lehtosen talon ja ns. muonamiesrivin kohdalla. Kaerlan myllyn tontilta ensimmäiset löydöt havaittiin v. 1961 ja siellä tutkittiin kaivausaluein (A-D) sekä koekuopin teollisuushallien rakentamisen takia hyvin kivikkoista rinnettä v. 1982. Kaivausalue oli lähimmillään Tallgrenin 1913 muonamiesrivin-Lehtosen kaivausalueesta vain runsas 5 m (kaivausalue D) pohjoiskoilliseen ja Tuomen kaivausalueesta runsas 50 m kaakkoon. Löytöinä oli mm. keihäänkärki, veitsi, pronssiriipuksia, savikiekon katkelmia, niittejä ja rautakuonaa sekä erityisen runsaasti saviastianpaloja ja palanutta savea, mutta vähän palanutta luuta. Nokisen kulttuurikerroksen paksuus oli suurimmillaan runsaan metrin. Kaivausalueen A koillispuolella arvioitiin olevan edelleen 250 neliömetriä tutkimatonta muinaisjäännöstä. Paikka ajoittuuu merovingi-viikinkiaikaan ja tulkittiin lähinnä kalmistoalueeksi, vaikka palaneita luita löydettiin vain nimeksi.
Alueella tehtiin 2018 koetutkimuksia rakentamissuunnitelmien yhteydessä. Koekaivausten perusteella muinaisjäännöskohteella Kaerlan Mylly on vuoden 1982 kaivauksen ulkopuolelle jääneellä alueella edelleen jäljellä kalmistoon liittyviä kerroksia, jotka vaativat arkeologisen kaivaustutkimuksen, mikäli rakennussuunnitelmat toteutuvat. Sen sijaan osittain jo aiemmin raskaan rakentamisen alaisena olleesta rakennussuunnitelma-alueen pohjoisosasta ei tehty lainkaan havaintoja 1900-lukua vanhemmista kerrostumista.
Kohde tutkittiin rakennushankkeen takia kesällä 2022 (tontit Kairialankatu 3 ja 5).

Kalmasvuori (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kaksi röykkiön pohjaa kallion huipulla, josta on komea näköala yli Turun kaupungin. Eteläisimmän röykkiön koko on 8,4 x 5,7 m.

Kotirinne (853010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Topinojan ja Vähäjoen välissä sijaitsevan Korkiakallion kaakkoispäässä, itään viettävässä rinteessä. Alueella kasvaa kangasmetsätyyppistä kasvillisuutta, sen pohjoisosassa on avointa heinikkoista kenttää ja asuinpaikan kaakkoisosassa on erittäin kostea pajukko. Asuinpaikka on noin hehtaarin laajuinen ja ajoittuu pääasiassa Kiukaisten kulttuurin aikaan, mutta paikalta on myös esiroomalaiseen aikaa osoittava C14 ajoitus. Asuinpaikalta on löytynyt Suomen vanhimmat tunnetut ohranjyvät. Kohteessa ei ole maanpäälle näkyviä rakenteita, mutta sen miljöö kuvaa poikkeuksellisen hyvin kivikautista asuinpaikkaa. Asuinpaikka on ollut kivikauden lopussa sisäsaaristossa ja sen edessä ovat auenneet merenlahdet.

Kaupunkitätilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, Halisten kylän keskiosan pohjoispuolella Vanhalta Ravattulantieltä Häämäelle kulkevan traktoritien länsipuolella, laajahkon kalliomäen itärinteellä sorakuopan reunalla. Siitä on osa tuhoutunut jo 1900-luvun alkupuolella, kun kuopasta on otettu soraa. Kohde vaikuttaisi ajoittuvan kivikauden loppuun ja varhaismetallikaudelle.

Etuperkko (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee peltosaarekkeen lounaiskulmassa Topinojan kaakkoispuolella. Kiven mitat ovat 2,20 x 0,70 x 1,40 m ja korkeus 0,5 m. Kupit ovat kiven ohuimmassa koillisosassa. Varmoja kuppeja on 13 kpl, kuppeja voi olla enemmänkin, koska kivi on rapakiveä eikä kaikkia kuppeja voi varmuudella määrittää ihmisen tekemiksi. Kuppien koko vaihtelee 10 x 5 cm - 11 x 8 cm ja kuppien syvyys on 1 - 1,2 cm. Kaikkiaan kuppeja on 15.

Jäkärlä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Maarian tekoaltaan itäpuolella tiilitehtaan ja suurten sorakuoppien etelä-, itä- ja kaakkoispuolella hiekkanummella. Alueella on pitkä tutkimushistoria ja sen löytöaineisto on runsas. Asuinpaikkakerrostumien lisäksi alueelta on tutkittu mahdollinen punamultahauta. Asuinpaikan osat sijaitsevat Niuskalan ja Metsämäen kylissä. Asuinpaikkaa on todennäköisimmin jäljellä Karhunojantien etelä- ja pohjoispuolella sorakuoppaan syntyneestä lammesta 300 m kaakkoon, muinaisjäännösmerkistä itään.
Turun paikkatietojärjestelmään viedyn aineiston (Heljä Brusila 2008) mukaan kohteelle on syötetty neljä alakohdetta, jotka osoittavat kohteen likimääräistä laajuutta siihen asti kunnes kohteelle on tehty aluemainen rajaus.
Kohteelle on tehty aluerajaus vuonna 2021. Kohteella on tehty tutkimuksia vuosina 2021-2022.

Saramäki (853010031) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Vähäjoen pohjoispuolella, Marttilan talon tonttialueella, pihamaalla ja on suurimmaksi osaksi tutkittu. Muinaisjäännöksestä ei ole maanpäällisiä merkkejä. Kohteesta on myös tutkittu viikinki- ja ristiretkiaikaisia ruumishautoja, joita oli yhteensä neljä. Haudoista on löytynyt helmiä, kupurasolkia, tulusrauta, miekka, sirppi, solkia, viikatteen rahakukkaro punnuksineen ja arabialaisine rahoineen sekä hevosenkenkäsolkia. Kalmistoksi sopivaa aluetta on jäljellä vain mäen lounais-länsirinteessä, joka on jo osittain tutkittu ja päärakennuksen kaakkoispuolella ja länsirinteessä.

Kuusela (853010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee sijaitsee Maarian altaan länsipuolella, Kuuselan talon pihamaalla, pellolla ja hiekkakuoppa-alueella. Talon pohjoispuolella on laaja, kallioinen mäki. Huiskulan talon kohdalla on virtaavan veden aiheuttaman jarrutuksen aikoinaan kerrostama hiekkasärkkä joka n. 20-30 m:n pässä keskellä nykyistä peltoa. Tältä särkältä ja ylempää rinteestä on löytynyt kaksi oikokirvestä, kivilaji-iskos ja saviastianpaloja.
Vuonna 2016 tehdyssä inventoinnissa todettiin, että kohteella sijaitsee vanhoja käytöstä poistettuja kasvihuoneitten jäännöksiä, joiden perustusten teon yhteydessä kohde vaikuttaisi silmänvaraisesti tarkasteltuna tuhoutuneen käytännössä kokonaan.

Sipilänhaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Maarian tekoaltaan itäpuolella, altaaseen on matkaa 100 m. Kohde sijaitsee metsän ja kalliomäkien välissä hiekkapohjaisella kumpareella.
Vanhat hiekkakuopat ovat metsittyneet.
Yksi myöhäiskamakeramiikan vaiheista, Sipilänhaan tyyli on saanut nimensä paikan mukaan.

Tastonranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Maarian tekoaltaan itäpuolella, altaasta n. 100 m:n päässä ja n. 400 m etelään Jäkärlän laajasta kivikautisesta asuinpaikasta hiekkakankaalla. Inventoinnissa 1961 paikalla oli neljä pienehköä sorakuoppaa, joiden reunoilla oli ainakin viiden tulisijan jäänteet, löytyi Jäkärlän keramiikkaa ja kivilaji-iskoksia. Kohde oli sorakuoppia lukuunottamatta rikkoontumaton inventoinnin aikana.
Vuoden 2008 tarkastuksessa todettiin, että kohde on ennallaan paitsi, että se on sammaloitunut. Paikan eteläpuolelle on kaivettu osa, jonka maaperä oli savista.
Vuoden 2018 koekaivauksissa havaittiin alueella kaksi asuinpaikkaa. Läntiseltä alueelta löydettiin naarmupintaista, karkeasekoitteista keramiikkaa, kvartsiesineitä, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Idempää hiekkakuoppien ympäristöstä löydettiin Jäkärlän keramiikkaa, palanutta savea, kvartsiesineitä, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Paikalla on paksut kulttuurikerrokset. Pohjoisempaa kärrypolun leikkauksesta löytyi hiotun kiviesineen katkelma. Paikalla on siis kaksi hieman eriaikaista asuinpaikkakeskittymää ja mahdollisesti pohjoisempana kolmas.

Auvaisten nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen laaja ja hiekanotossa suureksi osaksi tuhoutunut asuinpaikka-alue sekä ilmeisiä kivikautisia hautalöytöjä Auvaisten kylän länsiosassa, Auvaisten nummen alueella, noin 900-1000 m matkalla itä-länsi -suunnassa Alueella on useampia löytökohtia, joista läntinen hiekkakuoppa (a) on Yli-Alhon maalla. Sieltä lienee peräisin vasarakirves (KM 9498), joka lienee hautauksesta, koska inventoinnissa löytöjä ei havaittu hiekkakuopan alueella. Siitä noin 350-550 m itään, suuren hiekkakuopan keskivaiheilla, on lähinnä Ylitalon maalla kuopan pohjoisosassa laajin löytöalue (b), loivasti pohjoiseen viettävässä kivikkoisessa hiekkamaassa, muinaisen rantatörmän yläpuolella. Alueella tehtiin kaivauksia vuonna 1965. Löydöt koostuvat varhaisesta kampakeramiikasta, kvartseista ja kivilajista. Myös tämän kuopan eteläreunasta on yksittäinen kvartsilöytö. Noin 350-400 m itäkaakkoon lienee peräisin v. 1909 löydetty vasarakirves (KM 15804) pienemmän hiekkakuopan kohdasta, joka on Alitalon maalla. Sekin lienee hautalöytö ja tiedon mukaan 2 m syvyydeltä hienohiekkaisesta paikasta yhdessä useiden kivilöytöjen kanssa. On ilmeistä, että Auvaisten nummen alueella on edelleenkin eriaikaisia kivikautisia asutusmuistoja, joiden selvittäminen edellyttää tutkimuksia. Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet, SU-kohde 630 (Turku, osa-alue 10)

Mäenpää (853010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Vähäjoen eteläpuolella, samoin Tampereentien eteläpuolella kallioisen mäen jyrkällä länsilaidalla, lähellä tietä. Röykkiö on matala, maan ja kivensekainen, läpimitaltaan n. 6 m ja vailla selkeitä rajoja ympäristöönsä. Röykkiö sisältää polttohautauksen. Koekuopasta löytyi rautaveitsi, saviastianpaloja ja palaneita luunkappaleita.

Kotokallio (853010050) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kakskerranjärven pohjoispuolella loivamuotoisen kalliopaljastuman päällä, n. 30 m koilliseen kallion korkeimmasta kohdasta. Röykkiö on kokoonsa, 13 x 11 m, nähden matala, keskeltä n. 1 m korkea. Sen muoto on pyöreän kaartuva. Röykkiö on yhtä, reunassa sijaitsevaa kuoppaa lukuun ottamatta, hyvin säilynyt.

Huhko (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Kohmon kaupunginosassa Jaaninojan laakson peltoaukeaman itäreunalla, Huhkonvuoren juurella, n. 9,5 m:n päässä pellon reunasta. Röykkiö on silmäkivellinen, matala ladelma, jonka läpimitta on 4 m ja siinä näyttäisi olevan yksi tai korkeintaan kaksi kivikertaa. Silmäkivi nousee 0,5 m muun kiveyksen yläpuolelle ja erottuu siten selvästi. Röykkiön päällä oli sammalta ja kariketta.

Perno IV (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on kalliolla Pernon telakan länsipuolella, Raisionlahteen on matkaa 1,1 km länteen. Jyrkkärinteisen kalliopaljastuman laella sijaitsee hautaraunio, jonka vieressä on kaksi epämääräisempää, mahdollista hautarauniota. Kalliopaljastuman länsirinne on äkkijyrkkä. Hautaraunio on muodoltaan säännöllisen pyöreä, läpimitta on 8,5 m. Se on ladottu kivistä ja on osittain maansekainen. Rauniota kiertää reunakehä ja siinä on keskellä silmäkivenä maakivi, jonka läpimitta on n. 1,5 m.
Hautaraunion länsipuolella viiden metrin päässä on toinen, pyöreähkö, läpimitaltaan 5 m oleva harvakiveyksinen mahdollinen hautaraunio.
Ensiksi kuvatun hautaraunion luoteispuolella n. 9 metrin päässä sijaitsee kolmas, pitkänomainen, 4 x 3-3,5 x 0,5 m:n kokoinen mahdollinen hautaraunio, jonka lounaisreunassa voi erottaa selvärajaisen reunakiveyksen.

Perno (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltojen keskellä kalliolla, matkaa Raisionlahdelle länteen on 1, 3 km. Röykkiö sijaitsee melko jyrkkärinteisen kalliopaljastuman länteen viettävän rinteen yläosassa, lähellä lakea. Se on epämääräisen pitkänomainen hautaraunio, jonka koko on 7,5-8,5 x 4,5-5 x 0,5 m. Raunio on profiililtaan tasalakinen latomus.

Hyrköinen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on asutuksen keskellä kalliolla Pernon telakalle menevän rautatien eteläpuolella. Jyrkkärinteisen kalliopaljastuman länteen viettävän rinteen yläosassa, lähellä lakea, sijaitsee muodoltaan soikea, epämääräinen hautaraunio, jonka koko on 5 x 2,5 m. Rauniota reunustaa kuuden muita suuremman kiven muodostama kehä, joka on avoin ylärinteen puolelle, aivan raunion itäpäästä suuret kivet puuttuvat.

Ilpoinen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee lounaaseen viettävän kalliopaljastuman terassilla Luolavuoren eteläpuolella. Kyseessä on matala, ilmeinen hautaraunio tai latomus, kiviä on ainakin 1-3 kerroksessa. Röykkiön koko on n. 4,5 x 4,5 . Ainakin rakennelman lounaisosissa on epäselvää kehärakennelmaa, muodoltaan röykkiö on lähinnä kulmistaan pyöristynyt neliö.

Kankaristo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Saramäen kylän länsilaidalla, sen länsipuolella avautuvan savikon reunassa, Luontolaan vievän tien vasemmalla puolella. Asuinpaikan katsotaan olevan muinaisella rantaterassilla, josta on aikaisemmin löytynyt kivikirves ja saviastian palanen.

Korppolaismäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lounais-koillissuuntaisena, kolmen ympäristöään selvästi korkeamman kalliopohjaisen mäenkukkulan muodostamana mäkialueena Aurajoen suun kaakkoisrannalla, Turun linnaa vastapäätä, vanhan omakotiasuinalueen tuntumassa. Mäenharjanteiden välissä on suoperäinen notkelma.
Korppolaismäki on ollut Aurajoen suualueen puolustuksessa merkittävä alue useiden vuosisatojen ajan. Yhdessä Turun linnan kanssa Korppolaismäelle sijoitetut tykit ovat muodostaneet sulun joen yläjuoksuun nähden. Lisäksi historiallisella ajalla aluetta on käytetty hautausmaana: hautausmaa sijaitsee suoalueen itäpuolella kohoavassa rinteessä, osin Maununtyttärenkadun pohjoispuolella olevan läntisimmän omakotitontin alueella, osin rinteessä telakka-alueelle johtavan ajotien kohdalla. Alueelta on löydetty ihmisten luurankoja ja pääkalloja. On ajateltu, että kyseessä saattaisi olla vuoden 1703 ruttoepidemian aikana käytetty kalmisto.
kts. tarkemmin lisätiedot
Korppolaismäellä on myös esihistorialliselle ajalle liittyviä merkkejä. Mäeltä on löytynyt n. 500-luvun paikkeille ajoitettu hopeinen rengaskoristeinen kaarisolki, rautakauden alkupuolelle ajoittuva pronssinen rannerengas ja pari keihäänärkeä.
Historiallisen ajan löydöiksi luokiteltuja: tikari ja lyijykuula
2000-luvulla joenpuoleisia kalliomäen reunoja louhittu huomattavasti. 1980-luvun inventoinnissa mäeltä havaittu nurmikauraa ja savitiiviisteen palanen.

Vähätalon pelto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Vähäjoen pohjoispuolella, Turun ohitustien lounaispuolisella pellolla. Savipellon keskivaiheilla on matala heinittynyt pieni kalliopaljastuma, josta pellon pintapoiminnan yhteydessä löytyi uhrikuoppia. Loivasti koilliseen viettävällä kalliopinnalla on 48 varmaa uhrikuoppaa. 28 kuoppaa muodostaa selvän parijonon. Inventoinnin yhteydessä v. 1989 kalliota ympäröivältä pellolta löytyi rautakautisia saviastianpaloja sekä kaksi lasihelmeä.

Vähätalon mäki/Ihamuotilan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uhrikallio sijaitsee Vähäjoen luoteispuolella, peltojen keskellä olevan mäen lounaisosassa. Kuppeja on kaksi, joista toista pidetään varmana uhrikuoppana. V. 2003 inventoinnissa löytyi kuppikallion itäpuoleiselta pellolta mahdolliseen myöhäiskivikautiseen ja/tai myöhempään asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, piitä, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, palanutta savea. Osa löydöistä voi olla vasta historialliseltakin ajalta. Löytöalueeksi arvioitiin n. 80x100 m, palanut savi keskittyi noin 15x15 metrin alalle. Tämä löytöalue on vain 100 m verran kuppikalliosta sijaitsevan luettu samaan muinaisjäännösalueeseen.
Mäellä on ollut Ihamuotilan kylän yksinäistalo Ylistalo. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1540. Kysymyksessä on yksinäistalo, joka on jakautunut kahtia. Ylistalon rakennukset on siirretty 1900-luvun alussa Ruskonojalle, kun tila siirtyi yhdysviljelykseen Piipanojan kanssa.
Tarkastuksessa keväällä 2015 todettiin, että mäen lakialueella on tehty voimakkaita maansiirtotöitä ja muokkausta. Mäen korkeimmalle lakialueelle on tuotu usean metrin korkeudelta maamassoja. Mäen puustoa kasvavassa lounaisosassa (jossa myös kuppikallio sijaitsee) on vielä jäljellä alkuperäistä maanpintaa. Täällä on myös runsaasti ilmeisesti rakennusten kivijaloista peräisin olevia irrallisia kiviä. Kiviä oli osin siellä täällä ja osin niitä oli työnnetty rinnettä pitkin kasoihin. Varsinaisia kivijalkoja ei kasvillisuuden alta pystytty hahmottamaan. Aivan mäen lounaispäässä, lähellä pellon reunaa on maakellarin jäännökset.

Myllymäki A-B (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mahdolliset esihistorialliset röykkiöt sijaitsevat Myllymäen etelärinteessä n. 10 m Niuskalasta Kotirinteeseen menevän tien pohjoispuolella. Raunioitten etäisyys toisistaan on n. 18 m itä-länsi -suunnassa. Länsipuolinen röykkiö A on maapeitteinen, mutta turpeen alla on runsaasti kiviä, jotka eivät näyttäneet muodostavan kuitenkaan selvää kehää tai muuta säännönmukaista järjestelmää, koko on 3 x 3 x 0,5 m. Itäisemmässä röykkiössä B, koko 2,5 x 3,5 m, kiviä oli aivan maanpinnasta lähtien, mutta nämäkään kivet eivät olleet säännönmukaisessa järjestyksessä.
Turun kaupungin paikkatietojärjestelmässä koordinaatit: P=6713530, I=242610.

Luostarinmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliossa olevat uhrikuopat, joista yksi on tulkittu varmaksi uhrikuopaksi ja kolme epävarmaksi, sijaitsevat loivasti länsilounaaseen viettävällä rinteellä kalliopaljastumalla. Kallio on nykyään keskellä Luostarimäen museoalueen katua. Kivessä havaittu myös kaiverruksia / kalliohakkauksia. Museoalueella toteutettiin vuonna 1987 koekaivaus, joka ei kuitenkaan tuottanut esihistoriallista tai muuten suoraan kuoppiin yhdistettävää löytömateriaalia.

Virnamäenpuisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, korkealla paljaalla kalliolla olevassa irtokivessä. Kiven keskikohdalla on 4 kuoppaa rivissä, kiven länsireunalla on vielä yksi varmaksi tulkittu ja yksi epävarmana pidetty uhrikuoppa.

Tätilä 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee etelään laskevalla ruohottuneella rinteellä, jonka länsi-, etelä- ja itäpuolella on entinen peltoalue. Peltoalueen eteläpuolella virtaa Aurajoki. Kalliolla on yksi varmaksi uhrikuopaksi tulkittu kuppi.

Paaskunta (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kallio, jossa yksi epävarma ja yksi varmaksi uhrikuopaksi tulkittu kuppi sijaitsevat, on Aurajoen eteläpuolella pienellä heinittyneellä kumpareella jota ympäröivät pellot viettävät jokeen. Kohde sijaitsee asemakaavan mukaisessa puistossa.

Kulho Linnavuori (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Kulhon saaren koillispäässä merenrannalla sijaitsee terävälakinen kalliopaljastuma, jonka rinteet lounaisrinnettä lukuunottamatta ovat äkkijyrkkiä. Luoteis- ja koillisrinteillä on useita terasseja. Varhaisin maininta Kulhon Linnavuoresta on asiakirjassa vuodelta 1699, jolloin vuoren juurella sijaitsi iso niitty nimeltä Linnanniittu. Aulis Oja on katsonut linnavuoren palautuvan esihistorialliseksi.
Mäeltä on koekuopasta löytynyt nokista maata, mutta varustuksia tai muuta linnavuoreen viittaavaa ei ole havaittu. Mäellä on kuitenkin huomattava strateginen sijainti: sieltä käsin on voinut valvoa Haarlansalmesta ja Lemunselältä Pitkäsalmen kautta Aurajoen suuhun suuntautuvaa vesiliikennettä.

Lupanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Edväisten lounaisosassa länteen pistävällä kallioisella mäntyä kasvavalla niemellä, Lupanvuorella. Niemen eteläpuolella ovat Vintrin- ja Suutinraumat, joiden kautta pääsee vesiteitse mantereelle. Seudun folkloren mukaan "Ison Ryssän" aikana venäläinen vahtilaivasto olisi maannut Lupanraumassa.
Uunit ovat keskimäärin 2 x 2 m kokoisia ja n. 50 cm korkeita. Ne on kasattu laattamaisista lohkareista kalliopohjalle. Uunit esiintyvät alueella useimmiten parittain, mutta myös on yksittäisiä sekä yksi kolmen uuni ryhmä. Vaikka suurin osa uuneista on sortunut, muutamissa on vielä suuaukko selkeästi havaittavissa.
Vuoden 1964 inventoinnissa alueelta mainitaan ainakin 14 uunia 200 x 400 m alalla kahtena 7 uunin ryhmänä. Vuoden 2021 tarkastuksen aikaan rekisteröitiin 16 selkeää uunin jäännettä sekä näiden lisäksi muutamia mahdollisia uunin pohjia tai rikottuja uunirakenteita, joiden paikkatietoja ei kirjattu. Uunien levinnässä ei voitu havaita jakoa kahteen ryhmään, vaan ne sijaitsevat niemellä tasaisesti 10 m korkeuskäyrän tuntumassa tai sen yläpuolella. On mahdollista, että alueella on vielä lisää kartoittamattomia uuneja.

Piitorauma (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Sirppu- eli Männäistenjoen länsirannalla Piitorauman talosta 170 m lounaasen mäen korkeimmalla kohdalla. Röykiön halkaisija on n. 6 m ja se on epämääräisen muotoinen. Mäen koillisrinteessä röykkiöstä 10 m on luoteis-koillissuuntainen kuoppa, 5 x 1,5 x 0,5 m. Röykkiön itäpuolella on kiviä täynnä olevia kuoppia.
Inventointi 2017: Kohde oli heinän peittämä, ja sen päällä on runsaasti puun oksia.

Jaakola (895010003) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Jaakolan talosta n. 300 m länsilounaaseen korkeohkolla mäntyä kasvavalla avokalliolla Nättilän vainiossa. Röykkiön halkaisija on 7 m ja sen keskellä on kuoppa. Röykkiön itälaidalta on otettu kiviä , länsilaidan korkein kohta on lähes 1 m.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan.

Kiilinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Vähä-Heikon talosta n. 330 m luoteeseen Kiilinmäen länsilaidalla kuivatun Kiilinjärven vieressä. Röykkiö sijaitsee metsärinteessä. Sen halkaisija on 6 m ja sen keskellä on laaja, matala kuoppa. N. 20 m kaakkoon röykkiöstä kalliolla on hajallaan kiviä. Siinä kohdassa on ehkä ollut toinen röykkiö.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Hajallaan olevat kivet n. 20-30 m kaakkoon lienevät luonnollisia. Röykkiön sijainti painaumassa kahden kallion välissä on poikkeava.

Vasusaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Viisolan talosta n. 460 m pohjoiskoilliseen peltojen keskellä olevalla n. 1,5 km pitkällä itä-länsisuuntaisella metsäsaarekkeella. Saarekkeen kapea itäpää kuuluu Viisolan talolle. Röykkiöt ovat maapohjalla. Röykiöitten välissä kulkee metsäautotie. Maapohjalle kasattujen röykkiöitten halkaisija on keskimäärin 3 m ja muodoltaan yksi on kehämäinen, sen keskikohta on matalampi kuin reunat, kaksi on pyöreitä, yksi on soikeahko ja kaksi on hajonnutta.

Pihlava (895010006) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pihlavan talosta n. 400 m eteläkaakkoon metsässä kalliolla. Röykkiön halkaisija on 7 m ja se on pyöreä. Röykkiötä on pengottu vaikka siinä ei ole kuoppaa.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Röykkiön lounaispuolella on pieni röykkiö (halkaisija noin 2 m) ja noin 30 m etelään on vanha rajamerkki ja viisarikivet (kohde 92, Pihlava 3).

Takametsä (895010007) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pihlavan talosta noin 800 m itään pienen Rahkajärven koillispuolella kalliolla. Kallion länsilaidalla on pitkänomainen, noin 9 x 4 x 0,5 metrin kokoinen kivikko. Edellisestä noin 100 m etelään on kallion laella pyöreä, halkaisijaltaan noin 6 metriä oleva röykkiö, jota on pengottu, vaikka siinä ei ole kuoppaa.
Inventointi 2017: Kallion pohjoislaidalla oleva pitkä röykkiö on mitaltaan 12 x 5 m, sen kaakkoisosassa on kuoppa, halkaisija n. metri. Edelliseltä 60 m kaakkoon, kallion koillislaidalla on pyöreähkö pienempi röykkiö, halkaisija n. 3,5 m ja korkeus 0,5 m. Kallion korkeimmalla kohdalla, pitkästä röykkiöstä 90 m etelään, on pyöreähkö röykkiö, mitat 7 x 6 m ja korkeus 0,6 m, sen vieressä on kaksi noin metrin mittaista röykkiötä. Kallion itälaita ja pohjoispuolella ollut metsikkö on avohakattu, röykkiöt eivät ole vahingoittuneet hakkuussa.

Suutila (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiöt sijaitsevat peltojen ympäröimällä havumetsäisellä mäellä n. 1 km pohjoiskoilliseen Sirppujoen ylittävältä sillalta. Mäen pohjois- ja itäpuolella pellon reunassa kulkee metsätie. Osa kiviröykkiösta voi olla luontaista kivikkoa. Paikalla on myös yksi kuoppa. Kiviröykkiöistä kaksi on kehämäistä, niiden keskikohdat ovat matalammalla kuin reunat ja halkaisijat ovat 2,5 m ja 3 m. Yksi kiviröykkiö on pyöreä ja sen halkaisija on 3 m.
Inventointi 2017: Suurin osa röykkiöstä on kasattu ison maakiven kylkeen. Röykkiöt ovat ilmeisesti viljely- kaskiröykkiöitä. Kivinen maasto on raivattu röykkiöalueella, maannos ja kasvillisuus viittaavat vanhaan kaskiviljelykseen.

Levonniitunmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöalue sijaitsee n. 700 m pohjoiskoilliseen Sirppujoen ylittävältä sillalta Levonniitunmäen eteläpuolella olevalla metsäisellä peltoalueelle työntyvällä niemekkeellä. Mäellä on ainakin 28 erilaista kiviröykkiötä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan pienehköjä, n. 2-4 m ja ne sijaitsevat niin alavalla maalla, etteivät voi olla pronssikautisia.
Vuosina 1996-97 alueella kartoittiin kaikkiaan 35 röykkiötä noin 1,5 hehtaarin alueella, tehtiin fosfaattikuopitus sekä tutkittiin röykkiöt 35 sekä 23. Röykkiöt todettiin ihmisen tekemiksi, mutta niiden funktio ja ajoitus eivät selvinneet. Korkeat fosfaattiarvot alueella keskittyyivät röykkiöihin.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan, alueella kasvaa taimikkoa. Inventoinnissa kartoitettiin suurin osa röykkiöistä ja alue rajattiin. Pohjoisimman röykkiön länsipuolella tilan rajalla on n. 10 m pitkä kiviaita.

Taipaleenvainio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat peltojen ympäröimällä luoteis-kaakkoissuuntaisella metsämäellä n. 100 m länteen Kauniston tilan päärakennuksesta. Röykkiöitten halkaisijat ovat keskimäärin 2-3,5 m suurimman röykkiön halkaisijan ollessa 10 m. Suurimman röykkiön keskellä on kuoppa ja useita muita röykkiöitä on hajotettu tai pengottu.
Inventointi 2017: Röykkiöalueella maa oli raivattu ja humuksen alla tummanharmaan kerros, joka viittaa kaskiviljelykseen, kuten alueella kasvava puustokin. Yhteensä kartoitettiin 10 röykkiötä, halkaisija 2 – 4 m. Yllä mainitun suuren röykkiön luonne on epävarmaa.

Luhtamäki (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kauniston talon pihapiirissä ja kummallakin puolella tietä, joka erkanee Kivimäkeen vievästä tiestä. Suurimman röykkiön koko on 5 x 4 x 0,5 m ja siinä on keskellä kuoppa. Kahdessa epämääräisen muotoisessa röykkiössä vahva hiilikerros ja toisessa lisäksi punaisia hiekkakivilaakoja.
Kiinteistölle 895-436-2-15 johtavaa tietä rakennettaessa useampi röykkiö on saattanut tuhoutua, tien eteläpäätä reunastavasta kiveyksestä osa mahdollisesti röykkiöistä peräisin.
Vuoden 2017 inventoinnin aikaan alueelle oli hiljattain rakennettu uusia taloja ja pihat niiden ympärillä on tasoitettu. Inventoinnissa havaittiin ainoastaan 8 selvää röykkiötä ja suuri osa v. 1964 ja 1999 kartoitetuista röykkiöistä vaikutti tuhoutuneen. Vuonna 2024 tehdyssä tarkastuksessa alueen kaakkoisosasta rekisteröitiin kaksi maantasaista, sammaloituneista kivistä koostuvaa röykkiötä ja koillisesta yksi. Kohteella saattaa olla vielä muitakin pieniä kiveyksiä jäljellä aluskasvillisuuden seassa.

Härkähaankallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Niinijärvestä pohjoiseen laskevan Härkähaanojan länsipuolella metsäisen kallion itäreunalla. Matkaa Niinijärven pohjoisrannalta Härkähaanojan suulta on 260 m länsiluoteeseen. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2,5 - 3 m ja muodoltaan soikeahkoja, epämääräisiä ja yksi on lähes nelikulmainen.
Inventointi 2017: Kallion laella on 2 selkeä kiviröykkiötä, halkaisija 4 – 4,5 m. Havainnot ovat ristiriidassa v. 1964 inventointikertomuksen kanssa (7 epämääräistä röykkiötä kallion itäreunalla), syy tähän jäi epäselväksi.

Koivuranta II (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Niinijärvestä pohjoiseen virtaavan Härkähaanojan itäpuolella mäntymetsää kasvavan kallion länsireunalla n. 100 m kohteesta 12 pohjoiseen. Röykkiöiden halkaisija keskimäärin 4 m. Röykkiö 1. kivet ovat hajallaan ja sen muoto en määrittelemätön. Röykkiöt 2-3 ovat pyöreitä eikä niitä ole pengottu.
Inventointi 2017: Alueelta löytyi vain yksi röykkiö, halkaisija n. 3,5 m. Alue oli paikoitellen tiheän kuusitaimikon peittämä, mikä huononsi havaintomahdollisuuksia huomattavasti.

Työväentalon kallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kytämäelle vievän maantien eteläpuolella maantien ja Velluanjoen yhtymäkohdasta 360 m lounaaseen laakealla kallioalueella. Röykkiöitten halkaisijat ovat 2-4 m. Kiveyksissä oli nokea ja hiiltä kuten muuallakin kallionkoloissa.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan, keskimmäisestä röykkiöstä n 50 m itään on L-muotoinen kivilatomus ja mahdollisesti hajotettu pieni röykkiö.

Mattila (895010016) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Vuoden 1964 inventoinnin mukaan röykkiöt (7 kpl) sijaitsevat korkeahkolla metsäisellä harjanteella n. 260 m etelälounaaseen Vehmaalle vievän ja Sairisiin vievän tien risteyksestä sähkölinjan lounaispuolella. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan n. 2-4 m.
Inventointi 2017: paikalle on rakennettu toinen 110 kv johto edellisen johdon lounaispuolelle, kaikki havaitut röykkiöt ovat sähkölinjojen alla. Kohteelta tunnistettiin enää 2 selkeää röykkiötä, koko 6 x 4 m ja 4 x 4 m. Vielä näkyvien raskaiden koneiden jäljet kielivät sitä, että loput röykkiöistä mahdollisesti tuhoutuivat rakentamisvaiheessa.
Vuoden 2022 inventoinnissa paikalla on yhä tunnistettavissa 6 röykkiötä, joista yksi sijaitsee aikaisemman rajauksen ulkopuolella. Kohteen tarkempi kartoittaminen edellyttäisi perusteellisempia tutkimuksia, koska kivikkoisella alueella röykkiöiden
muodon tarkka määrittäminen on hankalaa, mikä osin johtuu siitä, että alueella on
edelleen havaittavissa työkoneiden jälkiä.

Materonkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Materon talosta 140 m pohjoiseen kapealla kaakkois-luoteissuuntaisella kallioharjanteella, kallion päällä. Röykkiön koko on 9 x 10 x 0,5 m ja sen kiveys on melko hajanainen. Röykkiön keskellä on kaksi kivikehää ja siellä on ollut myös hiiltä.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan.

Korvenmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalanti-Vehmaa maantien länsipuolella tien ja Alhonrannan taloon vievän peltotien risteyksestä 400 m länsilounaaseen kivikkoisessa metsässä. Röykkiöitten halkaisijat ovat keskimäärin 3 - 5 m.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan; kankaan länsipää on avohakattu, röykkiöt eivät ole vahingoittuneet. Alueella on havaittu 8 selkeää röykkiötä, joiden koko vaihtelee 3 – 6 m. Suurin röykkiö on korkeimmalla kohdalla, halkaisija 6 m, keskellä on kuoppa. Länsilaidalla on pitkulainen matala röykkiö, pituus 4,5 m ja leveys n. 2 m. Alueella saattaa olla muita röykkiöitä, niiden luonteen selvittäminen vaatisi pintakasvillisuuden poistoa. Röykkiöt on merkattu keltaisilla puupaaluilla.

Vähäniityntausta (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Vuoden 1964 inventointitietojen mukaan Kalanti-Vehmaa maantien itäpuolella metsänreunassa sijaitsee kaksi röykkiötä, toinen n. 300 m Vapolan talosta pohjoiseen ja toinen talosta n. 250 m itään. Pohjoisempi röykkiö on 8 x 6 m:n kokoinen ja sen keskellä on kuoppa. Toisen röykkiön koko on 2 x 3 m.
Inventoinnissa vuonna 2017 alueella havaittu vain yksi, pohjoisempi röykkiö. Sen mitat ovat 7 x 5 m, korkeus 0,5 m ja keskellä on pieni kuoppa. Rakenne on heinän ja paksun sammalkerroksen peittämä.

Raunio (Hautapaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kalanti-Vehmaa maantien länsipuolella Rajamäki -nimisen kallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiön halkaisija on 8 m ja sitä on ilmeisesti kasattu korkeammaksi, korkeus on n. 1 m ja sen keskelle on pystytetty korkea kivi rajasampaaksi. Röykkiö on ehkä voitu valita rajamerkiksi soveltuvan sijaintinsa takia.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Röykkiön päällä on tehty neliskulmainen kivijalka, sen keskellä on pystykivi , röykkiöstä n. 4 m koilliseen ja länteen on kasattu pienet viisariröykkiöt.

Pietilän Myllymäki ja Lakiapelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalanti-Vehmaa maantien itäpuolella, entisestä Pietilän talosta ja kaupasta n. 250 m koilliseen. Paikka on kallioinen laidunmäki, jolla on sijainnut tuulimylly. Kallioon on hakattu vuosiluku 1871.
Röykkiö 1 on 10,8 x 10,4 x 0,7 m kokoinen, se on pyöreä ja siinä on isojen kivien muodostama kehä. Röykkiö 2 on kooltaan 13,9 x 13,6 x 0,8 m ja siinäkin on paikoin erotettavissa reunakiveystä. Röykkiö 2 on purettu osittain. Röykkiön 2 reunaan vuoden 1964 inventoinnin yhteydessä tehdystä koekuopasta löytyi pieniä saviastianpaloja (KM 16516). Lisäksi v. 1964 inventoinnin mukaan mäellä on kaksi epävarmaa halkaisijaltaan 2 m ja 7 m hautarauniota.
Röykkiöistä n. 50 m etelään röykkiöitten ja Pehdon kylätien välistä kuopan reunasta on löytynyt palanutta savea ja rautakautisen saviastian pala. Löytökohdan luonne on epävarma, kyseessä on mahdollisesti asuinpaikka.
Vuoden 2017 inventoinnissa muinaisjäännöksen sijainti oli merkitty virheellisesti n. 200 m lounaaseen, paikalle jossa maanpinta on tasoitettu ja täytetty varastoalueeksi, ja tulkittu kohteen tuhoutuneen.
Vuonna 2021 tehdyn tarkastuksen yhteydessä kohteen sijaintitieto korjattu vastaamaan v. 1964 inventoinnin tilannetta. Kallioisella mäellä edelleen havaittavissa jäänteitä kahdesta röykkiöstä jotka osittain kasvillisuuden peittämiä.

Osinkaisten kallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalanti-Vehmaa maantien itäpuolella, n. 1 km itään siitä kohdasta mistä erkanee tie Kuuvantakaan. Kallio on korkeahko ja pitkä lounais-koillissuuntainen kallioharjanne jonka länsipäässä röykkiöt sijaitsevat. Sen eteläpuolella on peltoalue, jonne kallion länsipuolitse vie tilustie. Läntisempi röykkiö on halkaisijaltaan 6 m ja sen keskellä on kuoppa. Toinen röykkiö on halkaisijaltaan n. 7 m ja siinä on kaksi matalaa kuoppaa.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan.

Korphallonmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat korkealla ja kapealla luoteis-kaakkoissuuntaisella kallioharjanteella, jonne on n. 600 m kaakkoon Tammistosta Pehtsaloon ja Tammistosta Koverolle vievien teitten haarasta. Kallio on n. 150 m maantiestä lounaaseen.Kaikissa röykkiöissä on kuoppa ja niissä olleita kiviä on vieritetty ympäristöön. Röykkiöitten halkaisijat ovat 7 - 9 m ja korkeus 1 m, paitsi kaikista huonoimmin säilyneessä röykkiössä korkeus on määrittelemätön.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Röykkiöiden halkaisijat ovat 6 -9 m, isomman röykkiön luoteispuolella sen kyljessä on matala noin 3 m pitkä ja 1,4 m leveä kiveys.

Lallan Isomaa (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee pienellä kallionyppylällä Tammistosta Pehtsaloon vievän tien koillispuolella, n. 600 m kaakkoon tietä pitkin siitä kohdasta, mistä tie erkanee Koverolle, tiestä n. 70 m itäkoilliseen. Röykkiö on sammaloitunut ja sen halkaisija on n. 6 m.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan, se sijaitsee noin 5 m korkean kalliojyrkänteen yläpuolella. Röykkiö on soikea, mitat n. 7 x 5 m.

Uotilan Isomaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähes pohjois-eteläsuuntaisen kapean ja korkean metsäisen kivikkoharjanteen päällä. Röykkiö 1 on Tammistosta Pehtsaloon vievän tien pohjoispuolella 880 m etelään Koverolle vievän tien risteyksestä, tien vieressä. Röykkiö 2 sijaitsee tien eteläpuolella, n. 30 m tiestä harjanteen päällä. Kumpaakin röykkiötä on kaivettu. Röykkiön 1 halkaisija on 8 m ja korkeus koillisreunassa 1,5 m, lounaisreunan korkeus on vajaa metri. Röykkiön 2 halkaisija on 6 m ja korkeus 1 m.

Rikkaitten haudat (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Männistön talosta 330 m länsiluoteeseen metsämäellä Vehmaalle vievän maantien itäpuolella, tiestä itään n. 40 m. Röykkiön 1 halkaisija oli 7 m, korkeus 0,5 m ja sen keskellä on matala kuoppa. Röykkiön 2 halkaisija on 14 m, korkeus 2 m ja sen keskellä on laaja kuoppa, joka ei kuitenkaan ulotu pohjaan saakka. Röykkiön 3 halkaisija on 16 m, korkeus 1 m ja sen keskellä on laaja kuoppa, joka ei ulotu pohjaan. Röykkiön 4 halkaisija on 8 m, korkeus n. 1 m ja sen keskellä on matala kuoppa.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Röykkiöiden 2 ja 3 halkaisijat ovat 12 ja 13 m.
Tien vieressä olevasta opastaulusta on vain kehys jäljellä.

Nohkola (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Sorrinniitun pohjoispuolella Otiaistensaaret nimisellä peltojen ympäröimällä metsäisellä mäellä Sirppujoen mutkassa peltotien itäpuolella. Röykkiön halkaisija on n. 2 m.

Palppa I (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Palpan tilan päärakennuksesta 320 m itään heinää kasvavalla kivikkoharjanteella Uusikaupunki-Laitila maantien ja Sirppujoen välissä peltojen ympäröimänä. Harjanteella on kolme kuoppaa, kooltaan 1 x 2 m ja halkaisijaltaan 1 m, joista yhteen kaivetusta koekuopasta löytyi 30 cm:n syvyydestä hiilensiruja.

Patraistenmäki (Palppa V) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Palpan tilan päärakennuksesta n. 200 m kaakkoon aivan Laitila-Uusikaupunki maantien länsipuolella, maantien vieressä kivikkoisella mäellä. Maantien teossa mäen kaakkoisosaa on leikattu. Löytöinä paikalta on mm. sininen lasihelmi, pronssinen hevosenkenkäsolki, spiraalisormus, rautaveitsen teräkatkelma, hioimen pala, saviastianpaloja, savitiivistettä ja palanutta ja palamatonta luuta.
Inventointi 2017: Kohteen sijainti jäi hieman epävarmaksi, koska kohteiden numerointi oli erilainen v. 1964, 1968 ja 1977 raporteissa. Mj-rekisterin entiset koordinaatit sijaitsevat Palpan talosta n. 600 m pohjoisluoteeseen (ilmeisesti lyöntivirhe). Kohteen sijainti on joko Palppa VI:n koillispuolella (karttamerkintä Lehtosalo-Hilanderin raportin 1968 mukaan ja on Palppa VI:n rajauksen sisällä) tai Palppa VI:n lounaispuolella.

Palppa VI (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palpan tilan päärakennuksesta n. 200 m eteläkaakkoon Patraistenmäen lounaispuolella suurehkolla, korkealla mäellä Laitila-Uusikaupunki maantien länsipuolella. Tämä asuinpaikka on kauempana maantiestä eikä ole kärsinyt tietyöstä. Mäellä oli erilaisten perunakuoppien ja kellareitten lisäksi neljä pienehköä ja matalaa "hautakuoppaa". Kohteen tutkitusta osasta on kaivauksissa löytynyt 11 x 5 m:n kokoinen rakennuksenpohja, jossa on keskellä tulisija. Löytöjä ovat mm. kolme rautaveistä, rannerenkaan kappale, spiraalikoristeen katkelma, neljä kuutiokiveä, seitsemän lasihelmeä, saviastianpalat ja savitiiviste.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Talonpohjan kaivausalueen lounaispuolella on röykkiö, jolla ei ole mj-numeroa, mahdollisesti kyseessä on kohde Patraistenmäki (Palppa V) (nykyään merkitty 70 m ed. koilliseen).

Ahtelan Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Laitila-Uusikaupunki maantien ja vanhan maantien välissä kivikkoisella mäellä. Aikaisemmin paikalla on sijainnut tuulimylly. Mäeltä on löytynyt palaneen luun siru.
Inventointi 2017: Alue on nykyään omakotitalon piha-aluetta. Tarkka sijainti ja säilyneisyys ovat selviämättä.

Pere (895010039) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee uuden ja vanhan Laitila-Uusikaupunki liittymästä n. 60 m lähes pohjoiseen peltojen välissä olevalla sekametsää kasvavalle kivikkoisella harjanteella. Harjanteen kaakkoisosasta, koekuopasta löytyi saviastianpaloja, samoin löytöpaikasta 30 m länsilounaaseen olevan kiviraunion luota ja vielä näiden paikkojen välistä. Raunio sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla.

Uusikartano I (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Laitila-Uusikaupunki maantien koillispuolella, n. 100 m etelään Kallelan-Hallun tien risteyksestä. Röykkiö on ollut 9 x 7 m:n kokoinen, selvästi rajautuva soikeahko, kiven ja maan sekainen muinaisjäännös. Röykkiöstä on löytynyt saviastianpaloja ja eläimen hampaita ja luita. Tien rakennus on tuhonnut suurimman osan röykkiöstä.

Samppamaa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ahtelan tilan päärakennuksesta 60 m itään Kylähiidestä Halluun ja Kallelaan menevän tien pohjoispuolella kapealla luoteis-kaakkoissuuntaisella pensaikkoa kasvavalla viljelemättömällä alueella. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpinnalle selviä merkkejä. Kalmistoon kaivetuissa koekuopissa on ollut mustaa maata ja saviastianpaloja.
Inventointi 2017: Kohteen tarkka sijainti ja kunto ei selvinnyt. Talon lounaispuolella on säilynyt pienellä alueella alkuperäistä maanpintaa, muut alueet ovat rakennettua tai tasoitettua.

Pietilä (895010045) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Suurimmaksi osaksi tuhoutunut kalmisto sijaitsee Pietilän talon pihapiirissä ja pihamaalla Sirppujoen länsipuolella Kylähiisi-Hallu maantien pohjoispuolella n. 160 m Sirppujoen ylittävältä sillalta länteen. Esinelöytöjä ovat mm. rautamiekat, keihäänkärjet, spiraalirannerenkaat, pronssikulkunen, kupurasoljet, kaularenkaat, spiraalisormus, niittinaulat, särmänuppinen hevosenkenkäsolki ja pronssineula, jonka toiseen päähän on kuvattu ihmiskasvot.
Inventointi 2017: M. Bergströmin kaivausraporttiin 1984 merkitty mahdollinen säilynyt kalmistoalue on nykyään uuden talousrakennuksen ja tasoitetun piha-alueen kohdalla. Todennäköisesti kohde on kokonaan tuhoutunut.

Pietilä II (895010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pietilän tilasta n. 100 m länteen Kylähiisi-Hallu maantien ja Karin taloon vievän tien välisellä Pietilän taloon kuuluvalla kielekkeellä maata, jonka luoteispäässä on kivikkoinen alue. Kylätien ojanleikkauksessa näkyi nokimaata ja esinelöytöinä tuli saviastianpaloja ja palanutta savea.

Nohkola 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Sirppujoen mutkassa joen pohjoispuolella Kylähiisi-Kallela maantien sillalta 300 m kaakkoon Nohkolan tilan päärakennuksen itäpuolella ja pohjoispuolella piha-alueella ja päärakennuksen länsi- ja eteläpuolella olevassa puistossa. Esinelöytöinä mm. keihäänkärki, veitsiä, kupurasolkia, sirppi, rannerenkaita, saviastianpala ja palanutta luuta.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Kynnetystä pellosta ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä. Kaivauskertomuksen K: Katiskoski 1985 mukaan ei ole selvillä, paljonko muinaisjäännöksestä on säilynyt, suurin osa tuhoutui todennäköisesti aikaisempien kaivausten seurauksena.

Maunu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Sirppujoen mutkan koillispuolella, Kallela-Hallu tien varrella Maunun talon pihapiirissä. Löytöinä puukko, hioimia ja saviastianpaloja. Muinaisjäännöksestä ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä. Maunun talosta n. 200 m koilliseen pellolta on löytynyt irtolöytönä kaksi soljen puolikasta. Maunun tilan tulevan uuden päärakennuksen pohjoispuolella hvaittiin koekuopan pohjalla mahdollisen säilyneen rautakautisen kalmiston kiveystä. Vemärikaivannon seurannasa (Turun maakuntamuseo) ei rautakautiseen muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä havaittu, mutta vahva historiallisen ajan sekoittunut kulttuurikerros. Kerrokset voivat olla entisen kylätontin jäänteitä lähellä paikalllisteiden risteystä. V. 2005 tehdyn tarkastuksen koepistoissa n. 120 m uudesta päärakennuksesta itäkoilliseen ja itäkaakkoon ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa pellossa ja suuren maakiven ympärille koottujen peltokivien länsireunassa.
Inventointi 2017: Muinaisjäännösalue on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut.

Retkenkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Lehtimäen talo sijaitsee Sirppujoen jyrkän mutkan itäpuolella Kylähiisi-Kallela tien varressa tien koillispuolella korkean Retkenkallion juurella. Lehtimäen talon pihalta on löytynyt kaksi litteää ristiriipusta ketjuineen, litteä pronssiriipus ketjuineen ja kaksi karhunhammasriipusta. Talosta koilliseen kallion päällä tasanteella on kiven- ja maansekainen kumpare, jonka laidassa on n. 0,5 m korkea kivi. Kysymyksessä on ehkä hautakunpare. Kumpareesta on löydetty hiiltä.
Inventointi 2017: Alue talon koillispuolella ja kallioilla oli aidattua laidunta.

Kaunisto (895010050) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hallu-Kallelan tien koillispuolella, tiestä n. 120 m itään koulun kohdalta mitattuna, talon pihapiirissä. Kohteessa saattaa olla vielä koskematonta kalmistoa jäljellä. Löytöjä ovat mm. kupurasolki, hevosenkenkäsolki, kaularenkaan katkelmat ja skandinaavisen soljen katkelma. Osa löydöistä on Uudenkaupungin museossa, nro:t 1649-1652.
Inventointi 2017: Kohdetta ei pystytty paikallistamaan, entiset pellot ovat osittain metsittyneet, kuten talon pihakin. Alue on melko tasainen ja maaperä kosteaa.

Rautakautinen; Kohde sijaitsee Koivumäen tilan päärakennuksesta n. 300 m pohjoiseen Hallun ja Kallelan kylien rajalla, Sirppujoen ja Kylähiisi-Hallu tien välissä joesta 440 m itään ja tiestä 440 m länteen kivikkoisella mäellä. Muinaisjäännös ei näy maanpinnalle. Koekuopasta löytyi saviastian siruja ja maa oli mustaa. Kyseessä voi olla joko asuinpaikka tai kalmisto.
Inventointi 2017: Alue on ennallaan. Mäki on melko kivinen ja epätasainen, eikä se vaikuta sopivalta asuinpaikalle. Mäen koillislaidalla törmän yläpuolella on alue, jossa on tasainen kivikko, kivien välistä tuli kairauksessa nokimaata. Kyseessä saattaa olla polttokenttäkalmisto.

Piispa eli Pietilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Vilon tilan pihapiirissä eikä muinaisjäännöksestä ole maanpäällisiä merkkejä. Löytöjä ovat keihäänkärki, veitsi ja hioin.
Inventointi 2017: Tarkka sijainti jäi epäselväksi, pisteen kohdalla on uudempi rakennus.

Vilon Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Oletettu kalmisto sijaitsee Kylähiisi-Hallu tiestä etelään erkanevan tien eteläpuolella n. 340 m teitten risteyksestä. Tien eteläpuolella kuopan reunassa näkyi paikoin nokimaata ja löytyi palanutta savea. Tien pohjoisreunan leikkauksessa näkyi myös paikoin nokea ja löytyi palanutta savea, palamatonta luuta ja rautanaulan katkelma. Kiven- ja maansekaisia kumpuja oli runsaasti laitumella.
Inventointi 2017: Alue on ennallaan, edelleen hevoslaitumena. Etelärinteellä olevia kumpareita ei päästy tarkastamaan, koska siellä oli eläimiä.

Hellä (895010054) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hellän tilan lounaispuolella mistä on löydetty melko paljon löytöjä. Hellän talo sijaitsee kivikkoisella mäellä Kylähiisi-Hallu tiestä 400 m koilliseen Kallelan tienristeyksestä. Talon etelä- ja kaakkoispuolella on 16 kumpareitta, joista osa on hautoja, osa jotain muuta. Alue oli laitumena. Löytöjä ovat mm. kilvenkupura, miekka, keihäänkärkiä, rannerengas, veitsi, sirppi ja muutama saviastianpala.
Inventointi 2017: Alue missä kumpareet olivat, on joskus tasoitettu, talon lounaispuolella on nurmea, etelä- ja kaakkoispuolella peltoa. Pellon kaakkoisreunalla on iso kivivalli, johon raivatut kivet on kasattu. Pellon pinnalta ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Ei ole selvillä, paljonko muinaisjäännöksestä on säilynyt. Talon emäntä ei tiennyt kumpareista mitään, ei myöskään, että paikalla on muinaisjäännösalue.

Pilpola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Pilpulan tilan päärakennuksesta 100 m länteen Kylähiisi-Hallu maantien lounaispuolella heinikkomäellä. Toinen kumpare on 5 x 3 m:n kokoinen ja sen päälle on kasattu peltokiviä. Koekuopassa näkyi nokimaata ja löytyi saviastian siru.100 m pohjoiseen edellisestä kummusta sijaitsee matala raivaamaton laidunmäki, jossa on suuria siirtolohkareita. Koekuopassa näkyi mustaa maata ja löytyi saviastian muruja.
Inventointi 2017: Kohde on suunnilleen ennallaan; molemmille kumpareille on kasattu jonkun verran lisää peltokiviä.

Kalmumäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokalmisto sijaitsee matalalla, kallioisella, loivarinteisellä kumpareella jota ympäröivät alavat pellot. Alue sijaitsee Kylähiisi-Hallu maantien länsipuolella Pilpulan tilan päärakennuksesta 170 m lounaaseen ja Kallelan sahasta 50 m luoteeseen. Kalmiston länsilaidalla on kaksi kallioon hakattua uhrikuopparyhmää. Kuopparyhmä 1 sijaitsee n. 55 m länsiluoteeseen saharakennuksesta kallion pintaan hakattuna. Kuoppia on seitsemän. Kuopparyhmä 2 sijaitsee muuntajan vieressä myös kallioon hakattuna. Kuoppia on seitsemän. Kalmistolöytöjä ovat mm. lasimassa- ja pronssihelmet, miekka ja miekkojen osia, karhunhammasriipus, keihäänkärkiä, hevosenkenkäsolkia, pronssispiraaleja, kuolaimet, pronssisormukset, kupurasoljet, keritsimet, hopearaha, niittinaulat, rautanaulat, palanut luu, tulusrauta ja saviastianpalat.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Viimeisen mj-hoidon jälkeen heinän valtaama, uhrikallio on sammaleen peittämä.

Hiidenvainio (895010057) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kallelan ja Varhelan tienhaarasta 300 m pohjoiseen Hasun tilan päärakennuksesta 100 m kaakkoon (alueen keskusta). Hiidenvainio on loivahkoa etelään ja kaakkoon ja itään viettävää pelto- ja laidunmaata. Vainion keskellä on raivaamattomia kivikkokumpareita, joista osasta on löytynyt saviastianmuruja ja niissä on mustaa maata ja/tai hiilimaata. Kumpujen koot vaihtelivat 2 x 1 metristä halkaisijaltaan 20 m oleviin.
Kohdetta on vaurioitettu pellonraivauksen yhteydessä syksyllä 2009. Yksi röykkiö on tuhoutunut kokonaan. Osan reunat ovat vaurioituneet ja osan päälle on kasattu kiviä.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan, kumpareita ei voitu tarkastaa lähempää, koska varhaisperuna oli juuri kylvetty.

Kotovainio (895010058) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmistoalue sijaitsee Luottio-ojan ja Varhelaan vievän tien välissä laidunalueella Uudenkartanon tilan päärakennuksen lounaispuolella. Laitumen keskellä on laaja 50 x 20 x 1,5 m:n kokoinen kivikkokumpu jonka lounaispäästä löytyi saviastianpaloja vuoden 1964 inventoinnin yhteydessä. Myös Luottionoajan varressa pieniä kumpareita, samoin kuin laidunalueen itäosassa. Nämä kumpareet ovat keskimäärin 2 m halkaisijaltaan.

Korkeapyörtäneenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kallelasta varhelaan vievän tien ja Lukkionojan välissä niityllä n. 10-130 m matkalla tien vieressä. Neljäs röykkiö sijaitsee pellon keskellä olevassa laajassa mäenkummussa. Varhelaan vievän tien rakentaminen on tuhonnut osittain kummut 1-3. Röykkiöstä 1 on löytynyt mm. kilvenkupura, kuolaimet kaksi miekanterää, sormus, rautaneula, palanutta luuta ja saviastianpaloja. Röykkiössä 4 oli mustaa maata ja siitä löytyi saviastianmuru.

Mäkilä peltotie (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Varhelaan vievän tien ja Lukkionojan välissä Virtalan talosta etelään lähtevän peltotien kummallakin puolella. Röykkiöstä 1 on puolet tuhoutunut tienteossa. N. 100 m Varhelan tiestä on leikkaus (röykkiö 1), jossa näkyi saviastianpaloja. Röykkiöstä 1 50 m etelään tien itäpuolella matalahko kumpare, josta löytyi saviastianpaloja.

Mäkilä laidun (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kalmistoalue sijaitseen Varhelaan vievän tien ja Lukkionojan välissäVarhelantieltä Eskolan tilalle vievän tien länsipuolella laitumella. Suurin röykkiö, röykkiö 1 (20 x 10 m) sijaitsee 80 m etelään Varhelan tieltä ja 50 m länteen Eskolan tilalle vievältä tieltä. Röykkiöitten halkaisija on keskimäärin 10-5 m ja yhdestä löytyi saviastianpaloja. Röykkiöistä kaksi voi olla moderneja.

Eskola (895010063) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Eskolan tilan päärakennuksesta 30 - 100 m etäisyydellä, pohjoisluoteesta lounaaseen sijaitsevalla sektorilla kiven ja maansekaisia kumpareita, joissa hyvin tummaa maata sekä keramiikan siruja. Muinaisjäännösalueen keskellä N-S suuntainen peltokaistale, jota muokatessa on voitu puskea rikki siinä sijainneita rakenteita. Vaihtoehtoisesti pellolle on saattanut kulkeutua arkeologista materiaalia ympäröiviltä pieniltä harjanteilta joille röykkiöt aikoinaan kasattu. Vuoden 1964 inventoinnissa paikalta havaittu kaikkiaan 8 erillistä kiven ja maansekaista röykkiötä. Lisäksi päärakennuksesta n. 70 m länteen mahdollinen röykkiön jäänne. 1900-luvun maankäyttö lienee tuhonnut isohkon osan mäellä aikoinaan sijainneista hautauksista.

Vuola Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hallu-Varhela tien eteläpuolella ja Luokkionjoen pohjoispuolella Myllymäki nimisen laajahkon kivisen mäen keskikohdassa peltotien itäpuolella. Paikalle kaivettu hiekkakuoppa ja suulin rakentaminen ovat tuhonneet kalmistoa. Esinelöydöt kalmistosta ovat rapusolki, saviastianpalat ja palanut luu.
Inventointi 2017: Ei tehty muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja, kohde on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut.

Kotivainio (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännös sijaitsee (kuten kohde 65) Kallela-Varhela tien ja Lukkionjoen välissä Vuolan Myllymäestä 180 m koilliseen laidunalueen keskellä pienellä harjanteella, jonka päällä on isoja kiviä. Koekuopasta löytyi saviastianpalasia.

Vähänvainionmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännöskohde sijaitsee kivikkoisella mäellä Raulan talon pihamaalla ja Varhelasta Mudaisiin menevän maantien sekä itä- että länsipuolella. Kohteesta on löytynyt mm. miekkoja, keihäänkärkiä, veitsiä, kilvenkupura, paimensauvaneuloja, hopeinen rannerengas ja kupurasoljen kappale. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä ja se on suurimmaksi osaksi tuhoutunut.

Rintala (895010068) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kalanti-Vehmaa maantiestä erkanevan Sairaisiin vievän tien itäpuolella n. 1,5 km etelään em. teiden risteyksestä. Paikalla on punaisista hiekkakivistä tehtyjä ladelmia, joista osa on tuhoutunut, osa näytti jatkuvan saunan alle ja viereen. Paikalta on löytynyt esineitä, mm. pronssinen torvipäinen kaularengas, kaksinkerroin taitettu miekka ja joitakin solkia, jotka ovat kadonneet.
Inventointi 2017: Inventointikertomuksessa M. Huurre 1964 mainitut rakennukset on purettu, paikalla on iso konehalli, ja ympäristö on tasoitettu. Ainakin osa kohteesta on siten tuhoutunut. Kallion korkeimmalla kohdalla on kiviröykkiö, halkaisija 4 m ja korkeus 0,5 m, sen ympäristössä maanpinta on pääosin ehjä. Rajaus on ehjän alueen perusteella.

Kirkonloukas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteessa on kiviröykkiöitä ja kuopanteita, joita on kutsuttu "ryssänhaudoiksi". Kohde sijaitsee Kalanti-Vehmaa maantien lounaispuolella, n. 200 m länteen Koverolle menevän tien risteyksestä kivikkoisella mäellä, missä kasvaa pähkinäpensasta. Röykkiöitten keskimääräinen halkaisija on 3-6 m. Löydöt ovat saviastian muruja ja kuonaksi palanutta ainetta. Mäen laella ja etelärinteellä on myös 14 selvää kuoppaa. Kuopat sijaitsevat n. 50 metrin pituisella matkalla mäen rinteessä, suurin osa kutakuinkin mäen korkeuskäyrää vastaan. Vain yksi kuoppa sijaitsee toisista hieman erillään, mäkialueen luoteisosassa. Kuoppien pituus vaihtelee 2 - 5 m:n välillä, leveys 0.6 - 1.5 m:n ja syvyys 0.2 - 0.9 m:n välillä.
Yksi kuoppa tutkittiin vuonna 2000. Osoittautui, että se oli kaivettu vanhemman muinaisjäännöksen päälle, joka on kiveys, jonka funktio ei selivnnyt tutkimuksissa. Löydetty keramiikka ja kuonaa viittaa varhaismetallikautiseen toimintaan.

Vähä-Kuuanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vähä-Kuuanvuori on Lahden, Velluan ja Kuantaan kylien rajalla sijaitseva kallio. N. 300 m Vähä-Kuuanvuoresta koilliseen kulkee tie Korven kylästä Kuantaan.Tien itäpuolella, 500 m koilliseen Vähä-Kuuanvuoresta nousee Kuuanvuori n. 50 m merenpinnan yläpuolelle. Kivivallit sijaitsevat paljaalla kalliolla. Vähä-Kuuanvuoren pohjoispuoli on jyrkkä, mutta muutoin kallio ja siitä eteläkaakkoon jatkuva mäki ovat loivia. Kivivalli on rakennettu yhtenäiseksi vuoren koillisreunalle, lounais- ja luoteisreunalle. Muuri oli ladottu osittain kaksinkertaiseksi alueen kaakkoisosassa. Vallien pituus yhteensä on n. 190 m ja leveys 1,5-2 m. Vallien kaakkoispäädyn väliin jää 30 m:n kokoinen kivetön alue. Kohteesta on löytönä pronssikautinen kivikirves paljaalta kalliolta.
Inventointi 2017: Kohde on pääosin ennallaan, pieniä osia kivivallista etelä- ja länsiosassa on vaurioitunut metsänhakkuussa (alueella on nyt noin 2 m korkea taimikko). Rakenteen funktio ja tarkempi ajoitus ovat epäselviä.

Iso Lehmämaa 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Entisen Lokalahden pitäjän Vartsaaren kylän Ison Lehmämaan saaren kaakkoisrannan läheisyydessä on loivasti rantaan laskeutuvalla kalliolla n. 80 m rannasta katkonainen soikeahko kivikehä. Sen halkaisija etelä-pohjoissuunnassa on n. 40 m ja n. 20 m länestä itään. Kehä on pohjoispäässään selvin jossa on isoistakin kivistä muodotuva suorakulma. Länsipuolella on meren suunnassa aukko, jonka eteläpuolella kiveys päättyy ryssänuuniin. Lounaassa on isompikin aukko kiveyksessä. Kehän itäpuoli alkaa eteläpäässä pirunpellosta. V. 1971 inventoinnissa havaittu rakennelma ei vastannut Killisen kertomuksessa v. 1885 piirrettyä kivikehää.
Killisen (1885:204) mukaan saaren eteläpäässä olisi (ollut) myös nunnarinki (jatulintarha), mutta inventoinnissa v. 1971 ei tällaista löydetty tai saatu tietoa.

Iso Lehmämaa 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kymmenen hyväkuntoisen ryssänuunin jo sijaitsee ent. Lokalahden kunnan Vartsaaren kylän Ison Lehmämaan saaren lounaisrannalla kalliosessa metsämaastossa. Loivan kaaren muotoinen uunijono on yläpäässään n. 60 m rannasta, alapäässään vajaa 100 m merenrannasta. Uunit (A-J) ovat:
A, halkaisija n. 3 m, aukko kaakkoon, katto on pudonnut,
B, halkasija n. 2 m, aukoton neliömäinen rakenne, edellisestä 30 m etelään
C, halkaisija n. 2 m, umpinainenl edell. 35 m SW-S
D, halkaisija n. 3 m, kattoa jäljellä, aukko pohjoiseen, edell. n. 20 m kaakkoon
E, halkaisiaj n. 1 m, edellisestä n. 5 m etelään
F, halkaisija n. 1 m, edellisestä n. 1 m etelään,
G, halkaisija n. 2 m, täysin ehjä katto, aukko itään, edellisestä n. 10 m kaakkoon,
H, halkaisija n. 2 m, kattoa osaksi jäljellä, edell. n. 20 m kaakkoon,
I, halkaisija n. 2 m, neliömäinen rakenne, katto pudonnut, edellisestö n. 25 m etelään, sekä
J, halkaisija n. 2 m, katto pudonnut, aukko lounaaseen, edell. n. 90 m kaakkoon.
K. Killinen (1885:204) mainitsee ryssänuunit, mutta ne on virheellisesti merkitty saaren eteläkärkeen. Uunijonon kaakkoispäästä n. 200 m kaakko-etelään viereisessä niemessä on osaksi hajonnut kivikehä/-aitaus Iso Lehmämaa 1, jossa niin ikään on yksi ryssänuuni.

Kolkanniemi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Hieno ehjä jatulintarha ent. Lokalahden pitäjän Ruissaren kylän Salorannan tilan Kolkanniemessä, joka on laajan Ruissaarenaukon lahden pohjoisrannalla. Tarha on kaakko-luodesuuntaisen kallioniemen kaakkoispäässä. Se on tasaisella loivasti itään viettävällä puutomalla kalliolla, joka päättyy vesirajan jyrkkään portaaseen. Tarha on n. 20 m vesirajasta. Se on halkaisijaltaan n. 9 m ja koottu pienistä kivistä ja muodostaa 8 kehää. Suuaukon ja ja keskipisteen välissä on suuri (luonnon)kivi. Suuaukko on luoteeseen. Ei ole läpikuljettavaa tyyppiä l. keskipisteestä on palattava tuloreittiä. Itäosassa kolmannen ja seitsemännen kehän välillä on katkos.

Motonummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vahdonjoen itäpuolella, lähellä Ruskon rajaa on hiekkanummi, josta on ajettu paljon hiekkaa. Nummen pohjoisosassa on Saarelmaan maalla hiekkakuoppa, jonka reunoilta löytyi kivikautisen asuinpaikan merkkejä. Paikka on Saarelmaan talosta noin 1,6 km etelälounaaseen, Kierikkalan kylästä etelään vievän kylätien länsipuolella, tieltä Lehtimäen taloon vievän kylätien länsipuolella, hiekkakuoppa-alueen halki johtavan polun pohjoispuolella.
Paikka on koilliseen viettävää etupäässä männikköä kasvavaa hiekkakangasta. Kuopan ympäristössä on maan pintaa kuorittu, vain sen pohjoispuolella on koskematonta metsämaata. Hiekkakuopan reunoista löytyi kvartsi-iskoksia, joiden joukossa on pari esinettä.
Vuoden 2007 inventoinnissa havaittiin Kolovuoren seudun kautta kulkevan Haapavuorentien leikanneen yhtenäistä löytöaluetta, jossa iskoksia oli paikoin kohtalaisen tiheässä. Tämä iskosten löytöalue sijaitsee etelään teiden Y-kirjaimen muotoisesta risteyksestä, josta yksi soratie menee asfaltoidulle tielle 2012 ja yksi Haapavuoren ja Teerimäen talojen suuntaan. Löytöalue oli loivalla tasaisella mäen länsirinteellä pienessä männikössä. Matalia laakeita kalliopaljastumia oli löytöalueen lähettyvillä ainakin kaksi. Maalaji oli karkeaa hiekkaa.

Seurantalo (906010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vahdon Seurantalo sijaitsee Vahdon kirkolta Silvolaan ja Valpeeriin vievän maantien pohjoispuolella, sen varressa noin 700 m Vahdon tienhaarasta. Se on mäntyä kasvavan kankaan lounaislaidassa, lännessä ja lounaassa avautuu laaja pelto- ja niittyalue, itäpuolella kohoaa kallio. Pohjoisessa on hiekkakuoppia. Niistä lähin on aivan Seurantalon luona ja se on uima-altaana. Noin 400 m pohjoiseen on urheilukenttä (ks. 906 01 0003), jonne Seurantalolta vie polku.
Mainitun polun reunasta, talon koillispuolelta löytyi hiottu sirpale sädekiviliuskeisesta aseesta ja kvartsi-iskos. Pihalla on maapinta hyvin kulunutta ja kivistä.

Urheilukenttä (906010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vahdon urheilukenttä sijaitsee mäntykankaalla Lassinvuorenkupeella. Sen etelä- ja lounaispuolella on laaja suroakuoppa, joka ei enää ole käytössä. Maaperä on soraa ja heikkaa. Länsipuolella on kalliota, maasto viettää loivana etelään ja pohjoiseen.
Hiekka kuopan länsireunasta on löydetty muutamia kvartsi-iskoksia. Selvää kulttuurikerrosta ei ole näkyvissä, ei myöskään liedenpaikkoja tms.
Vuoden 2007 inventoinnissa tilanne ei ole muuttunut aikaisemmasta. Paikalta löydettiin yksi kvartsi-iskos.

Kuusikorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lassinkallion kallioalueista muutamia satoja metrejä pohjoiseen, kohdassa, jossa Vahdonjoen uoma itä–länsi-suuntaisena katkaisee pohjois–etelä-suuntaisen harjujakson. Paikka on hiekkanummi, josta on ajettu suuria määriä hiekkaa ja soraa. Nummen eteläisin hiekkakuoppa on etelään pistävässä niemekkessä, jonka itä-etelä ja länsipuolella on niittyjä. Kuopan länsi- ja lounaispuolella ovat Korvensuun ja Puistolan talot.
Hiekkakuopasta on löytynyt vasarakirves, tyyppiä I (KM 12512) 2 metrin syvyydestä, joten se ehkä on haudasta. Korvensuun pihalta on löytynyt oikokirves. Kuopan itä- ja eteläosasta on löytynyt kvartsi- ym. iskoksia. Löytöalue näyttää jatkuvan kuoppien väliselle paikoin leveällekin kaivamattomalle kangasmaan kaistaleelle.

Mäntylä (906010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kohdassa, jossa Vahdonjoen uoma itä–länsi-suuntaisena katkaisee pohjois–etelä-suuntaisen harjujaksonhiekkakankaan. Eteläreunassa pistää Mäntylän pellosta kankaan reunaan pieni peltokieleke. Se on hiekanajotien länsipuolella Mäntylän talosta noin 700 m pohjoiskoilliseen. Paikka on lounaaseen viettävää peltorinnettä, sen länsipuolella maasto on soistunutta. Paikalta on löydetty muutamia asuinpaikaan viittaavia iskoksia.
Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin, että metsää oli raivattu pelloksi vainion pohjois- ja länsilaidasta. Pellossa oli paikoin kohtalaisen tiheässä iskoksia ja iskentäytimiä. Niistä on otettu muutamia näytteitä talteen sekä myös yksi hiekkakivihioin. Mitään värjäytyneitä kohtia ei vainiolla havaittu. Sen laidassa olevan uuden raivion laitaan laskee puro, Limppukoski. Metsä tämän puron ympärillä on kuusivaltaista. Maaperä metsässä ja pellolla on hiekkaa, paikoin hiekka on vainiolla oikeinkin hienojakoista. Vainion pohjoisreunan luokse on kellaria varten joskus tehty syvä muutaman metrin läpimittainen kaivanto, josta ulottuu pienempi ojamainen kaivanto etelään päin.

Köykänmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Köykänmäki on Silvolan kylässä, Vahdolta Valpperiin vievän tien itäpuolella. Paikka on metsäistä rinnettä joenvartta kulkevan asfalttitien vierellä. Mäki on melko korkea ja kallioinen mäntymäki.
a) Ojarannan talon läheltä tien itäpuolella on Arvolan ja Hevosmäen tilojen rajalla vanha metsittynyt hiekkakuoppa. Sen syvemmän osan reunoissa näkyi 0,2-0,3 m:n vahvuinen hyvin tumma kulttuurikerros, josta tuli kampakeramiikkaa, kvartsia jne. Siinä oli näkyvissä myös hiilialue, joka kuitenkin lienee nuorempi. Myös tien länsipuolella, Ojarannan pellolla, oli kvartsia, joten tie kulkee asuinpaikan ylitse. Pelto viettää länteen päin ojaan, joka virtaa tässä miltei etelään ja lopuksi laskee Vahdonjokeen. Pellolta, tien ja ojan puolivälistä ja n. 50 m asuinrakennuksesta etelään, on vuonna 2007 saatu kokoelmiin paksu kivikirves.
c) Tämän ojan toiseltakin puolelta, Ojarannan pellolta (peruskarttalehti 1044 08, koord. p = 6733505, i = 3241666), löytyi jokunen iskos, jotka viittaavat siihen, että asuinpaikka ulottuisi myös ojan länsirannanlle. Pohjoiseen päin näytti asuinpaikka ulottuvan mäen länsilaidalla Ojarannan talon kohdalta mäen yli Hevosmäen taloon vievän polun vaiheille asti.
b) Samalta polulta löytyi kvartsi-iskos myös mäen itärinteeltä. Maasto on kivikkoista (löytöpaikan koordinaatit p = 6733481, i = 3241965.

Amberla (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Metsäharjanteella on ainakin 3 vaatimatonta kiviröykkiötä, joista 2 tilan 7:15 puolella ja yksi sen eteläpuolella metsätieuran erottamana tilan 1:54 puolella. Röykkiö 1 on soikea suunnassa SW-NE, pituudeltaan n. 6 m ja leveydeltään n. 3 m ja sammalen peitossa. Se on ajouran N-puolella tilan 7:15 puolella. Röykkiö 2 on edellisestä 10 m länteen ja ilmeisesti hajotettu. Röykkiö 3 sijoittuu edellisestä 6 m SE tilan 1:54 puolelle ja n. 3 m rajasta. Se on ison maakiven eteläpuolella, halkaisijaltaan n. 5 m ja koottu päänkokoisista kivistä. Röykkiöt ovat matalalla metsäharjanteella, joka luoteeseen jatkuessaan muuttuu kalliopaljastumaksi. Vinkkilästä Rahkmalaan johtava tie on n. 200 m itäpuolella. Vinkkilän risteyksestä kohteelle johtavan polun varteen on n. 1,7 km. Muita kiviröykkiöitä on n. 0,8 - 1,2 km päässä luoteen suunnalla.

Pankkio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Metsäisen kalliokumpareen lakialueella on ainakin 3-5 kivistä kasattua röykkiötä.
1. Kumpareen korkeimmalla kohdalla halkaisijaltaan 8-metrinen röykkiö. Kiviä on useammassa kerroksessa. Osittain sammalen peitossa ja puita kasvava. Paikka onmäen E-NE-reunaa.
2. Edellisestä NW n. 16 m, kalliopohjalla. Pieni ladelma, halkaisijaltaan n. 2,5 m mäen lakialueen N-reunassa.
3. Edellisestä n. 6 m W on mäen länsireunalla kalliopohjalla pyörehkö röykkiö, jonka halkaisija n. 6 m. Päällys kasvaa lehtipuita.
4-5. Mäen lakialueen E-NE-reunalla on kivikkoa, joka sisältää ilm. hautaröykkiöitä tai kiviladelmia. Kivikosta länteen on ilm. luonnonkivikkoa.

Pullila I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä kallioalueen länsiosassa, jonka alapuolella lännessä suhteellisen jyrkän rinteen juurella on peltoalue ja Mustanjärvenoja n. 100 m etäisyydellä. Rahkmalaan johtavalta tieltä on matkaa n. 1,5 km. Röykkiöistä alempi ja lännempänä oleva on lounaaseen viettävän kallioterassin lounaisosassa. Se on luode-kaakkosuuntaisesti soikea ja n. 5,5 m pitkä leveyden ollessa n. 4 m. Röykkiön päissä on isot maakivet ja se on avattu keskeltä. Röykkiö on koottu päänkokoisista ja sitä suuremmista kivistä. Ympäristö on mäntyä kasvavaa. Toinen röykkiöistä on idempänä ja ylempänä kalliolla. Se on likimain nelikulmainen ja kooltaan n. 4 x 4 m. Isommat kivet sijoittuvat sen reunoille ja keskellä on päänkokoisia ja sitä suurempia kiviä. Tämäkin röykkiö on avattu keskeltä aina pohjaan saakka. Tämän ympärillä on luonnonkiviä. Kohde on sijainniltaan näyttävä. Röykkiökohteet Pullila 2-3 sijaitsevat 150-300 m idän suunnassa.

Pullila 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee keskiosissa kalliokukkulaista metsäaluetta, kalliokumpareen lakialueella, n. 900 m Rahkmalan tiestä länteen. Mustanjärvenoja on n. 350 m etäisyydellä länsilounaassa ja peltoalue n. 100 m etelän suunnalla. Vaatimaton röykkiö on ilmeisesti vain osittain säilynyt: Siitä on jäljellä kolme suurempaa kiveä rivissä ja näiden ymåpärillä joukko pienempiä kiviä. Röykkiö on matala, kooltaan n. 3x4 m, etelä-pohjoissuunnan ollessa suurempi..Ympäristö on harvaa männikköä kasvava. Röykkiökohteet Pullila 1 ja 3 sijaitsevat samalla kallioalueella, n. 150-300 m länteen.

Pullila 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Samalla metsäisellä kallioalueella, jossa ovat kohteet röykkiökohteet Pullila 1-2, on kalliokukkulan etelärinteen puolivälissä kalliopaljastuma-alueen eteläreunalla kallioiden välissä etelääntyöntyvä kieleke, jossa on pieni pyöreä kiviröykkiö, n. 35 m halkaisijaltaan. Röykkiökiviä on heitelty tai vierinyt alemmas rinteeseen. Röykkiöstä n. 55-60 m pohjoiseen mäen lakialueella on toinen röykkiö, halkaisijaltaan n. 3 m. Tämän kivet ovat päänkokoisia ja suurempia ja ne ovat osittain sammalen peitossa. Viimeksi mainittu röykkiö on lakialueen itäreunassa, jonka pohjoispuolella on jyrkähkö kallioalue. Eteläpuolella olevaan peltoalueeseen on matkaa n. 100 m ja lounaan puolella olevaan Mustanjärvenojaan n. 200 m. Alue on n. 1 km päässä Rahkamalan tiestä länteen. Röykkiökohde Pullilla 1 on n. 150 m länteen ja Pullila 2 n. 150 m itään.

Lallinen (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee pitkän Mynälahdelta luoteeseen suuntautuvan merenlahden Vehmassalmen koillisrannalla, n. 600 m Rautilan maatalousoppilaitoksen luoteispuolella. Väylä on vielä rautakaudella ollut kulkukelpoinen suuret maa-alueet halkaiseva sisäsaaristoreitti Mynälahden ja Lokalahden välillä.
Vain vuoren lounaissivu on pystysuora kalliosivu. Luoteeessa, koillisessa ja kaakossa linnavuori rajautuu n. ½ m korkeaan ja leveään kivivalliin, joka jyrkänteen lisäksi muodostaa n. 30x40 m suuruisen melko säännöllisen suljetun lakialueen. Pääasiassa tämä on kalliota, osin myös irtainta maa-ainesta. Koillisessa vallin suunta on kaakko-luode ja valli on ladottu matalan kalliojyrkänteen reunaan siten, että valli ulkopuolta mitattuna muodostaa 1,5-2 korkean rakenteen. Tämän pituus on n. 30-40 m. Luoteessa vallin pituus on vain n. 20 m kallion jyrkentyessä lounaassa nopeasti. Kaakkoisen vallin pituus on 20-30 m ja se on ladottu lounaispuolella olevaan korkeampaan kallioon kiinni.

Linnavuori (918010007) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnavuori, jonka Kustaa Killinen mainitsee 1885 ilman rakennejäänteitä, mutta Appelgren Suomen muinaislinnoissaan (1891) mainitsee vallinjäännökset vuoren eteläreunassa. Linnavuori sijaitsee länsi-, etelä- ja itäsuunnassa peltojen, Killisen mainitseman Haukanniitun, ympäröivällä kapealla kaakko-luode-suuntaisella metsäisellä kallioharjanteella, joka pohjoisen suuntaan jatkuu metsäalueena. Pohjoisesta Vinkkilän taajaman suunnasta laskee linnavuoren länsipuolitse pieni Puttanjoki etelään Mynämäenlahteen, jonne on vuorelta matkaa linnuntietä runsas 6 km. Linnavuori kohoaa ympäröivästä alavasta peltoaukesta (n. 7,5-10 m mpy.) enimmillään n. 15 m. Jyrkimmillään se on lännensuunnassa sekä eteläss ollen muualta noustavissa. Vain eteläreunalla on selvemmin erotettavia hajonneita vallinjäänteitä, jotka muodostuvat suurista metrin kokoisista kivenjärkäleistä. Vielä rautakauden loppupuolella matala merenlahti on ulottunut linnavuoren vaiheille saakka.

Mastovuori (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kolme varhaiseen rautakauteen ajoittuvaa hautaröykkiötä, jotka tutkittiin v. 1959 ja tutkimusten jälkeen ennallistettiin. Ne sijaitsevat Piiloisten yksinäistilan maalla kapean kaakosta luoteeseen pistävän maatuvan merenlahden Vehmassalmen kallioisella ja karulla koillisrannalla ja erottuvat edelleenkin lahdelta käsin n. 25 m ylempänä kalliopinnalla. Ennen tutkimuksia röykkiö 1 oli osittain ja röykkiö 2 pahoin hajotettu.
Röykkiöt ovat pitkänomaisia, n. 6 m pitkiä ja n. 3,5-5 m leveitä ja koottu pääosin pienemmistä kivistä suurten, yli ½-metristen, kivien ympärille.
Röykkiö 1 sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla, röykkiö 2 tästä n. 7 m luoteeseen ja 3. edelleen 6 m pohjoiseen. Selviä (kivi)rakenteita ei tutkittaessa havaittu, mutta jotkin kivilaaoista voivat olla alun perin pystyjä bautakiviä. Kivikerroksia on ollut 1-2 kpl ja ne ovat kattaneet kallion päällä olleen maakerroksen, joka röykkiöiden keskiosassa on ollut noki- ja hiilipitoista.
Röykkiön 1 keskellä oli löytönä rautapuukko, röykkiöstä 2 ennen tutkimuksia löytynyt rannerengas lienee ollut jäännöksen keskellä. Myös röykkiössä 3 löytöjä oli keskiosassa, jossa maakerros sisälsi palaneiden luiden alueen sekä niiden vierellä ruostuneita raudankappaleita, mm. puukonterän tai nuolenkärjen.
Mahdolisesti rautaesineet eivät ole olleet polttohautaustoimituksessa mukana.

Huruinen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Epämääräisiä kiviröykkiöiden jäännöksiä kalliopohjaisella koillis-lounas -suuntaisella harjanteella, runsas 100 metriä Iso-Hermulaan vievän tien länsipuolella ja runsas 200 m Himostenperän rannasta merenlahden itäpuolella. Röykkiö tai röykkiöt ovat pahasti hajoitetut eikä niiden lukumääräkään ole varma (inv. 1960). Harjanteen koillispäästä lukien on pyöreä metrin laajuinen kivikasa, jossa päänkokoiset ja sitä pienemmät kivet ovat yhdessä kerroksessa. Tästä metri länteen on 2-2,5 m läpimittainen epäsäännöllinen röykkiö, mahdollinen hautaröykkiö, jonka keskellä on kallioon asti ulottuva kuoppa. Kiviä on usemmassa kerroksessa, päänkokoisia ja suurempia. Tästä peräisin voivat olla edelleen länteen ja etelään päin sijaitsevat kaksi pientä kivikasaa. Röykkiön lounaispuolella oleva päänkokoisista ja suuremmista kivistä koostuva metrin pitkä kivikko lienee luontainen. Inventoija, Ilkka Mäntylä, piti kivikasoja varmoina ihmiskäden tekeminä. Sijaintinsa puolesta ne vastaavat noin 2,5 km eteläkaakkoon sijaitsevia varmasti rautakautisia Piiloisten röykkiöitä kallion päällä. Huruisen röykkiöt ovat olleet paikkakunnalla vanhastaan tunnettuja.
Vuoden 2004 inventoinnin mukaan pieniä röykkiöitä on 7 kpl. Inventoinnissa mitatut röykkiöiden koot vaihtelevat pienimmästä (1,1x1,1x0,2 m, röykkiö 6) aina 11,6x4,6x0,5 m suuruiseen (röykkiö 3). Röykkiöalueen gps-koordinaatit osoittavat ainakin 20-30 m peruskarttamerkkiä idemmäs (p=6741 735-755/i=3204 540-560). Röykkiöiden kaakkoispuolella on pirunpeltoa, jonka reunaan tehtiin kaksi keokuoppaa.

Kiimkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Soikea, länsi-itä-suunnassa n. 10-metrinen ja etelästä pohjoiseen n. 5 metrinen matala kiviröykkiö Kaarnajärven pohkoisrannasta runsas 100 m pohjoiseen ja heti Kaarnaan vievän maantien pohjoispuolella. Sen molemmissa päissä on pystyt kivilaaat. Röykkiö on koottu keskiosistaan pienemmistä kivistä ja reunoiltaan suuremmista. Siinä on runsaasti punaisia hiekkakivi ? laakoja. Röykkiötä on kaiveskeltu reunoilta, mutta keskeltä se on ollut ehjä inventoitaessa v. 1960.

Söderviken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Länteen laskeutuvalla melko tasaisella kallioalueella on kuusi - kahdeksan kivirakennetta noin 40 x 110 metrin suuruisella alueella. Röykkiöiden täsmällistä lukumäärää on vaikea määrittää, koska joissakin kohdin ne sijaitsevat hyvin lähellä toisiaan ja osittain niitä on ilmeisesti hajoitettu ja koottu uudelleen.
Yksi röykkiöistä on tutkittu kaivauksin vuonna 1886 ja koottu säännöllisen näköiseksi. Röykkiöstä ei tullut esiin löytöjä, mutta sen päällä kalliopohjalla oli hiiltä. Yhden rakenteen keskikohdalla on pieni notkelma, muutoin ne näyttävät ehjiltä lukuun ottamatta sitä, että monien reunaosat ovat hieman levinneet kalliolle. Yksi rakenteista on kallion syvänteeseen kasattu kivikko; muut ovat kiviröykkiöitä ja -latomuksia, ja niiden koko ja muoto vaihtelevat ryhmän sisällä. Osa rakenteista on pitkänomaisia lähes vallimaisia. Pitkäomaisissakin on kuitenkin nähtävissä rakenteellisuutta, mm. mahdollisia rakennetta jakavia poikkikiviä ja reunakiveystä.

Norra Mågsholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Västanfjärdin taajamasta noin 4,5 km lounaaseen, Norra Mågsholm -nimisen suurehkon saaren pohjoisosassa, sähkölinjan itäpuolella.
Paikalla on kalliopohjalla sijaitseva röykkiö, joka on kooltaan noin 7,6 x 4,9 metriä, ja korkeudeltaan 0,9 metriä. Röykkiön pohja-alan muoto on monikulmio ja sen pituusakselin suunta on länsi–itä. Röykkiössä on purkamisjälkiä ja siinä on kraaterimainen syvennys.
Kohde tunnetaan myös nimellä Pörtsnäs.
Rektangulär stensättnng som mäter 7.6 x 4.9 m och är 0.9 m hög.

Mellangård (923010003) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Östanån kylässä, Östanånbäcken -nimisen joenuoman kaakkoispuolella. Paikalla on huonokuntoinen kiviröykkiö suuren silmäkiven ympärillä, kapealla kalliokaistaleella, kalliojyrkänteen ja golfkentän lähellä.
Röykkiön läpimitta on pohjois–etelä-suunnassa noin 10-11 metriä; silmäkivi on noin 1,3 metrin korkuinen, muutoin röykkiön korkeus on noin 60 cm. Röykkiö on ehkä alunperin ollut pyöreä, mutta sitä on purettu sen eteläisestä puoliskosta. Röykkiön sisällä on iso kataja.
Aiemmin tätä kohdetta on nimitetty toiseksi Östanån röykkiöistä (Hildur Planting 1933).
Delvis demolerat röse uppe på ett ber. Röset mäter 10.6 x 7.6 m och är 0.8 m högt.

Lammala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Västanfjärdin keskustassa pihamaiden välisellä avokallioalueella Klockarpottsberget-nimisen kallioisen mäen etelärinteellä. Paikalla on kaksi tutkittua ja ennallistettua röykkiötä etelään laskeutuvalla kallioalueella, noin 25 metrin etäisyydellä toisistaan. Halkaisijaltaan röykkiöt ovat 7-8- metriä ja ne on tutkittu vuonna 1886. Röykkiöiltä näkyy merenlahdelle.
Två rösen på sydsidan av ett berg. Det ena mäter 8 m i diameter och är 0,9 m högt. Det andra mäter 7,5 x 3 m och är 0,6 m högt.

Kvirvon (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lyckeberget-nimisen laajahkon kallioisen mäen kaakkoisosassa. Paikalla on nelikulmainen kiviröykkiö metsässä etelään laskeutuvalla kallioisella mäenrinteellä. Röykkiön koko on noin 5,3 x 4,2 x 0,3 metriä. Röykkiössä on särmikkäitä, suurimmalta läpimitaltaan 0,2-0,5 metrin läpimittaisia kiviä, ja niitä on vain 1–2 kerroksessa. Röykkiö on säilynyt suhteellisen ehjänä.
Ett röse som mäter 5,3 x 4,2 m och är 0,3 m högt.

Nivelax (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsässä lähellä kohtaa, jossa Nivelaxin ja Tappon kylien raja kulkee pitkin metsän ja pellon rajakohtaa. Paikalla on neljä röykkiötä havumetsässä; kolme niistä on tiiviinä ryhmänä matalalla loivarinteisellä kumpareella, yksi on toisista erillään.
Röykkiö A on silmäkivellinen, kalliopohjalle ladottu, kooltaan noin 9 x 8 metriä ja muodoltaan pyöreä. Röykkiö B (läntisin) on kooltaan noin 6 x 5 metriä ja muodoltaan pyöreä. Röykkiö C sijaitsee vain muutaman metrin päässä röykkiö A:sta, sen koko on noin 11 x 10 metriä.
Lisäksi inventoinnissa 2011 havaittiin alueella vielä yksi ennestään rekisteröimätön röykkiö (D), joka sijaitsee röykkiö C:sta noin 59 metriä etelään. Röykkiö D sijaitsee kuperalla kallionkohoumalla ja on kooltaan noin 8,5 x 8,7 metriä.
Tre rösen i skogen. Ett är beläget på kalberget, två på mineraljord. Ett mäter 7.3 x 7.0 m och är 0.6 m högt. Det andra mäter 11.0 x 10.4 m och är 0.8 m högt. Det tredje mäter 9.9 x 9.3 m och är 0.9 m högt.

Olofsgård 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteesta tunnetaan hiekanoton tuhoamaa asuinpaikka-aluetta ja sen tuntumassa olevia iskosten ja ruukunpalojen löytöpaikkoja. Löytöpaikkojen välistä kulkee ajotie, jonka vierelle on kaivettu hiekkakuoppa. Asuinpaikan koko laajuutta ei toistaiseksi tunneta.
Kohteen on löytänyt arkeologiaa harrastava opettaja Hans Myhrman. Vuonna 1988 Kimitobygdens medborgarinstitutin arkeologiakurssi järjesti paikalla kaivauksen.
Koekuoppia tehtiin hiekkakuopan koillislaitaa sivuavalle yhtenäiselle alueelle. Joistakin koekuopista tavattiin iskoksia, ja yhdestä kolme keramiikan palaa. Hiekkakuopassa olleesta hiekanotossa liikutellusta maasta tavattiin runsaammin löytöjä. Ilmeisesti kohde on hiekanotossa osin tuhoutunut.
Inventoinnissa 2011 tarkasteltiin hiekkakuopan reunoja, joista ei havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksestä. Kuopan vieressä kulkevan ajotien reunaleikkauksesta löytyi yksi kvartsi-iskos (ojan kaakonpuoleisessa reunaleikkauksessa metsän puolella). Kauempana havaittiin lisäksi kaksi kvartsi-iskosta, jotka olivat lähes rinnakkain tieojan reunaleikkauksessa noin 90 metriä tunnetulta asuinpaikka-alueelta lounaaseen (ojan kaakonpuoleisessa reunaleikkauksessa metsän puolella nekin).
Boplatsen är belägen norr om och inom ett litet sandtag invid den skogsväg, som från ett område kallat Farfarskärret viker av mot Stubb- och Bålkärret. Platsen ligger ca 2 km väster om själva byn.

Västeräng (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tappon kylässä, aivan Tappon ja Nivelaxin kylien rajalla, laajan hiekanottoalueen pohjoisreunan tuntumassa. Ensimmäiset kaivaukset paikalla tehtiin vuonna 1989 Kimitobygdens medborgarinstitut toimesta. Tuolloin kaivettiin hiekkakuopan reunalta noin 7 neliömetriä. Löytöihin kuului epineoliittista keramiikkaa, runsaasti savitiivistettä, kaksi kvartsi-iskosta ja kuutiokiviä. Museovirasto jatkoi kaivauksia vuonna 1994, jolloin kaivettiin yhteensä 30 neliömetriä. Inventoinnissa 2011 hiekkakuopan reunaleikkauksessa oli näkyvillä pieniä palaneen saven muruja. Hiekkakuoppien reunojen sijainti ei ollut olennaisesti muuttunut vuoden 1994 kaivausten jälkeen.
Boplatsen finns vid ett sandtag, som ligger väster om byn vid en liten kulle i skogsbrynet alldeles intill rån mellan Tappo och Nivleax. Kullen sträcker sig i NE-SW riktning och dess sluttningar är svaga. Den östra sluttningen är längre och svagare än den västra. På kullen växer gles skog. Egentligen finns där två sandtag, ett större som är utmärkt på grundkartan och ett mindre, från vilket alla fynd härrör. Sanden är fin, men större stenar har sållats bort. Vid sandgropens kant fanns en eldstad synlig samt ett mörkt kulturlager med brända stenar 1988. Boplatsen har utgrävts 1989 och 1994.

Haannokka (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Elijärven pohjoisrannan ja pellon välissä metsäisellä niemimäisellä harjanteella on 13 matalaa irtonaisista kivistä ladottua röykkiötä. Röykkiöt ovat muodoltaan epämääräisiä, mutta selvästi erottuvia. Niiden halkaisija vaihtelee 3,3 - 5,8 m. Röykkiöt ovat joko varhaisrautakautisia hautaröykkiöitä tai viljelyyn liittyviä raivausröykkiöitä. Alue on kuusta ja pähkinäpensasta kasvava lehtomainen alue, jossa kasvaa runsaasti sinivuokkoa.

Ristinummi Uusi-Lukkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka etelään viettävällä hiekkaperäisellä pellolla Yläneenjoen sivujoen Savonjoen luoteispuolella. Paikalta on löytöinä käyräselkäinen kourataltta ja oikokirves (KM 9586:4-5), jotka viittaavat eriaikaisiin kivikautisiin asutusvaiheisiin. Kohde on Koiviston nimellä tunnettu inventointikohde 3 sekä Varsinais-Suomen skl:n luettelon SU-kohde 653.

Kapakka (979010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee länteen viettävällä peltorinteellä Kapakanmäen nokassa. Inventoinnissa 1972 löydettiin asuinpaikalta kvartsiesineitä ja -iskoksia. Asuinpaikalta tunnetaan myös pienoistaltta (Yläneen museossa). Asuinpaikka on Yläneenjoen sivujoen Savonjoen kaakkoisrannalla, Kapakan talosta n. 200 m koilliseen. Skl:n kohde 654.

Kappelniitty (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kappelniityn (-niitun) laaja muinaisjäännösalue sijaitsee Yläneenjoen itäpuolella Santaveräjä-nimisen mäen lounaisrinteessä ja osin pellon puolella. Kappelniityssä on rautakauden lopulle ja keskiajalle ajoittuva asuinpaikka vahvoine kulttuurikerroksineen, tähän liittyviä kivirakenteita, mm. röykkiöitä, laaja muinaispeltoalue peltoterasseineen. Pellosta voidaan erottaa eri-ikäisiä käyttövaiheita. Vuoden 1996 arkeologisissa tutkimuksissa paikalta otetut makrofossiilinäytteet on analysoitu osittain. Analyysissa esiin saatiin Triticun compactum -jyvä (1170 +-100) sekä kaksi Hordeum jyvää. Peltokiveykseen kuuluneesta savirakenteesta otettu hiilinäyte antoi sille iäksi (730+-100).
Alueen koillisosassa on kolmesta kivirivistä muodostuva neliönmuotoinen rakenne, jota on pidetty varhaisen kirkonperustana. Oletus kirkon sijainnista paikalla on syntynyt kohteen nimen perusteella, mutta sellaisen olemassaolosta ei ole mitään konkreettisia havaintoja. Kivirakenteen mitat sopivat varhaisten kirkkojen ympärille rakennettujen kirkkomaan aidan mittoihin.

Anivehmaanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen ruumiskalmisto, joka sijaitsee Yläneenjoen länsirannalla kohoavan metsäisen mäen itä-etelärinteessä kallion kupeessa sekä sahan tapulitarhan alueella. Kalmistosta on tutkittu vv. 1955-57 kaikkiaan 83 hautaa n. 850 m2 alalla. On mahdollista, että kalmisto ei ole kokonaisuudessaan tutkittu, vaikka sahan alueelle läntisimmistä haudoista edelleen länteen tehdyssä koekaivauksessa ei hautoja tavattukaan. Edelleen tehtiin koeojia tutkitun alueen koillisreunasta eteenpäin, muttei havaittu muinaisjäännöksen merkkejä. Sen sijaan mäen pohjoisrinteellä, yli 50 m kaivetusta alueesta pohjoiseen, oli maassa syvennys, johon tehdyssä koekuopassa oli mustaa maata n. 30 cm syvyydessä. Mahdollisesti kyseessä on hauta tai kyseessä on jonkin toisen, ehkä myöhemmän rakenteen jäännös.
V. 1990 löydettiin mäen pohjoispuolelta pelto-ojan syventämisen yhteydessä rautakautinen miekka (KM 26301). Löytöpaikka on runsas 100 m pohjoiseen (NNW) tutkitusta kalmistosta (koordin. x=6751 33; y=1577 45; z=50). Edelleen löytyi v. 2000 samoilta alueilta Harjulan tilan pellosta ja n. 100 m Yläneenjoesta länteen ruodollinen keihäänkärki (KM 32339). Nämä löydöt voivat viitata kalmiston ulottumiseen tänne saakka, tai mahdollista erillistä kalmiston tai asuinpaikan kohtaa. Miekan löytösyvyys (arviolta n. 60-70 cm) näyttäisi nimen omaan viittaavan ruumishautaan. Kohde on Varsinais-Suomen seutukaavaliiton SU-kohde Yläne 656.

Haveri (979010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka lounaaseen, kohti Yläneenjokea viettävällä peltorinteellä, osittain metsässä. Maaperä on yläosissa hiekkaa, alempana savea. Peltoalue lienee nykyään metsitettynä. Asuinpaikka lienee Suomusjärven kulttuurin aikainen. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton kohde 657.

Umpiaita (979010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka, josta n. 100 m Umpiaidan (Umpaidan) talosta länteen on Paavo Nummisto v. 1967 löytynyt liuskekeihäänkärjen katkelma. Samalta alueelta tuodusta maa-aineksesta on työmies Arvo Arvela löytänyt omalta palstaltaan (Mäntymäki) pienoistaltan ja liuske-esineen katkelman (KM 18396:1-2). Kohde ajoittuu Suomusjärven kullttuuriin. Skl:n SU-kohde 650.

Puola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka, jossa kaksi löytökohtaa n. 100 m etäisyydellä toisistaan. Kourutaltan ja kirveen löytöpaikka ovat n. 150 m Puolan talosta luoteeseen kynnetystä pellosta (koordinaatit x=6758 70, y=1580 34, z=70). Kvartsi-iskokset lienevät metsästä n. 100 m edellisestä SSW (koordinatit x=6750 60, y=1558 30, z= 72,5-75). Maasto on melko tasaista hiekkapohjaista peltoa ja metsää. Edellinen löytökohta lienee ollut lähellä muinaista vesirajaa. Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 658

Pouru-Rantala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka-alue kahden tilan alueella (kattaa v:n 1972 inv.-kohteet 10 ja 11, skl:n SU-kohteet 659-660). Paikka on itään Yläneenjokeen viettävää hiekkaperäistä peltoa. Löytöinä on kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä mahdollinen hioin ja kiviesineen teelmä. Löytöalue lienee n. 150 m korkeuskäyrien suunnassa. Ajoittunee Suomusjärven kullttuuriin.

Ali-Jokela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on länteen Yläneenjokeen viettävää peltoa Ali-Jokelan talon pohjoispuolella. Paikalta on tiedossa tasatalttoja ja kirveen katkelma, joita sieltä tiedetään löydetyn aiemminkin. Inventoinnissa v. 1972 asuinpaikalta löytyi kvartsiesineitä ja -iskoksia. Asuinpaikka ajoittuu Suomusjärven kullttuurin aikaiseksi. Kohde on skl:n SU-kohde 661.

Kujanpää (979010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Yläneenjoen länsipuoleisella hiekkaperäisellä pellolla. Löytöinä on inventoinnissa havaittuja kvartsiesineitä ja -iskoksia. Asuinpaikka ajoittunee Suomusjärven kulttuurin aikaiseksi.

Ylistalo (979010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkapohjaisella itään ja kohti Yläneenjokea viettävällä pellolla. Joki sijaitsee n. 200 m asuinpaikan ilmeisestä alarajasta jyrkemmän törmän päältä itään. Löytöinä on inventoinnissa v. 1972 löytyneitä kvatsiesineitä ja -iskoksia sekä tarkastuksessa läheisen Kalliomäen kohteen koekaivauksen yhteydessä v. 1993 löytyneitä kvartseja. Asuinpaikka-alue on viimeksimainitun perusteella pituudeltaan n. 120 m rantalinjan suunnassa ja syvyydeltään n. 60 m mainitun terassinreunasta ylöspäin. Etelässä se rajoittuu kanjonimaiseen purouomaan, pohjoisessa metsään. Pellon eteläosassa havaittiin lisäksi pienellä alueella palaneita kiviä, ilmeisesti hajonneesta liedestä. Paikka ajoittuu Suomusjärven kulttuuriin.

Kalliomäki (979010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee hiekkaperäisen pellon yläreunassa. Koekaivauksessa v. 1993 asuinpaikan kooksi määritettiin n. 50 x 25 m ala, mutta asuinpaikan todettiin jatkuvan länsipuolisen tien alle. Asuinpaikka ajoittuu mesoliittiseen kivikauteen. Siitä n. 200 m koilliseen sijaitsee toinen likimain samanaikainen asuinpaikka, Ylistalo (979-01-0013). Asuinpaikka on Varsinais-Suomen seutukaavaliiton SU-kohde 665.

Koivula (979010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltorinteessä tai terassilla, n. 150 m Koivulan talosta pohjoiseen. Idän puolella pellon alareunassa virtaa Yläneenjoen sivu-uoma, Kreivilänoja, n. 150 m etäisyydellä. Paikalta tunnetaan kourutaltta (KM 13629) sekä kvartsiesineitä ja -iskoksia (KM 19037:1-3). Paikka on hiekan ja savensekainen rinne. Paikka tunnetaan myös Savila-nimisenä (inv.-kertomuksessa ja skl:n kohteena SU-666).

Mojonen-Santanummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Yläneen itäosassa, Makkarkoskelle vievän tien eteläpuolella olevan hiekkakuopan laidoilla. Paikka on Yläneenjoen sivu-uoman, Kiimassuonojan eteläpuolella n. 150- m. Paikalta tunnetaan löytöinä käyräselkäiset kourutaltat (KM 8768 ja 8814), Korkeakosken kansakoulun kok. n:o 4 suppiloreikäinen pallonuija sekä kvatsi-iskoksia (KM 19040). Paikka ajoittuu esineistön ja korkeuden perusteella Suomusjärven kulttuuriin. Skl:n SU-kohde 667, inv. kohde 18.

Airinkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö, mahdollinen esihistoriallinen hautaröykkiö, sijaitsee Tourulan mutkan kohdalla Lellankalliolla aukean kallion länsireunassa Yläneenjoen mutkan sisäpuolella, josta joki on lähimmillään n. 100 m länteen.

Kannistonpelto (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Muutamia pieniä mahdollisia hautaröykkiöitä kaakko-luode-suuntaisella kallioselänteellä, pari-kolme metriä korkeamman kallion lounaispuolella, jyrkemmän kallioreunan alapuolisella tasaisella alueella. Kasvillisuus on kuivaa kangasmetsää. Röykkiöiden sijainti on ainoastaan likimääräinen, mutta ne lienevät Kirkonkylän puolella alueella kulkevee Vimpan ja Kirkonkylän rajaa. Huvituksesta on matkaa n. 300 m ja Pyhäjärven lounaisrannasta n. 400 m lounaaseen. Huvituksen kaava-alueen inventoinnissa röykkiöitä ei paikannettu.

Hatakkala Kapakankulma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee etelään ja Savonjokea kohti viettävällä peltorinteellä, Pyhän Henrikin tiestä Hatakkalaan johtavan tienristeyksen tuntumassa, n. 40 m risteyksestä talon suuntaan. Asuinpaikka voi ulottua entiselle hakamaalle, joka on katajaa kasvava ja heinittynyt.

Ali-Lento-Huovari (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Joukolan tilan (ent. Ali-Lento) päärakennus sijaitsee matalalla kalliopohjaisella kumpareella Yläneenjoen itäpuolella. Kumpare kuuluu Vainionperän keskiaikaisen kylätontin alueeseen ja sillä on sekä rautakautista että kivikautista asuinpaikka-aluetta. Alueella on lisäksi mahdollisesti rautakautinen kalmisto, sillä Ali-Lennon talon pihamaalle tehdystä maadoituskaapeliojasta löytyi A- tai E-tyypin keihäänkärki sekä pari palaneen luun palaa ja savitiivistettä. Tarkastuksessa havaittiin myös tummaa maata sekä palaneita kiviä ja hiiltä. Huovarin alueella on historiallisen ajan asuinpaikka.
Sirkku Pihlmanin mukaan talon perunamaasta olisi 1970-luvun alussa löytynyt lisäksi mahdollinen hevosenkenkäsolki,mutta löytö on joutunut hukkaan. Talon nurkan alta on myös löytynyt eteläsuomalainen tasataltta (KM 26075), mahdollisesti sekundäärisellä paikalla. Vuonna 2001 löytyi kivikirves talosta n. 50 m pohjoisluoteeseen leveän pelto-ojan leikkauksesta (KM 32995:1). Pelto-ojan leikkauksessa havaittiin historiallisen ajan löytöjä, kvartsi-iskoksia sekä kulttuurikerrosta. Tästä löytöpaikasta lähes 100 metriä pohjoisluoteeseen löytyi niin ikään ojaleikkauksesta rautakaudelle ajoittuvaa keramiikkaa (KM 32995:2-3, 6). Huovarin talon puutarhasta, n. 130 m Ali-Lennon talosta pohjoiseen, on kivikirveslöytö (KM 5390:5) ja Ali-Lennon talon maalta tasataltta (KM 5806). Muinaisjäännöksen luonteen ja rajautumisen selvittäminen edellyttää tarkempia koekaivauksia.

Hautvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laitilan kylässä, 600 m Ristenummen kohdalta, Kusnintien ja Pirttimäentien risteyksestä pohjoisluoteeseen. Maasto on kivikkoista ja jyrkkärinteistä kalliomäkeä, jonka itäpuolella on peltoa. Hautvuori nousee 20-30 m ympäristöään korkeammalle. Mäen poikki kulkee pitkiä halkemia, joiden alla ja välissä on luolamaisia muodostelmia. Paikka on ollut tunnettu jo 1800-luvun lopulta lähtien. Loivassa länsi- ja lounaisrinteessä erottuu epäyhtenäinen, 22 metriä pitkä kivivalli. Muut rinteet ovat hyvin jyrkkiä eikä niitä ole varustettu. Muinaislinnassa on tehty kaivauksia 1886 ja 1903. Kaivauksissa on löydetty tekstiilikeramiikkaa ja Morbyn keramiikkaa, jonka perusteella paikka on ollut käytössä jo varhaismetallikaudella. Kohteesta kilometrin länsiluoteeseen sijaitsee Kirkenlinnan (Kirkkelinna) muinaislinna (mjreki 1000000058).
Lokakuussa 2015 tarkastettiin alueella olevasta luolasta löytyneen hioimen löytöpaikka. Hioin löytyi pienen luolan perältä. Sen tarkka ajoitus on toistaiseksi avoin, mutta ajoittunee kuitenkin esihistorialliseksi.
Samalla käynnillä tarkastettiin myös Hautavuoren pohjoisella kallionlaella sijaitsevat mäntyihin tehdyt kaiverrukset. Kaiverrukset ovat nimiä, nimikirjaimia ja päivämääriä. Vuosiluvuista voitiin erottaa ainakin vuodet 1934, 1936 ja 1943. Kaikkiaan kaiverruksia laskettiin olevan ainakin 12 eri puussa.

Kirkenlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan kylään kuuluvassa Pirttikylässä, Pirttimäentieltä 150 m kaakkoon. Maasto on jyrkkärinteistä ja kivikkoista kalliomäkeä, jonka itäpuolella avautuu peltoaukea. Paikalta on ollut näköyhteys Laitilan kirkolle, mutta nykyisin maasto tiheää metsikköä.
Kirkenlinna tai Kirk(k)elinna on ollut tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien.
Muutoin jyrkkärinteisen mäen loivahkossa lounaisrinteessä erottuu 20 m pitkä kivivalli, jonka sisäpuolelle jää linnanpihaksi tulkittu alue. Pihalla on havaittu yhdessä tai kahdessa kohdassa nelikulmaista kiviperustusta. Vallin eteläpäässä on linnaan johtava noin 3 metrin pituinen ja metrin levyinen porttikäytäväksi tulkittu aukko. Muinaislinnalla 1886 tehdyissä kaivauksissa saatiin talteen runsaasti palanutta savea. "Nämät savipalaset olivat ohkaisen kasvipeiton alla, noin 4 metrin pituisena suonena." Ajoitettavia löytöjä ei ole. Linnavuoren laelta on löydetty vuonna 2002 kuutiokivi.

Uusi-Talo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 850 m Kaivolantieltä lounaaseen, Kaariaisten, Syttyän ja Vekan kylien rajalla. Maasto on matalaa kalliopohjaista mäkeä, jota reunustavat alavat peltoaukeat.
Paikalta on tunnettu röykkiö (11 x 10 m; 1987 inventoinnin mukaan 13,1 x 9,9, x 1,1 m)1800-luvun lopulta lähtien. Jäännös on pahoin pengottu, ja sitä on käytetty kylien rajamerkkinä.
Myöhemmin saadun tiedon mukaan röykkiö on ollut koskematon siihen asti, kunnes uusi sähkölinja vedettiin haudan vieritse. Linjan pylväitä pystyttäneet miehet ottivat röykkiöstä kiviä pylväiden juurelle tueksi.

Korvenlaon vainiontausta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaariaista Malvoon vievän tien itäpuolella, Kaariaisten koulusta 180 m pohjoisluoteeseen ja Kaurjärvestä 370 m kaakkoon. Maasto on loivasti kumpuilevaa kalliomäen koillisreunaa, jonka lounaispuolella kulkee pururata. Kalliolta on jo 1800-luvun lopulla tunnettu keskuskuopallinen röykkiö (11 x 9 m; 1987 inventoinnin mukaan 12,4 x 10,8 x 1,6 m).

Koivusaari (1000000061) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaariaisissa, Ollan talosta 130 m pohjoisluoteeseen, Kaariaistentien pohjoispuolella. Maasto on pohjoisreunastaan jyrkkärinteisen kalliomäen koillispäätä, jonka itäpuolella on peltoaukea.
Paikalta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Röykkiöstä on jäljellä ainoastaan pohjakiveys (8 x 6 x 0,3 m).

Kaariaisen Myllymäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaariaisissa, Kaariaistentien eteläpuolella sijaitsevasta Pietilän talosta 300 m kaakkoon. Maasto on laajahkon kallioalueen laem luoteisosaa.
Paikalta on todettu inventoinnissa 1955 röykkiö (8,3 x 6 m; 1987 inventoinnin mukaan 14,6 x 8,2 x 1 m).

Hiidenkallio-Kauraniemenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, Vainion talosta 320 m kaakkoon, Kaurniemenkalliolla, tieltä 120 m koilliseen. Maasto on laakeaa, kivikkoista kalliomäkeä. Aluetta on käytetty puutavaran varastointiin. Paikalta on 1955 todettu kaksi röykkiötä, joista toinen (11,6 x 11,4 x 0,4 m) on pahasti hajotettu ja toinen (6 x 4,1 x 0,4 m) epämääräinen.

Takasuon niitty (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylään kuuluvalla metsäpalstalla, Valkontieltä 800 itäkaakkoon, Malvonjoen ja Luodessuon pohjoispuolella. Maasto on metsäsitä kalliomäkeä, jonka eteläpuolella avautuu peltoaukea. Mäen itäpuolella virtaa puro kohti Malvonjokea. Kalliomäen laen itäreunasta on todettu 1955 inventoinnissa kaksi röykkiötä. Toisesta ei ole jäljellä juuri mitään ja toistakin (8,1 x 7,7 x 1,2 m) on pengottu.

Suontaustanjoki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee peltojen välissä olevalla niemekkeellä, matalalla kalliopaljastumalla. Noin 13,1 10,9 x 1 m kokoinen pengottu jäännös on lähinnä hevosenkengänmuotoinen, koillisreunasta avoin ja keskeltä lähes kivetön.
Röykkiö on mahdollisesti rekisteröity ensimmäisen kerran vuonna 1968, mutta raporttia ei löydy. Vuoden 1987 ja 1994 tietojen mukaan röykkiön päälle oli rakennettu hirvilava, vuonna 2024 sitä ei enää ollut.

Suontaustanjoki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä matalalla kallioisella mäellä, jonka itäpuolella avautuu Luhdan laaja peltoaukea. Röykkiö on n. 11,6 x 11,2 x 1,8 m kokoinen ja sen keskellä on kraateri (1,5 x 1,5 x 1 m). Ulkokehä isommista kivistä. Jäännöstä on pengottu.

Kopparinvareja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pehtsalossa, Uudenkaupungin (ent. Kalannin) ja Vehmaan rajalla, Kopparintieltä 500 m länteen ja Särkijärvestä 350 m luoteeseen. Maasto on metsäistä kalliomoreenimäkeä, jonka etelä- ja pohjoispuolella on pieniä peltoaukeita.
Kuntien rajalta on todettu yksi suuri röykkiö Kopparin vareja ja ainakin kolme pienempää. Suuren röykkiön (30 x 15 m; 1987 inventoinnin mukaan 31 x 17 x 2,1 m) länsiosa sijaitsee Uudessakaupungissa, eteläosa Vehmalla ja pohjoisosa Laitilassa. Kuntien rajapyykki on röykkiön keskellä.
Röykkiön ympäristöstä tunnetaan myös muita röykkiöitä, joista ainakin kaksi, suuresta röykkiöstä 40 m itäkaakkoon (9,4 x 8,3 x 1,3 m) ja 100 m itäkoilliseen (8,3 x 7,7 x 0,7 m) sijaitsevat ovat Laitilan puolella. Ks. myös Vehmaa Kopparvare (mjreki 1000000188).

Mäki-Pastila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Mäki-Pastilan talosta 230 m kaakoon ja Luodesuontien ja Kahinpolun risteyksestä 200 m etelälounaaseen. Maasto on peltojen ympäröimää kallio- ja moreenimäkeä, jonka lounaispuolella virtaa Pihajoki kohti Malvonjoen peltoaukeaa. Mäen länsiosasta on todettu 1960-1970-lukujen vaihteessa röykkiö (7,5 x 7 x 0,6 m).

Majamaansaari ja Löytty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Liesjärvenkulmalla, Euran rajalta 200 m lounaaseen, Euran tieltä 620 m ja vanhasta Löytyn talosta 500 m eteläkaakkoon, Niinikorven talon ympäristössä. Maasto on länteen viettävää kalliomäkeä, jonka länsipuolella on laaja suoalue. Mäen ja maantien on reunaan on tehty sorakuoppa. Sorakuopan eteläosista ja Niinikorven tilan lähipelloista on otettu talteen kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, muun muassa kampakeramiikkaa, reikäkivi, kvartsia ja palanutta luuta. Sorakuoppa on 1994 inventoinnin mukaan soistunut ja kasvamassa umpeen. Kuopan pohjoisosaa on täytetty.

Isotalo 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sorolan kylään kuuluvalla Kiilin alueella, Turuntien ja Kiilintien risteyksestä 850 m itään. Maasto on itäreunastaan jyrkkärinteistä kalliomäkeä, jonka itäpuolella on peltoaukea ja länsipuolella soistumia. Mäen poikki kulkee tilustie. Kalliomäen huipun eteläreunasta on todettu 1955 röykkiö (8 x 7,5 m; 1987 inventoinnin mukaan 9,1 x 8,9 x 1,2 m). Röykiön keskellä on kuoppa (3 x 2,5 x 0,7 m), joka näyttää kaivetulta.

Kirstilä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laitilan kylään kuuluvalla palstalla Kirkkovuoren kaakkoisreunassa, Turuntien ja Kiilintien risteyksestä 1,1 km koilliseen. Maasto on laajan kalliomäen kaakkoisreunassa erottuvaa niemekettä. Paikalla on todettu 1955 inventoinnissa kaksi röykkiötä, joista toista (8,8 x 8,5 x 0,9 m) on kaiveltu ja toisesta (5,1 x 4,6 x 0,4 m) on vain pohja jäljellä.

Isorahka (1000000087) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laitilan kylään kuuluvalla metsäpalstalla, Patavalimenkalliolla, Kusnin tieltä kilometri ja Siirilän talosta 600 m itäkaakkoon. Maasto on kallioisen mäen eteläreunaa, jonka lounaispuolella on peltoa ja kaakkoispuolella suota. Mäen eteläpuolella kulkee tilustie. Kallioharjanteen eteläreunasta on todettu 1968 röykkiö (6,7x4,5 m). Inventoinnin 1987 mukaan paikalla on kaksi röykkiötä 15 metrin etäisyydellä toisistaan. Toisessa (5,6 x 4,7 x 0,6 m) on reunassa paikoin ladottuja laattoja, toisessa (7,4 x 5,5 x 0,6 m) selvä kehä pitkänomaisista laatoista ja paasista, muoto on suiponsoikea.
Alueella on tehty kallion louhintaa.

Nästinristi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kodjalan Nästinristin alueella Krouvintien itäpuolella, 800 m Pehtjärvestä luoteeseen ja vajaa kilometri Turuntieltä länteen. Maasto on ollut mäntyvaltaista hiekkakangasta, joka viettää itään ja koilliseen. Nykyisin paikalla on laaja soranottoalue ja paikka on lähes kokonaan tuhoutunut. Koillisosassa on moottorirata. Paikalta todettiin 1955 inventoinnissa röykkiötä ja 1969 soranoton paljastama kivikautinen asuinpaikka. Alueella 1970-luvulla suoritettujen inventointien ja kaivausten perusteella kyseessä on ollut laaja asuinpaikkojen ja röykkiöiden muodostama kokonaisuus, josta suuri osa on tuhounut sorantossa. Muinaisjäännöksen suoja-alue vahvistettiin 1976, mutta soranottoa varten annetun kajoamisluvan takia kaikki 14 röykkiötä ja osa asuinpaikkajäännöksistä tutkittiin 1979-1981. Pronssikautisiksi haudoiksi oletettujen röykkiöiden luonne ja ajoitus on epäselvä. Niistä tavattiin punamultaa ja joitakin kiviesineitä, muttei mitään varmaa merkkiä hautauksesta tai ajoitettavaa esineistöä. Asuinpaikkajäännöksiä on tutkittu erityisesti alueen itä- ja keskiosista ja niihin liittyy myös hautauksia. Asuinpaikat ja haudat on ajoitettu pääosin kampakeraamiselle ajalle. Eteläosassa todetuista 12 todennäköisestä asumuspainanteesta on tutkittu puolet. Ainakin osa ajoittuu niukkojen löytöjen perusteella kampakeraamiselle ajalle. Inventoinnin 1994 havaintojen perusteella asuinpaikka saattaa jatkua soranottoalueen koillispuolella, harjulla kulkevan tien itäpuolelle. Myös alueen eteläreunassa, Nikulan ja Hietalan alueella on jäljellä ehjää maastoa, jossa on todettu joitakin merkkejä kivikautisista asuinpaikkajäännöksistä. Muinaisjäännös saattaa ulottua maantien lounaispuolelle. Alue olisi tarkastettava maastossa ennen rauhoitusluokituksen määrittelyä.

Hangassuo (1000000092) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koverossa, Krouvintien länsipuolella, 750 m Turuntien risteyksestä lounaaseen. Maasto on lounaaseen viettävää, mäntyvaltaista kangasta, jossa on joitakin suuria siirtolohkareita. Lounaispuolella levittäytyy Hangassuo. Alueella on runsaasti hiekkakuoppia. Paikalla olevan sorkauopan reunoista on todettu 1970 kivikautinen asuinpaikan jäännökset, josta osa kuopan länsireunassa (Hangassuo I) on tutkittu samana vuonna. Myös kuopan koillisreunalta edellisestä 190 m koilliseen on otettu talteen asuinpaikkalöytöjä (Hangassuo II). Valtaosa muinaisjäännöksestä on todennäköisesti tuhoutunut soranotossa ja reunoilla on vain rippeitä jäljellä. Asuinpaikka on löytöjen ja korkeuden perusteella Kiukaisten kulttuurin aikainen. Samaan kokonaisuuteen liittyvät myös paikan kaakkoispuolella olevien sorakuoppien reunoista todettut kohteet Takamaa (mjreki 1000000095) ja Hangassuonmäki (mjreki 1000000096).

Krouvi (1000000093) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Krouvissa, Krouvintien reunassa, 200-300 m Pehtjärven lounaispuolella, järvestä laskevan ojan etelä- ja pohjoisrannalla, Krouvin päärakennuksen etelä- ja kaakkoispuolella. Maasto on kaakko-luodesuuntaista harjannetta, joka laskee loivasti lounaaseen ja koilliseen. Rinteet ovat pääasiassa peltoina. Paikalta on todettu laaja asuinpaikka 1971. Löytöjä on saatu talteen Krouvin eteläpuolisesta peruna- ja puutarhamaasta (A), tien lounaispuolisilta pelloilta (B), maantieleikkauksesta (C) sekä talosta 300 m kaakkoon sijaitsevasta mäkikumpareesta (D), joka on pääosin tuhoutunut 1972. Löydöt koostuvat keramiikasta, kiviesineistä, iskoksista. Asuinpaikka kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Krouvinharju (mjreki 1000000094). Krouvin alueelta on eri aikoina saatu talteen löytöjä, joista ainakin osa liittyy asuinpaikkaan.

Krouvinharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Krouvissa, Krouvintieltä 150 m ja Pehtjärvestä 300 m länteen, Krouvin talosta 100-200 m luoteeseen. Maasto on ollut matalan kumpareen etelään viettävää hiekkarinnettä, joka on hävitetty kokonaan soranotossa. Asuinpaikka on todettu 1970. Hiekanottoa varten kuoritulta alueelta, silloisen kuopan länsiosasta on kolmelta alueelta otettu talteen löytöjä. Asuinpaikka on osittain tutkittu 1972. Inventoinnin 1994 mukaan muinaisjäännös on kokonaan tuhoutunut hiekanotossa. Löydöt koostuvat keramiikasta, kiviesineistöstä ja iskoksista. Asuinpaikka kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Krouvi (mjreki 1000000093).

Takamaa (1000000095) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sorolassa, Krouvintieltä 150 m lounaaseen ja 750 m Turuntien risteyksestä etelään. Maasto on etelään ja lounaaseen viettävää hiekkarinnettä, jonka eteläpuolella on suota ja pohjoispuolella kalliomäkeä. Alueella on laajahko sorakuoppa. Paikalta on todettu asuinpaikka 1971. Löytöjä on saatu talteen erityisesti kuopan pohjoisreunasta. Suurin osa muinaisjäännöksestä on ilmeisesti tuhoutunut soranoton takia. Kohde kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Hangassuo ja Hangassuonmäki (mjreki 1000000092 ja 1000000096).

Hangassuonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sorolassa Krouvintien itäreunassa, 650 m Turuntien risteyksestä eteläkaakkoon Matoluolanmäen alueella. Maasto on etelään ja kaakkoon viettävää rinnettä. Alueella on laajahko hiekkakuoppa. Hiekkakuopan reunasta 10-15 metrin päässä maantiestä on 1971 on otettu talteen asuinpaikkalöytöjä. Hiekkakuoppa on laajentunut myöhemmin ja suurin osa muinaisjäännöstä on todennäköisesti tuhoutunut. Inventoinnin 1994 mukaan asuinpaikkaa saattaa olla jäljellä 30 m maantien reunasta olevalla kannaksella (40 x 30 m), josta on poistettu pintakerrosta. Kohde kuuluu samaan kokonaisuuteen kuin Hangassuo ja Takamaa(mjreki 1000000092 ja 1000000095).

Autohajottamon mäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kodjalan Nästinristin soranottoalueen pohjoispuolella ja Krouvintien itäpuolella. Maasto on metsäistä kalliomoreenimäkeä, jossa runsaasti kivikkoa. Paikalta on inventoinnissa 1970 todettu röykkiö. Inventoinnin 1987 mukaan röykkiö (11 x 9,7 x 0.8 m) sijaitsee ilmoitetusta paikasta 280 m lounaaseen. Röykkiö on pyöreähkö ja sen keskellä on epämääräisen muotoinen kraateri. Jäännöksen rajoja on vaikea määritellä ympäröivästä kivikosta. Inventoinnin 1994 mukaan alkuperäinen paikannus (p = 6756263, i = 3218806) on virheellinen.

Lällä 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, 150 m Ala-Kailan talosta pohjoisluoteeseen, runsaat 200 metriä Vaimarontieltä itään. Maasto on länteen viettävää laakeaa kalliorinnettä. Paikalta on todettu 1967 röykkiö (8,8 x 4,4 x 0,9 m). Röykkiön päälle on aseteltu kiviä pellosta, mutta alla on oletettu olevan hautaröykkiö.

Santarapakonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontieltä 350 m itään Santarapakonmäellä. Paikalta on todettu 1960-luvun lopulla kehäkiveyksellinen röykkiö (4,6 x 4 x 0,4 m). Jäännös on hyvin säilynyt.

Orioja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontien ja Santarapakonmäen tien risteyksestä 970 m koilliseen. Maasto on laakean kalliopaljastuman kaakkoisosassa. Mäen etelä- ja itäpuolella on soista Oriojan peltolaaksoa. Kalliolta on todettu 1967 kaksi pientä röykkiötä (4,7 x 4 x 0,5 m ja 5,4 x 3 m 0,25 m). Molempia on pengottu ja purettu.

Oksanen (1000000101) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pehtsalossa, 90 m Vehmaan rajalta pohjoiskoilliseen, Appuljärven pohjoispään itärannalla kohoavalla Sikvuorella. Maasto on melko jyrkkärinteistä kallio-ja moreenimäkeä, jonka itäisellä laella on pirunpeltoa. Sikvuoren lounaiselta laelta on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu röykkiö (9 x 9,3 m; 1987 inventoinnin mukaan 13,9 x 13 x 1,2 m), joka on pahasti kaiveltu.

Vuorenmäenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pehtsalossa, Koviontieltä 820 m etelään ja Pehtsalonraitilta 120 m koilliseen. Maasto on metsäisen kalliomäkeä. Mäen itäreunasta on todettu 1955 inventoinnissa röykkiö (halk. 10 m).

Kuusisto ja Kinnala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vidilän kylässä, Kinnalan talosta 250 m itään ja Kuusiston talosta 200 m lounaaseen, Koukkelantien koillispuolella. Maasto on lounais-koillissuuntaista moreeniharjannetta loivasti lounaaseen viettävässä peltorinteessä. Saarekkeesta on 1955 inventoinissa todettu kuusi maansekaista röykkiötä. Kuusiston maalla sijaitsevasta röykkiöstä on 1917 löytynyt perunakellaria tehtäessä rautakautinen keihäänkärki, veitsi ja solki (HM 1193:51-53). Inventoinnin 1994 mukaan kaksi koillisinta röykkiötä on hävitetty peltoa raivattaessa. Keskimmäiseen saarekkeeseen paikannettuja Uusi-Kinnalan kahta röykkiötä ei ole tunnistettu, mutta ne saattavat olla jäljellä. Saarekkeen lounaispäässä, lähellä Koukkelantietä sijaitsevista röykkiöistä toinen on ilmeisesti tuhoutunut. Toinen (15 x 11,5 x 1,5 m) on jäljellä. Sen viereen on rakennettu kellari. Tarkastuksessa 2005 Kinnalan saarekkeiden luoteispuoliselta alueelta ei todettu merkkiä muinaisjäännöksestä.
Muinaisjäännösalueen länsipuoliselta pellolta on vuonna 2018 saatu metallinetsinlöytöjä (ks. alakohteet). Lisää löytöjä ilmoitettu 2020 ja 2021 (Ilppari ILM 16285, 20053).

Pärkö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, Kodjalantien varressa olevan Pärkön talon lounais- ja kaakkoispuolisella alueella. Maasto on peltojen ympäröimää lounaaseen pistävää moreeniharjannetta, jonka pohjoispuolella avautuu Pärkönsuo. Päärakennuksesta 150-250 m lounaaseen on todettu rautakautinen röykkiökalmisto jo 1800-luvun lopulla. Osa jäännöksestä on tutkittu ja osa tuhoutunut. Päärakennuksen koillispuolella sijaitseva suuri röykkiö (1995:211) saattaa olla myllynperustus. Muinaisjäännös ulottuu päärakennuksen kaakkoispuolelle, josta on perunamaasta löydetty pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 21965).
Rautakautiseen kalmistoon viittaavia esineitä (KM 38494) on löydetty myös noin 130 m Pärkön päärakennuksesta luoteeseen olevalta peltoalueelta. Paikka on ennestään tunnetusta kalmistoalueesta noin 200 m koilliseen

Pärkönsuo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, kahdessa peltojen ympäröimässä moreenisaarekkeessa, Uudenkaupungintieltä 280 m itäkaakkoon, Pärkönsuon lounaispuolella. Koillisesta, Lallan talosta 500 m koilliseen sijaitsevasta saarekkeesta on todettu kaksi maansekaista röykkiötä. Lounaisesta, Lallan talosta 300 m koilliseen sijaitsevasta suuremmasta saarekkeesta on todettu yksi röykkiö. Saarekkeeseen on tehty tilan ulkorakennus ja röykkiön tila olisi selvitettävä.

Ristenkömppä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalan kylässä, Ristenkömppä -nimisellä mäellä, Uudenkaupungintieltä 80 m luoteeseen, Kalmanloukkaan mäelle johtavan Riihenkalliontien länsilaidassa. Raulan Ristenkömpästä on toimitettu jo 1800-luvun lopulla rautakautisia hautalöytöjä. Soranotossa löytyneiden esineiden takia paikalla tehtiin 1935 kaivaus, jossa tutkittiin kahta, osaksi jo tuhoutunutta röykkiötä. Toinen todettiin hautaröykkiöksi, josta mahdollisesti oli jo ennen tutkimuksia löydetty esineitä. Löydöt ajoittuvat vanhemmalle rautakaudelle ja viikinkiajan alkuun. Toisesta röykkiöstä löytyi runsaasti saviastianpaloja. Jäännös on kuitenkin tulkittu myöhäiseksi viljelyröykkiöksi, johon löydöt olisivat joutuneet maan mukana jostakin lähistöltä.

Apilasmäki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Koviontieltä (mt 12521) n. 60 kaakkoon. Maasto on soiden ja peltojen reunustamaa kalliomäkeä, jossa kasvaa kuusivaltaista metsää. Paikalla on kaksi halkaisijaltaan n. 10 m röykkiöitä n. 120 m päässä toisistaan, toinen aivan tilustien varressa, toinen tästä koilliseen metsässä vanhan tienuran vieressä. Molemmissa kaivelujälkiä.

Kolmihaaransuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Haukan kylän alueella, Krouvintien ja Tulejärventien risteyksestä 730 m lounaaseen. Maasto on metsäistä, soiden ympäröimää kalliomäkeä, jonka lounaispuolelta kulkee metsätie. Kalliolta on 1968 todettu röykkiö. Sen koko on 1987 inventoinnin mukaan 9 x 8,8 x 1,1 m.

Kuusisto (1000000109) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kusnin kylässä, Kusnintieltä 300 m etelään olevalla Patakalliolla. Maasto on pitkänomaisen korkeahkon kalliomäen lakiosan koillisreunaa, jonka koillispuolella avautuu peltoaukea. Paikalta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien kaksi röykkiötä n. 50 m etäisyydellä toisistaan. Näistä toinen on sittemmin täysin tuhoutunut rakennettaessa alueen läpi kulkeva metsäautotie. Säilynyt röykkiö on reunakehällinen, mitoiltaan 7,8 x 7,5 x 0,8 m, ja osaksi pengottu.

Kylä-Raula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä, valtatien 8 ja Untamalan kirkolle johtavan Joukahaisentien koillispuolisessa nurkkauksessa. Maasto on peltoa, jossa on kolme moreenisaareketta. Vanhoissa ketosaarekkeissa kasvaa mäntyä, katajaa ja pihlajaa.
Paikalta on todettu 1955, 1992 ja 2002 maansekaisia röykkiöitä, joista ainakin yhdessä on merkkejä hautauksesta. Joukahaisentien varressa olevan Toukolan saarekkeesta on löydetty muun muassa rautakautista keramiikkaa, luita ja palanutta savea. Paikalla on todennäköisesti röykkiöhautaus tai laajempi kalmisto. Keskimmäisessä saarekkeessa on ajoitukseltaan ja käyttötarkoitukseltaan epäselvä kumpare ja kellarin jäännökset. Pohjoisimmassa saarekkeessa olevasta röykkiöstä ei ole saatu talteen löytöjä, mutta se on rakenteen perusteella tulkittu esihistorialliseksi. Saarekkeessa on historiallisen toiminnan muistoja.

Sonkki-Auvola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Lahnionjärven pohjoisrannalla, 800 m valtatieltä 8 itään ja 50 m Riihensaronmäen eteläreunan halkaisevalta maantieltä lounaaseen. Paikka on pienialainen kalliomäki, jonka poikki kulkee mökkitie rantaan. Mäellä on jo 1800-luvun lopun tietojen mukaan röykkiö (6 x 8 m), joka on tarkastettu inventoinnissa 1956. Inventoinnissa 1987 mäen laelta todettu röykkiö (3,3, x 3 x 0,5 m) ei vastaa edellisen kuvausta, ja kyseessä saattaakin olla kaksi eri jäännöstä.

Neittenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Ropalle johtavan Untamontien koillispuolella, Neittenkallion itärinteessä, Rankijärvestä 160 m lounaaseen. Maasto on melko kivistä moreenirinnettä, jonka itäpuolella on vanhoja hiekkakuoppia ja niistä syntyneitä lampia.
Paikalta on tunnettu röykkiö jo 1800-luvun lopulta lähtien. Kehäkivellisen röykkiön (4,7 x 4,7 x 0,3 m) keskelle on kaivettu kuoppa. Inventoinnin 1987 mukaan jäännöksen itäreuna on sortunut alas hiekkakuopan seinämää. Vuonna 2023 röykkiön jäänne erottuu aivan Rankijärventien varressa, länsipuolella törmän päällä. Jäljellä olevat kivet täysin sammaleen ja aluskasvillisuuden peittämät, näkyy maastossa pienenä kohoumana jonka keskellä matala kuoppa.

Poikpuolastenjärvi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Ropalle johtavan Untamontien koillispuolella, Poikpuolastenjärven itärannalla kohoavalla kalliomäellä. Maasto on soiden ympäröimää jyrkkärinteistä kalliomäkeä, jonka kaakkoispäässä on tasainen, matala kalliopaljastuma.
Kalliopaljastuman päältä on tunnettu röykkiö jo 1800-luvun lopulla. Inventoinnissa 1987 röykkiön ympäristöstä on todettu kaksi muutakin matalaa kiveystä, jotka voivat olla luontaista kivikkoa. Inventoinnin 1955 mukaan röykkiön koko on 15x7,5x1,5 m, inventoinnissa 1987 kooksi on ilmoitettu 16,8 x 11 x 1,5 m.

Kiikonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistien ja Äijälänpolun risteyksestä 30-80 m itäkoilliseen, Haapaniemen tilan eteläpuolella. Maasto on peltojen ympäröimää moreenimäkeä, jonka tie halkaisee. Haapaniemen tilalta on 1915 saatu talteen navetan eteläpuolellla olleesta, osittain tuhoutuneesta hautaröykkiöstä peräisin olevia löytöjä. Samassa yhteydessä maantien eteläpuolelta on todettu röykkiöksi tai polttokalmistoksi tulkittu kiveys. Inventoinneissa 1955 ja 1982 tien risteyksestä on todettu reunakehällinen röykkiö (5 x 5,5 m). Sijaintitietojen perusteella on mahdollista, että kyseessä on kaksi lähellä toisiaan sijaitsevaa jäännöstä.

Soukainen (1000000118) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentieltä 180 m lounaaseen, kylämäen eteläosassa, Kouluvainiontien molemmin puolin, 200-300 m koulusta eteläkaakkoon. Maasto on lounaaseen pistävää, peltojen ympäröimää rikkonaista moreeniharjannetta. Koululta runsaat 200 m eteläkaakkoon sijaitsevasta kumpareesta on soranotossa paljastunut 1953 rautakautinen röykkiöhautaus. Tuolloin osaksi tuhotusta ja osaksi tutkitusta hautaröykkiöstä (halk. 10-12 m) on saatu talteen provinssiroomalainen lasinen juomasarvi, pinsetit ja pronssinen ns. Hemmoor-astia sekä aseita. Röykkiössä on ollut kaksi hiekkakivistä paasiarkkua. Löytöjä on saatu talteen myös koulun urheilukentältä, jonne on tuotu maata hautaröykkiöstä. Inventoinneissa 1955 ja 1978 alueelta on todettu ainakin neljä muuta maansekaista röykkiötä lounais-koillissuuntaisessa ketjussa. Vuonna 1983 yksi röykkiöistä on tutkittu omakotirakentamisen takia. Jäännöksestä on löydetty saviastianpaloja ja savitiivistettä, muttei selvää merkkiä hautauksesta. Vuonna 1989 on röykkiöketjun luoteispuolelta puolelta, pelloksi raivatun kivikkokumpareen kohdalta on otettu talteen merovingiaikaisia aseita.

Vuorela ja Pehka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentieltä 350 lounaaseen, kylämäen eteläosassa, Kouluvainiontien päässä. Maasto on peltojen ympäröimää, länsiluoteeseen pistävää rikkonaista moreeniharjannetta, jossa katajikkoa. Lounainen osa kuuluu Vuorelan tilaan ja koillinen Pehkan tilaan. Vuorelan peltosaarekkeesta on 1955 todettu kolme matalaa röykkiötä (halk. 10 m) ja 1978 inventoinnissa röykkiöiden kaakkoispuolella saarekkeen reunassa nokikerrosta. Vuorelasta noin 40 m koilliseen Pehkan peltosaarekkeesta on todettu matala kiveys (halk. 12-13 m) ja itä-länsisuuntainen kivikehä (6,5 x 3,6-5,5 m).

Rantamäki (1000000129) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentieltä 620 m lounaaseen, kylämäen länsipäässä, Perttelintien päässä. Maasto on peltojen ympäröimää, länteen pistävää moreeniharjannetta, jossa on hiekkakuoppa ja katajikkoa. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu hiekkakuopasta nokikerrostuma sekä kivilatomus (8 x 7 x 1 m), joka on suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakennustöissä. Paikalla saattaa olla laajempi mahdollinen rautakautinen kalmisto.

Kuivala/Hällynen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylässä, Soukaistentien ja Valkontien risteyksestä 200 m koilliseen, Vaimarontien luoteispuoleisella mäellä. Maasto on peltojen ympäröimää moreenimäkeä, jonka maantie halkaisee. Luoteispuoli mäkeä kuuluu pääosin Kuivalan tiloihin ja kaakkoispuoli Hällysen tilaan. Mäen lounaisosasta, Kuivalan talon perunamaasta on 1959 alkaen otettu talteen runsaasti rautakautisia polttokenttäkalmistolöytöjä. Päärakennuksesta 40 m koilliseen on 1985 on kaapelikaivannon maista (p = 6768 250, i = 3212 510) paljastunut todennäköisesti suljetun asehautauksen esineistöä. Vuonna 1989 tehdyn koekaivauksen mukaan on mäellä on merovingi- ja viikinkiaikaisen kalmiston lisäksi rautakautinen asuinpaikka. Muinaisjäännös on sekoittunut myöhemmän maankäytön takia. Valkontien kaakkoispuolelta Hällysen tilalta ei pohjoisosan koekaivauksessa ole todettu merkkiä muinaisjäännöksestä.
Metallinetsinnässä saatu aluerajatun muinaisjäännösalueen läheltä peltolöytöjä (ks. alakohteet).

Heinikkala 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Rekolaan vievän tien pohjoisreunassa, talosta 350 m luoteeseen. Paikka on 2 metriä tien reunasta ja 15 m sillasta kaakkoon. Maasto on savipeltojen ympäröimää kivistä moreenimäkeä, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää.
Paikalta on todettu kooltaan puolimetrinen irtokivi. Sen tasaisessa pinnassa on kuoppapari, josta kulkee ura kolmanteen kuoppaan. Kyseessä on mahdollisesti sama kivi kuin 1919 mainittu, keskellä Heinikkalan niittuhakaa sijainnut kivi, jossa oli "Pahan" kuva.
Kuppikivi on mahdollisesti siirretty nykyiselle paikalleen 300 m lännempää saman tien varresta. Kiveä on todennäköisesti siirrelty nykyiselläkin paikallaan, koska se ei ole tien pinnassa ja on itseään hieman suuremmassa kuopassa.

Miekankorpi 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Palttilan ja Vahantaustan kylien rajalla, Vahantaantieltä 1,3 km koilliseen, metsäautotien päässä. Maasto on soiden ympäröimää kumpuilevaa kalliomäkeä. Paikalta on todettu 1955 inventoinnissa kaksi röykkiötä. Toinen, mahdollisesti reunakehällinen (7,6 x 7,2 x 0,4 m) on Palttilan puolella, toinen, pahoin hajotettu (8,6-7,2 x 0,8 m) Vahantausta puolella. Molemmissa punaisia hiekkakivilaakoja.

Nuutintaka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Nutintaustan tienristeyksestä 470 m kaakkoon ja Malvonjoesta 470 m luoteeseen. Maasto on kallioista moreenimäkeä, joka viettää loivasti etelään ja itään kohti jokilaaksoa. Mäen eteläreunan pieneltä kalliopaljastumalta on 1968 todettu reunakehällinen röykkiö (5,6 x 7,3 m; 1987 inventoinnin mukaan 6,6, x 5,8 x 0,6 m). Röykkiön eteläkärjessä on suuri kivi (1,2 x 0,7 x 0,5 m).

Lalla 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Ropalle johtavan Untamontien lounaispuolella. Maasto on kallioiden reunustamaa, loivasti etelään ja kaakkoon viettävää hiekkakangasta, jonka kaakkoispuolella on suota. Alueelta on 1970-luvulla otettu suuria määriä soraa, mutta kuopat ovat jääneet pois käytöstä ja metsittyneet. Sorantossa pahoin tuhoutunut asuinpaikka on todettu 1970 ja tutkittu osittain 1973-1974. Asuinpaikka on ajoitettu pääasiassa tekstiilikeramiikkalöytöjen perusteella myöhäiskivikaudelle ja varhaismetallikaudelle. Muinaisjäännöstä on tutkimusten mukaan jäljellä metsittyneen sorakuopan luoteispuolella.

Muurionmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Torren kyläkeskuksen itäpuolella, Torrentieltä 160 m lounaaseen ja Raulan talosta 560 m itäkaakkoon. Maasto on kallioista ja metsäistä mäkeä. Kalliomäen koillisreunasta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien röykkiö (7,9 x 7,8 m; 1987 inventoinnin mukaan 7,4 x 7,3 x 0,8 m). Jäännöstä on pengottu.

Koljolanjärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Torren kylässä, Lempaanjärven ja Koljolanjärven välissä, Isovuorentien länsireunassa. Maasto on kallioista metsämaata. Paikalta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien (5,2 x 6,6 m; 1987 inventoinnin mukaan 7,9 x 5,8 x 0,6 m). Jäännös on pahasti pengottu.

Isotalo 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sorolassa, Isontalon päärakennuksesta ja Sorolantieltä noin 200 m itäkaakkoon. Maasto on peltojen ympäröimää moreenisaareketta, Sirppujoesta 400 m länsiluoteeseen. Paikalta on 1955 inventoinneissa todettu maansekaisia röykkiöitä (halk. 3-5 m). Inventoinnin 1994 mukaan suurin osa röykkiöistä on tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä. Muinaisjäännöstä saattaa olla jäljellä tilojen rajalla, muuntajan vieressä.

Sonkkila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Niemispäässä Sonkkilan vanhasta päärakennuksesta 180-300 m kaakkoon. Maasto on peltojen ympäröimiä kivikkoisia moreenisaarekkeita, jotka viettävät etelään ja kaakkoon. Saarekkeitten poikki kulkee tilustie pelloille. Saarekkeissa kasvaa sikoangervoa. Tilustien leikkauksesta on 1952 löydetty miekka, joka on 1955 inventoinnin mukaan peräisin röykkiöhautauksesta tai polttokalmistosta. Kalmisto saattaa jatkua löytöpaikan itäpuolella mäen etelärinteessä. Miekan löytöpaikasta 45 m itään, mäen reunassa olevan kanalan pohjoisnurkalla, on maantasainen kuppikivi (p = 6765745, i = 3208400), jonka tasaisessa pinnassa (80 x 80 cm) on parikymmentä kuoppaa. Saarekkeesta edelleen 120 m kaakkoon on 1955 todettu viisi maansekaista röykkiötä. Jäännöksiä ei ole pystytty varmuudella tunnistamaan 1994 inventoinnissa, koska paikkaa on raivattu huomattavasti. Saarekkeen poikki kulkevan tilustien reunasta paljastuneesta kiveyksestä on löydetty rautakautista keramiikkaa, mikä viittaa asuinpaikkaan tai hautaukseen. Muinaisjäännös on todennäköisesti suurelta osin tuhoutunut maanmuokkauksessa.

Vainio-Haveri 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Niemispäässä, Vainio-Haverin päärakennuksen itä- ja kaakkoispuolella sijaitsevissa, peltojen reunustamissa moreenisaarekkeissa.
Päärakennuksesta 250 m kaakkoon olevasta, kokonaan peltojen ympäröimästä saarekkeesta on todettu 1955 maansekainen röykkiö, joka on tulkittu rautakautiseksi hautaröykkiöksi. Inventoinnin 1994 mukaan jäännöksen kohta on raivattu pelloksi ja röykkiö todennäköisesti tuhoutunut. Samassa yhteydessä on todettu päärakennuksesta 150 m itään olevasta toisesta niemekkeestä, peltotien eteläreunasta mahdollinen hautakumpare, josta ei kuitenkaan tavattu selvää merkkiä muinaisjäännöksestä.

Vainio-Haveri 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Niemispäässä Vainio-Haverin tilalle johtavan tien koillispuolella. Maasto on peltojen ympäröimää kivikkoista moreeniharjannetta, josta osa on raivattu pelloksi.
Paikalta on todettu 1955 neljä maansekaista röykkiötä, jotka on tulkittu haudoiksi. Inventoinnissa 1994 jäännöksiä ei ole varmuudella paikannettu, mutta alueelta on kuitenkin todettu neljä maansekaista röykkiötä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2-4 m.

Seikola-Niemispää (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Niemispäähän johtavan tien molemmin puolin, Seikolan tilan kohdalla. Maasto on peltoaukeiden ympäröimää kallioista moreenisaareketta, jossa on maatilan talousrakennuksia ja istutusmetsää (1994). Saarekkeen halkaisevan maantien luoteispuolelta on 1955 todettu viisi maansekaista röykkiötä, jotka on tulkittu haudoiksi. Saarekkeen koillispäässä on tasapintainen kuppikivi p = 6766657, i = 3208723), jossa on 24 kuoppaa. Inventoinnissa 1994 alueelta on havaittu kolme röykkiöitä, joista kaksi ennestään tuntematonta. Yhteen röykkiöön tehdystä koekuopasta saatu talteen rautakautista keramiikkaa.

Luolimäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maasto on kivikkoista, loivasti eteläkaakkoon kohti Hankeransuota viettävää moreenirinnettä. Paikalta on inventoinneissa 1955, 1987 ja 1994 todettu kolme tai neljä epämääräistä röykkiötä.
Vuonna 2023 pitkänomainen n. 3 x 8 m kokoinen matala sammaleen peittämä röykkiö tilustien pohjoispuolella hyvin havaittavissa. Muut kohteen röykkiöjäänteet (3 kpl) enemmän tulkinnanvaraisia, näistä selkein pitkästä röykkiöstä pari metriä pohjoisluoteeseen n. 3 x 3 kokoinen mahdollinen pyöreä röykkiö. Kaakkoisinta, vuonna 1955 identifioitua röykkiötä vaikea hahmottaa, mahdollisesti sittemmin vaurioitunut.

Nilvonkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Lukujärven koillisrannalla, Juutinlinna-nimisellä mäellä. Maasto on jyrkkärinteisen kallion laen lounaisinta reunaa. Kalliotasanteilta on inventoinneissa 1955 , 1987 ja 1994 todettu kolme röykkiötä (halk. 5-11 m). Kaikki ovat pengottuja ja hajotettuja.

Vainiotalo (1000000156) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kouman kylässä, 300 m maantieltä kaakkoon, Vainiotalon tilan pihapiirissä ja 80 m itään Vainio-Hentun lähitiluksilla. Maasto on peltojen ympäröimää moreenisaareketta, jonka rinteet viettävät etelään ja kaakkoon laajan Hankeransuon suuntaan. Talon karjapihasta on 1909 löydetty rautakautisia asehaudan esineitä. Pihasta on 1910 kartoitettu yhdeksän röykkiöitä, joista viisi on tutkittu. Vähäisinä löytöinä on saatu talteen pääasiassa pronssirengas, rautaesineitä ja luuta. Karjapihaa ei ole tutkittu ja paiaklle on myöhemmin rakennettu navetta. Inventoinnin 1994 mukaan kalmistoa saattaa kuitenkin olla vielä lounaispuolella jäljellä. Päärakennuksesta 80 m itään olevasta saarekkeesta on 1910 ja 1955 todettu viisi röykkiötä tai kumparetta. Inventoinnin 1994 perusteella saarekkeen kaakkoispää on säilynyt, mutta muut röykkiöt ovat mahdollisesti osittain peittyneet maanmuokkauksessa.

Seppälän linnavuori (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, kyläkeskuksesta 170 m itäkoillliseen. Maasto on koillisreunastaan jyrkkärinteistä kalliomäkeä, joka kohoaa noin 10 metriä ympäristöiviä peltoja korkeammalle. Pohjoisessa, idässä ja lännessä mäkeä ympäröivät alavat pellot, mutta kaakkoisreunalla mäki jatkuu matalana harjanteena yhtyen Seppälän kylän keskustassa olevaan mäkeen. Inventoinnin 1955 mukaan mäen loivilla kaakkois- ja etelärinteillä erottuu 1-3 m paksua vallia, jonka korkeus on 1,5 m ja pituus 90 m. Se kiertää mäkeä lähes puolikaaren muotoisena. Vallia on tutkittu 1886, mutta mitään löytöjä ei saatu talteen.Lakialue on kooltaan noin 100 x 200 m. Kertoman mukaan viereisestä pellosta olisi 1900-luvun alkupuolella löytynyt pronssiastian kappaleita. Muinaisjäännös on kuulunut Museoviraston hoitokohteisiin.

Nystinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien länsipuolella olevalla Nystmäellä, Meritien risteyksestä 230 m lounaaseen. Maasto on peltojen reunustamaa kivikkoista moreenimäkeä, jonka lakialue on raivattu viljelykäyttöön. Mäen päällä on ollut pieni saha-alue. Paikalta on 1955 todettu seitsemän maansekaista röykkiötä (halk. 4-7 m), joista ainakin yksi on tuhottu sahaa rakennettaessa. Sahan perustuksista on löydetty keihäänkärki (ei tallessa), mikä viittaa paikalla olleen hautauksen. Inventoinnin 1994 mukaan sahan eteläisimmän rakennuksen lounaisnurkalla on vain kaksi röykkiötä. Muita ei ole paikallistettu. Sahasta 100 m etelään olevalla peltosaarekkeella on todettu yksi epävarma hautaröykkiö (2,5 x 2,5 x 0,5 m). Saarekkeen luoteisreunasta (p = 6768 485, i = 3206 580, z = 20) tunnetaan kuppikallio, jossa on kolme kuoppaa. Kaksi metriä etelään on irrallinen kuppikivi, joka on nostetu läheisestä pellosta. Siinäkin on kolme kuoppaa. Kivien länsipuolella on mahdollisesti pieni röykkiö. Nystmäen rinteestä kerrotaan 1912 tiedon mukaan aikanaan löytyneen kaksiteräinen miekka, josta tehtiin puukko.

Yli-Hakula (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien ja Meritien risteyksestä 210 m luoteeseen, Yli-Hakulan talon pihapiirissä. Maasto on peltojen ympäröimää kalliomäkeä, jossa on runsaasti rakennuksia. Pihapiiriin kuuluvalla hakamaalla kasvaa runsaasti sikoangervoa. Tilalta on tunnettu muinaisjäännöksiä 1800-luvun lopulta lähtien. Yksi röykkiöistä sijaitsee kalliomäen laella tuulimyllystä etelälounaaseen. Se on ollut 1800-luvun lopulla huomattavasti nykyistä suurempi. Talon päärakennuksen luoteispuolella on yhden röykkiön pohjakiveys. Talon eteläpuolisella hakamaalla on 1995 todettu kaksi röykkiötä, joista vain toinen on havaittu 1994 inventoinnissa.
Kohteelle tehtiin tarkastus 2017, kun tila oli vaihtanut vastikään omistajaa. Tarkastuskäynnillä pyrittiin paikallistamaan inventoinnissa 1995 tehdyt havainnot (ks. alakohteet). Tila on ollut pitkään tyhjillään, joten kasvillisuus esim. talon eteläpuolella oli hyvin rehevää, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Aluetta on myöhemmin tarkoitus laiduntaa.

Vähä-Talo 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Meritien ja Väkkäräntien risteyksen lounaispuolella. Maasto lounaaseen viettävää kalliorinnettä. Paikalla on 1955 inventoinnin mukaan röykkiön pohjakiveystä (6 x 6 x 0,1 m). Inventoinnin 1994 mukaan kohteessa ei ole mitään hautaraunioon viittaavaa.

Kopinketo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kopinketo sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien ja Meritien risteyksestä 180 m länsiluoteeseen, tien pohjoispuolella. Maasto on peltojen ympäröimää matalaa moreenisaareketta, jossa kasvaa harvahkoa lehtipuustoa.
Pihatien länsipuolelta on tunnettu 1800-luvun lopulta lähtien neljä suurta röykkiötä (halk. 9-13 m), joista lounaisin on pääosin tuhottu rakennustöissä 1930. Tien itäpuolella on 1994 inventoinnin mukaan kaksi maansekaista kumpumaista jäännöstä. Suuremmassa (6 x 3,5 x 0,5 m) on puolen metrin korkuinen pystykivi. Mahdollisesti kysymyksessä on ns. treudd, jonka yhtenä kärkenä ko. pystykivi olisi.
Peltosaarekkeella on myös useita pyöreähköjä ja soikeita painanteita, joita paikkakunnalla kutsutaan ryssänhaudoiksi. Lisäksi Kopinkedon koillisreunasta on saatu talteen viikinkiaikainen hevosenkenkäsolki (KM 28734).
Alue on aiemmin kuulunut Museoviraston hoitokohteisiin.

Lankvuori (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien pohjoispuolella sijaitsevan Junnilan talon pohjoispuolella. Maasto on peltojen reunustama pitkänomainen harjanne. Paikalta on tunnettu röykkiöitä jo 1800-luvun lopulta lähtien. Lankvuorta on arveltu muinaislinnaksi, johon mäen itärinteessä havaitut epämääräisiä vallinjäännökset liittyisivät. Harjanteen pohjoisosassa on 1955 ja 1994 inventointien perusteella kymmenkunta röykkiötä (halk. 5-7 m), joista osa saattaa olla myöhäisiä viljelyjäännöskiä, osa hautaröykkiöitä. Mäen koillispuollle pistävästä saarekkestaan tunnetaan myös kuppikivi (p = 6769 020, i = 3207 150, z = 17,5 m). Muinaisjäännös ulottuu koko harjanteelle, sillä mäen eteläosasta on päärakennusta tehtäessä on saatu talteen merovingiaikaisia hautalöytöjä (KM 5579:18-20)ja tien eteläpuolelta hioin (KM 23090).

Heinikkala 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä, valtatien 8 koillispuolella, Heinikkalan taloon johtavan tien luoteisreunassa. Paikka on lounaaseen pistävä, metsäinen moreeniniemeke, jonka tie halkaisee. Niemekkeen kärjessä on kivikellari. Niemekkeestä on todettu kolme maansekaista röykkiötä. Yksi on osaksi tuhoutunut tienteon takia. Röykkiön kulttuurikerros erottuu tieleikkauksessa selvästi, ja siitä on on saatu talteen rautakautista keramiikkaa. Kyseessä on todennäköisesti hautaus. Kaksi muuta röykkiötä kuuluvat ilmeisesti samaan kokonaisuuteen, vaikka ne erottuvatkin heikosti kivikkoisesta ympäristöstään.

Vaimaron Matinmaa (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kyläkeskuksesta 2,5 km koilliseen, Mustajärvelle johtavan Holmankalliontien luoteisreunassa. Maasto on kahden vastakkaisen, jyrkkärinteisen ja kapean kallioharjanteen ja niiden välisen peltolaakson muodostama kokonaisuus. Mäet sijaitsevat noin 300 metrin päässä toisistaan. Molemmissa on todettu vallirakennelmia. Lounaisella mäellä (p = 6775 175, i = 3215 060, z = 30-42,5) on itä-länsisuuntainen kivivalli, joka katkaisee kallin kahteen osaan. Vallituksessa erottuu pullistumia, jotka tulkittu tornin jäännöksiksi. Mäen pohjoisreunalla on kaksi terassimaista muodostelmaa, joista ainakin toisella on hajotettu vallinjäännös. Koillisella mäellä (p = 6775 410, i = 3215 220, z = 35-40) on pohjoispäässä itä-länsisuuntainen valli. Vallin itäosassa on sisääntulosolaksi tulkittu luontainen aukko. vallin sisäpuolella on pari röykkiötä, joiden länsipuolella on vallin suuntainen latomus (15x3 m).

Sonkkila Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon kylässä, Salontien ja Palttilan risteyksen lounaispuolella sijaitsevan Sonkin/Sonkkilan talon pihapiirin luoteisosassa, Paja- eli Myllymäessä. Maasto on etelään ja lounaaseen viettävää moreenimäkeä, jonka eteläpuolella avautuu Hankeranjokilaakson peltoaukea. Myllymäen lounaisosasta on 1937 todettu soranotossa paljastunut rautakautinen polttokenttäkalmisto. Paikalta on saatu 1930- ja 1950-lukujen kaivauksissa talteen löytöjä, jotka ajoittuvat vanhemmalta roomalaisajalta kansainvaellusajalle. Tunnetuin löytö on 1938 talteen saatu roomalainen viinikauha. Laaja-alaisesta kalmistosta ei ole maanpäällisiä merkkejä ja se on suureksi osaksi tuhoutunut soranotossa ja muussa maankäytössä. Muinaisjäännöstä saattaa olla jäljellä erityisesti aiemmista kaivauksista koilliseen.

Ulunkannonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon kylän Saarenmäessä, Sorolantieltä runsaat 200 m itään. Maasto on peltoaukean reunassa kohoavan pienen moreensiaarekkeen itäreunaa. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kaksi maansekaista, reunakehällistä röykkiötä (4,2 x 5 x 0,7 m ja toinen 13 x 6 x 0,5 m). Inventoinnin 1994 mukaan saarekkeeseen on ajettu niin paljon kiviä, ettei jäännöksiä voi enää havaita.

Susihaka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon kylässä, Kudin ja Lassilan talon mailla, Kudin talosta 100-300 m lounaaseen ja etelään, Salontien ja Jokiperäntien välissä. Maasto on lounaaseen ja etelään pistävää harjannetta, joka on suurimmaksi osaksi raivattu pelloksi. Harjanteen kaakkoispuolella virtaa Sirppujoki etelään. Kudin tilalta on 1930-luvun alussa saatu talteen rautakautisia kalmistolöytöjä. Varsinainen Susihaka on sijainnut Kudin talosta 130 m eteläkaakkoon. Löytöjen perusteella roomalais- ja merovingiajalle ajoittuva röykkiö on ollut erittäin suuri (22 x 22 x 1,5-2 m). Sen ympärillä on ollut kolme pienempää maansekaista röykkiötä. Susihaasta 50 m lounaaseen, Lassilan tilan puolella sijaitsevalla luontaisella kummulla on todettu polttokalmistoa. Inventoinnin 1955 perusteella jäännöksiä on Lassilan tilan polttokalmiston lounaispuolella. Vuoden 1994 inventoinnin mukaan muinaisjäännöstä on pellolla jäljellä vain Lassilan puolella, harjanteen keskellä (1932 osittain tutkittu röykkiö?). Samaan kokonaisuuteen liittyy myös Kudin talon pohjoispuolisella Miilunpohjan pellollasijainnut, hävitetty röykkiö, josta on saatu talteen kilvenkupura KM 9245:1.

Notkelma (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilassa, 880 m valtatieltä 8 lounaaseen ja Palttilantien luoteisreunassa. Maasto on laajojen peltoaukeiden reunustamaa lounais-koillissuuntaista moreeniharjannetta, joka on talojen piha- ja puutarhamaata. Harjanteen lounaispäästä on 1915 kartoitettu neljä röykkiötä. Lounaiskärjestä on saatu talteen viikinkiaikainen rannerengas ja pyöreä kupurasolki, alueen koillispuolelta venäläinen krusifiksi. Osa jäännöksistä on ilmeisesti tuhoutunut.

Kylämäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilan Kylämäessä, 300 m valtatieltä 8 lounaaseen, Karjalantien varressa. Maasto on laajojen peltoaukeiden ympäröimää, etelään ja kaakkoon viettävää osin kivikkoista moreenimäkeä, jonka lounaisreunassa on taloja. Karjalantie kulkee mäen poikki. Karjalantien lounaispuolelta, Kotimäen (p = 6764390, i = 3210730) tontilta (115 m muinaisjäännösmerkistä kaakkoon) 1961 todettu rautakautinen polttokalmisto 1961, jota on tutkittu 1962-1964. Kaivauksissa 1962-1963 talon lounaispuolelta on paljastunut myös rakennusjäännöksiä, muun muassa runsaasti savitiivistettä. Tontin lisäksi pelloilta molemmin puolin maantietä on todettu 1962 tarkastuksessa seitsemän (nro 7 on Harmaistenniittu, mjreki 1000000172) maansekaista röykkiötä, joista suurin osa on tutkittu pellonraivauksen takia 1965. Niistä on löydetty saviastianpaloja, savitiivistettä, kuutiokivi, rautaesineitä ja eläinten luita, muttei mitään hautaukseen viittaavaa. Varsinaisesta Kylämäen päärakennuksesta 50 m pohjoiskoilliseen tunnetaan kolme epämääräistä röykkiötä (muinaisjäännösmerkki). Ne voivat olla viljelyjäännöksiä, sillä niiden pohjoispuolella on mahdollisen muinaispellon jäännöksiä. Lisäksi inventoinnissa 1994 päärakennuksesta 160 m pohjoiskoilliseen, maantien koillispuolelta, Palttilan kartanon mailta, on todettu maantasainen polttokalmistokiveystä (halk. ainakin 20 m), josta on löydetty keramiikkaa ja palanutta luuta.
Vuonna 2008 Krupinmäellä on tehty koekuopitusta suunnitteilla olleen uuden asuinrakennuksen vuoksi, josta matkaa röykkiöille on noin 30 m. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Harmaistenniittu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilassa, 250 m valtatieltä 8 lounaaseen, Karjalantien koillisreunassa. Maasto on kaakkoon viettävää peltorinnettä, jossa on tien koillispuolella pieni kivikkoinen saareke. Paikalta on 1962 todettu pitkänomainen röykkiö (15 x 10 m), josta lounaispuoli on tuhoutunut tienteossa. Jäännökseen tehdyistä koekuopista on 1965 löydetty rautakautista keramiikkaa. Jäännös on tulkittu haudaksi. Kylämäen 1965 kaivausten mukaan röykkiöstä 60 m itään tai kaakkoon olisi pellolla toinen röykkiö (15 x 5 m). Jäännöksen säilymisestä ei ole tietoa.

Kalmanloukas (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalan kylän Lukkalan tilalla, päärakennuksesta 250 m luoteeseen, Sirppujoesta 400 itäkaakkoon Kalmanloukas-nimisellä mäellä. Maasto on kivikkoista moreenimäkeä, jonka luoteispuolella avautuu laaja peltoaukea. Kohdalla on rauhoitettu puu. Paikalta on todettu 1800-luvun lopulla matalia kiveyksiä, joita on pidetty mahdollisina rautakautisina hautoina. Inventoinnissa 1994 ei ole kuitenkaan havaittu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Paikannimi saattaa viitata perimätietoon, jonka mukaan Kodjalan keskiaikainen kappeli ja hautausmaa sijaitsevat Lukkalan päärakennuksen lounaispuolisella mäellä (ks. mjreki 1000000174).
Kohteen läheisyydestä on löytynyt metallinetsinnässä kaksi rautaista avainta (ks. alakohteet).
Viranomaiskäyttöön lisätietoa Ilppari ILM 11381.

Lukkala (1000000174) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Kodjalan kylässä Lukkalan tilalla ja siitä lohkotulla Isomäen teollisuustontilla (Naval Oy) Riihenkalliontien lounaispuolella, 330 m Uudenkaupungintieltä luoteeseen ja 700 m Sirppujoesta itään, Kalmanloukas-nimisellä mäellä. Maasto on kivikkoista moreenimäkeä, joka viettää lounaaseen. Maastoa on muokattu voimakaasti, kun mäen etelärinteeseen, entiselle peltoalueelle on rakennettu teollisuusrakennus 1975, jota on laajennettu 1985.
Lukkalan päärakennuksen etelä- ja lounaispuolelta on todettu 1955 ja 1987 inventoinneissa yhteensä seitsemän maansekaista röykkiötä (halk. keskim. 4 m). Lukkalan pelloilta on jo 1800-luvun lopulla löytynyt rautakautisen miekan terän katkelma ja kilvenkupura ja 1900-luvun alussa pronssisolki sekä 1940-luvulla keihäänkärkiä. Teollisuustontilla on tehty laajennuksen takia 1985 koekaivaus, jossa todettiin rakennuksen länsi- ja lounaispuolella merkkejä rautakautisesta ja historiallisesta toiminnasta, kiviröykkiöitä ja jonkin verran rautakautista keramiikkaa ja savitiivistettä. Vuonna 2007 todettiin, että teollisuusrakennuksen laajennus on tuhonnut nämä röykkiöt. Rakennuksen koillispuolella Riihenkalliontien lounaisreunassa olevasta kivikosta on saatu talteen rautakuonaa. Yksi röykkiö on täällä osittan säilynyt. Perimätiedon mukaan Lukkalan päärakennuksen lounaispuolella on Kodjalan keskiaikainen kappelinpaikka ja hautausmaa (keskikoordinaatti p = 6761800, i = 3210150, z = 22,5). Rakennuksen päädyssä oleva kellarin kerrotaan olleen kirkon viinikellari. Mäen nimi Kalmanloukas saattaa liittyä perimätietoon.
Naval Oy:n teollisuustontin länsi- ja lounaispuolisella mäellä on ainakin 13 eri-ikäistä röykkiötä, joista yhteen tehdystä koeojasta löytyi n. 4 kg rautakautista keramiikkaa. Savitiivistelöydöt kertovat alueella olevan myös asuinpaikan. Mäen länsirinteestä löytyi lisäksi merovingiaikainen polttokalmisto, kun vanhan riihen pohjaan tehdystä kuopasta löytyi mm. keihäänkärki, veitsi, hevosenkenkäsolki ja koristeellinen vyönsolki.

Kurkistenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, Uudenkaupungintieltä 110 m kaakkoon. Maasto on kauttaaltaan peltojen ympäröimää pienialaista kivikkoista moreenisaareketta. Paikalta on toimitettu 1936 kokoelmiin rautakautinen miekka. Saarekkeen länsipäästä on inventoinnissa 1955 todettu kaksi maansekaista röykkiötä (8 x 9 x 1 m ja 3 x 2 x 0,5 m), joista jälkimmäinen saattaa olla peltoröykkiökin.

Palttilanharju (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilassa, Palttilan kartanosta 300-400 m kaakkoon, 300 m valtatieltä 8 koilliseen. Maasto on laajojen peltoaukeiden reunustamaa luode-kaakkosuuntaista hiekkaharjua, jonka kasvillisuus on kuivaa ketoa. Harjanteelta on 1955 inventoinnissa todettu viisi matalaa hautaröykkiötä tai latomusta (halk. 2-4 m), jotka muistuttavat Untamalan Myllymäen hautakumpuja (mjreki 400010250). Päärakennuksesta 330 m sahan suuntaan (kaakkoon) johtavan tien varresta, sorakuopan reunasta on löytynyt putkikirves (KM 16420). Tilustieltä 1980-luvun lopulla löydetty hevosenkenkäsolki (KM 24281). Molemmat saattavat löytötietojen perusteella olla peräisin aiemmin todetusta muinaisjäännöksestä.

Tala-Vanhatala (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan Kostiaisissa, molemmin puolin Kaukolantietä, Sirppujoen itärannalla, kuivatun Valkojärven kaakkoisosassa. Maasto on peltojen ja suomaiden ympäröimää moreenimäkeä, joka on kuulunut maantien koillispuolella Kostiaisentien varressa sijainneeseen Tala-Vanhatalan talon pihapiiriin. Maantien lounaispuolella on ollut kumpareista hakamaata. Nykyisin alueella on asuintaloja.
Vanhatalan päärakennuksen nurkalta saatiin talteen 1920-luvulla sähköpylvästä pystytettäessä hautaukseen viittaavia vanhemman rautakauden löytöjä (Hämeen museo 1211:37). Inventoinnin 1955 mukaan paikalla on ollut kaksi röykkiötä (165, 166) ja kolmas (174) tien vieressä, edellisistä kaakkoon. Soukaistentien lounaispuolisella harjanteella on sijainnut viisi kumpumaista jäännöstä (167-173). Tällä alueella on ennen rakentamista 1982 tehdyissa koekaivauksissa todettu rakennuksen ja raudanvalmistuspaikan jäännökset. Löytöinä on saatu talteen rautakautista keramiikkaa, savitiivistettä ja rautakuonaa. Muinaisjäännös on säilynyt rakennusten keskellä. Soukaistentien ja Kostiaisentien välissä Tala-Vanhatalan puretun talon pihapiirissä ja puutarhassa on tehty 2003 koekaivauksia kaavoituksen takia. Soukaistentien leikkauksen koillisreunasta paljastuneesta kiveyksestä on löytynyt rautakautista keramiikkaa, lasi- ja savihelmi sekä kuolaimet. Keramiikasta osa kuuluu Morbyn ryhmään. Kiveys saattaa liittyä kalmistoon tai asuinpaikkaan. Havaintojen perusteella Tala-Vanhatalan alueella on ollut laaja rautakautinen asutuskokonaisuus, jonka myöhempi maankäyttö on suureksi osaksi tuhonnut.

Syttyän Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Syttyän kylässä, 170 m Syttyäntien ja Tanhuantien risteyksestä pohjoisluoteeseen ja 200 m Palmusen talosta itäkoilliseen. Maasto on peltojen ympäröimää mataala moreenikumparetta, jossa kasvaa katajaa ja mäntyä. Paikalta on tunnettu röykkiöitä jo 1930-luvulta. Yksi jäännöksistä on tutkittu 1931, ja siitä on saatu talteen rautakautista keramiikkaa ja muutama rautaesineen katkelma. Inventoinnin mukaan maansekaisia röykkiöitä on ainakin kuusi (halk. 4-8 m), joista neljässä on reunakehä. Osa kiveyksistä saattaa liittyä paikalla olleeseen myllyyn. Muinaisjäännös on ajoitettu kansainvaellusajalle. Lisäksi mäen länsi-ja luoteisrinteellä on ainakin seitsemän pitkänomaista kuopannetta, jotka ulkoisesti muistuttavat ns. ryssänhautoja. Kohde kuuluu Museoviraston hoitokohteisiin.

Venno 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Syttyän kylässä, Syttyäntien ja Tanhuantien risteyksestä 200-300 m koilliseen, Vennon talosta 250 m pohjoisluoteeseen, maantien itäpuolella. Maasto on peltojen ympäröimää moreenisaareketta ja sen eteläpuolista peltoa. Paikalta on todettu neljä maansekaista röykkiötä (halk. 4-6 m). Kaksi jäännöstä on tutkittu 1958 ja osa on hävitetty maankäytössä.

Kotomäki ja Tahtoma (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitse Syttyän kylässä, Eurantien ja Matikantienristeyksestä 200 m kaakkoon, pururadan koillireunassa. Maasto on peltojen ympäröimää kallioista ja metsäistä mäkeä, joka viettää koilliseen ja itään. Paikalta on todettu 1956 kaksi röykkiötä 80 metrin päässä toisistaan. Kotomäen jäännös (9 x 6,3 m) on ladottu suurista lohkareista. Tahtoman röykkiö (10,6 x 9 m) on reunakehällinen.

Rukoushuone-Kansakoulunmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan keskustassa koulun pihapiirissä entisellä Rukoushuoneen ja Kansakoulunmäellä. Paikalla on 1800-luvun lopulta lähtien tunnettu rautakautinen polttokalmisto. Mäen länsiosassa on ollut useita Untamalan-tyypin kumpuhautoja, joista osa tuhoutui 1930-luvun soranotossa. Kumpujen lisäksi alueella on laaja ja rikaslöytöinen polttokenttäkalmisto, jonka käyttöaika ulottuu kansainvaellusajalta viikinkiaikaan. Kalmistoa on tutkittu useaan otteeseen 1800- ja 1900-luvulla. Mäestä on jäljellä enään Pappilan maihin kuulunut itäosa, länsiosa on ajettu kokonaan soraksi ja paikalle on rakennettu rivitalo. Mäen koekeimmalla kohdalla olevan kiviröykkiön (muinaisjäännösmerkin kohdalla) ovat rakentaneet Hjalmar Appelgren ja Theodor Schvindt 1886-1887 kaivauksista kerätyistä kivistä.

Kiimkallio II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pohjakivet hautaröykkiöstä, joka on ollut n. 6 m halkaisijaltaan. Sijaitsee mäntyä ja koivua kasvavalla laakealla kalliolla. SU-kohde Vehmaa:633.

Kappelmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Uuden ajan alun kirkonpaikka, Laittisten kylässä. Paikkaa ympäröi rauennut kiviaita. Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia vuosina 2002 ja 2005. Tutkimuksissa on osoittautunut, että paikalle on tehty kappeli rautakautisen kulttuurikerroksen päälle. Paikalla on maatuneen puun rajaama, noin 6 x 7 metrin kokoisen kirkon/kappelin jäännös, jonka käyttöperiodi löydettyjen rahojen perusteella ajoittuu 1500 – luvun lopulta 1700 –luvun alkuun (tunnistetut rahat vuosilta 1573-1713). Rakennus on ollut itä-länsi –suuntainen. Sen itäpää on ollut korotettu koillis- ja kaakkoisnurkistaan pystypaalujen varaan. Ovi on ollut todennäköisesti länsipäätyyn erikseen salvotussa eteisessä. Rakennuksessa on ollut ikkunat mahdollisesti jokaisella seinustalla. Selvimmät ikkunalasikeskittymät ovat itäpäädyn keskellä ja eteläseinustan keskellä.
Kirkon sisältä löytyi merkkejä hautauksista; keskialueelta löytyi mm. kaksi kallon kappaletta sekä pitkiä luita. Kirkon pohjoisseinän ulkopuolelta havaittiin yksi hautahahmo. Kaivaukset ulottuivat noin 20 cm:n syvyyteen, minkä vuoksi varsinaiseen hautauskerrosta tutkimuksissa ei vielä tavoitettu.

Vihtjärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikautista hautaröykkiötä havupuustoisella mäellä. Röykkiöt kooltaan 33 x 8,5 m sekä 12 x 6 m. SU-kohde 635.

Pitkiskallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen hautaröykkiö, halkaisijaltaan 5,5 m, Appuljärven länsirannalla kalliopohjalla, Laitilan kunnanrajasta n. 100 m. SU-kohde 636. Merkitty peruskartalle (?).
V. 2004 inventoinnissa alueen tarkastuksessa havaittiin tällä alueella pellon reunoilla lähinnä viljelyraunioita sekä mahdollinen kiukaan pohja (p=6749 228; ,i=3213 757; z=n. 20), jonka ilmoitetaan myös olevan peruskarttamerkin kohdilla. Kertomuksesta ei käy ilmi, onko rakenne kalliopohjalla, mutta sen ilmoitetaan olevan pienen hiekkatien vieressä sen itäpuolella. Se on nelikulmainen latomus suuren maakiven kyljessä ja vain 2x2,5x0,8 m suuruinen. Maakivi on sekundaari. Kalliopohjalla on sen sijaan toinen v. 2004 paikannettu rakenne, osittain hajotettu mahdollinen hautaröykkiö, jonka katkaisee röykkiön eteläpuoliskon kiviaineksista koottu länsi-itä-suuntainen kiviaita. Alunperin se lienee olut säänöllisen pyöreä. Sen reunoilla on ollut suuremmat reunakivet.
Pohjoispuolen röykkiön osan halkaisija on 9 m. Se sijaitsee pellon eteläpuoleisen metsäkannaksen pohjoisosassa, edellisestä arviolta 110-120 m etelään, Vahekosken tilalla.

Särkijärvi I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikautista hautaröykkiötä n. 80 m etäisyydellä toisistaan. SU-kohde 637.
V:n 2004 inventoinnissa alue tarkastettiin ja dokumentoitiin. Edellisiä vastannevat röykkiö 1 (2004), melko säännöllinen sammaloitunut ja 9x10 m suuruinen ja runsaan metrin korkuinen röykkiö. Se on pienen tien itäpuolella alavassa, melko tasaisessa ja avoimessa maastossa. Se on Särkijärven röykkiöistä eteläisin (p=6749 830; i=3213 388; z=25). Edellisestä joitakin kymmeniä metrejä (n. 80 ?) pohjoiseen, tien länsipuolella tasaisella maalla havupuiden siimeksessä on toinen sammalen peittämä lähes symmetrisen pyöreä ja laelta melko tasainen röykkiö, kooltaan n. 17x20 m ja yli 1½ m korkea.
Kolmas pieni silmäkivellinen röykkiö havaittiin ensimmäisestä n. 60 m etelään, tien länsipuolella itään viettävän kallioalueen kupeessa. Se on n. 3,5 m halkaisijaltaan ja n. 0,8 m korkea. Se voi olla hautaröykkiö, mutta on myös mahdollista, että se on vanha peltoraunio (koordin. p=6749 077; i=3213341; z=yli 25).

Särkijärvi II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen röykkiö Särkijärven pohjoispään rannasta n. 100 m länteen, sekä Laitilan että Uudenkaupungin (ent. Kalannin) rajasta n. 200 m. SU-kohde 638. V:n 2004 inventoinnin mittausten mukaan se on kooltaan 16x16 m ja ainakin 2 m korkea (röykkiö 3). Sen keskellä on suuri kuoppa. Röykkiön ympärillä on voimakas kaiku.
Edellisen vieressä, sen itäpuolella, on kookas maan peittämä kumpu, joka kuitenkin kätkee kiveyksen, joka on kooltaan 20x20 ja runsas 2 m korkea (gps-koordinaatit p=6750 077; i=3213 329; z=yli 25).

Kopparvare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiötä Laitilan ja Uudenkaupungin (ent. Kalannin) rajalla, Särkijärven luoteispuolella. Halkaisijat 4-16(-30) m. Sijaitsevat kalliopohjaisella mäellä peltojen keskellä. Yksi sijaitsee kolmen kunnan rajapyykin kohdalla (vrt. Huurre: Kalannin inv.-kert. 1964:36 ja kohde Laitila Kopparivareja 1000 00 0080). SU-kohde 639. Laitilan inv.-kert. 1955:118:2, 3 ja 117. Ainakin yksi lienee Vehmaan puolella kokonaan (Hirviluoto 1955:118:3).

Vihtjärvi II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen hautaröykkiö kalliopohjalla. Röykkiö on kooltaan 5,7 x 5,5 m. SU-kohde 640.

Sannavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Viisi pronssikautista hautaröykkiötä korkeassa kalliomaastossa Kaljas-, Noita- ja Sannajärven välissä. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee 5-12 m välillä. Röykkiö 1 on halkaisijltaan n. 12 m ja korkeudeltaan lähes 2 m. Sen keskelle on kaivettu kolme kuopannetta, joista keskimmäisessä näkyy paasiarkkua. Röykkiö 2 on edellisestä 40 m luoteeseen. Se on halkaisijaltaan 8 m ja sen keskellä on hajallaan kuoppia. Röykkiö 3 sijaitsee n. 30 m edellisestä etelälounaaseen. Se on kooltaan noin 7 m. Sen kivet ovat hajallaan. Röykkiöistä neljäs on hajanainen ja halkaisijaltaan 5 m. Se sijaitsee röykkiön 2 pohjoispuolella. Aivan edellisen itäpuolella on röykkiö 5, 3-metrinen kivikasa, jonka kivet voivat olla peräisin viereisistä röykkiöistä. Sannavuoren matala vare on laaja pirunpelto, jossa on erilaisia ajaltaan ja tarkoitukseltaan tuntemattomia kuoppia ja kaivantoja.

Radansuu (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Radansuun kylässä Siuttilan talon maalla vanhan Uudenkaupungin - Rauman tien varrella on talon vanha asuinrakennuksen kaakkoispuolella matalaa kalliopaljastumaa, jonka eteläosassa on hakattuna 13 kuoppaa. Ne ovat pyöreitä, sileäpohjaisia ja puolipallon muotoisia, halkaisijaltaan 3-6 cm. Niistä 11 on ryhmässä, kaksi muista erillään. Osa löytyi maata siirrettäessä. Tiettävästi paikalta ei tunneta löytöjä. Korkeussijaintinsa perusteella (noin 4-5 m mpy.) kuopat on voitu tehdä aikaisintaan noin 1200 vaiheilla jKr.

Väliluunkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiöitä ja valleja Ylikylän Narvelan Väliluunkalliolla, runsas 500 m Miehonjärvestä länteen. Suurin on halkaisijaltaan noin 11-12 m ja 2,7 m korkea ja keskeltä kaiveltu. Sen vieressä pohjoisluoteessa on noin 4-metrinen ja ½ m korkea röykkiö. Isosta röykkiöstä 4 m pohjoiskoilliseen on halkaisijaltaan 8 m ja noin 1 m korkuinen röykkiö, jonka keskellä on laaja kuoppa. Sen pohjoispuolella on 20-metrinen itä-länsisuuntainen kivivalli, joka voi muodostua kahdesta vallin yhdistämästä röykkiöstä. Vallin länsipuolella on toinen 8-metrinen vallinpätkä ja ison röykiön länsilounaispuolella vielä 20-metrinen vallirakennelma, joka voi myös muodostua vallin yhdistämästä kahdesta röykkiöstä. Noin 5 m ison röykkiön eteläpuolella on suuren maakiven pohjoispuolella matala epäselvä kivikehä, jonka ympäristökin on kivikkoista.

Neittenkallio (1000000193) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ylikylän Eilun tilan metsäisellä kallioalueella on lounaisella korkeimmalla kohdalla Neittenkalliolla hajotetun hautaröykkiön pohja. Se on nykyään kooltaan 6 x 8 m. Kallliohuipun rinteet ovat jyrkät kaakkoa lukuun ottamatta. Killinen (1885) kertoo "Neitseen kalliolla" asuneen jättiläisneidon, jolla oli tapana huvikseen munkkia lyödä ja jonka leikkkikaluja parin kyynärän korkuista kiveä säilytetään vielä muistona immestä. Toisen tarinan mukaan kalliolle olisi "juuttien aikaan" haudattu päällikön tytär, joka oli kuollut juuttien tehtyä ryöstöretken Laitilan puolelle. Taistelupaikka oli Lukujärven rannassa kalliolta 3 km kaakkoon, jossa juutit olisivat hänvinneet ja joutuneet vangeiksi Pakokallion luolista.

Jyrkänkallio (1000000194) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pappilan kylän metsäpalstalla on Rohdaisista Uuteenkaupunkiin vievän tien varressa Jyrkän kallioiden pohjoispuolella kolme ajaltaan epämääräistä kivivallituksta, jotka sattavat olla esihistoriallisia, ehkä luonnonvoimienkin muodostamia. Ne ovat pituudeltaan 20, 11 ja 20 m, leveydeltään 3-4 m ja korkeudeltaan ½ m. Sijaitsevat kahdella erillisellä matalamman alueen erottamalla kallioalueella n. 400 m etäisyydellä toisistaan. Alueella on myös selvää pirunpeltoa.

Tätilä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautisia hautaröykkiötä metsäisellä kalliolla Pyhärannasta Rohdasiin kulkevan tien pohjoispuolella. Schvindt on maininnut kaksi röykkiötä, Huurre havaitsi kolme inventoidessaan vuonna 1964. Ne ovat nykyään (2000-luvun alussa) avoimeksi hakatulla kallioalueella. Huurteen mukaan kahdesta vierekkäisestä läntinen on noin 7 m ja 1 m korkea, mutta pahasti hajallaan. Siinä on ollut havaittavissa mahdollista arkunjäännöstä. Viereinen itäisempi röykkiö, jonka Schvindt mainitsee, olisi ollut enää pieni kivikasa, mutta lähiympäristössä oli runsaasti irtokiviä. Brusilan mukaan (v. 2004) kaksi vierekkäistä ovat säilyneet ja halkaisijaltaan 4,5 - 7 m. Näistä itäisempi lienee kokonaisuudessaan muinoin hajotettu, mutta muodostaam kuitenkin tiiviin kiveyksen kalliokumpareen länsireunaan. Läntisempi on edelleen (v. 2007) melko hyväkuntoinen ja Huurre on siinä keskuskraatterissa havainnut mahdollisen arkunjäännöksen. Kolmannen röykkiön puolestaan on havaittu jo 1990-luvulta lähtien olleen tuhottu. Se on ollut röykkiöistä ylin ja erillinen, noin 100 m päässä luoteessa. Vielä vuonna 1964 se oli noin 5 m halkaisijaltaan ja 0,7 m korkea. Hävitetyn paikalla (p=6773 374; i=3201390) ylempänä ei ole kiveäkään jäljellä, mutta kivet on kasattu viereiseen kallion notkelmaan. Hajottajasta tai hävityksen ajankohdasta ei ole tietoa. Ent. maanomistaja on kuitenkin kertonut, että röykkiötä kaivamassa olisi ollut joskus tutkijoita, vaikkei mitään tutkimuksia tiedetä tehdyn paikalla. Alueen pohjoispuolella on kallionlouhinta-alue. Kohde on merkitty vanhalle peruskartalle virheellisesti n. 150 m liikaa länsiluoteeseen.

Kuusisto (1000000196) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiötä ja muita kivirakennelmia kalloisella mäkialueella Ihoden kylän länsiosassa, pienen peltoalueen länsireunassa, Rauman kunnanrajalta n. 200 m etelään. Sijaitsevat Kuusiston talosta, entisestä Paksun torpasta luoteeseen olevalla kalliolla. Röykkiöistä suurimman halkaisija on noin 13 m ja korkeus yli 2 m. Sen keskellä on kraaterimainen kuoppa. Paksun aiemman isännän kerrotaan löytäneen siitä kuolaimet, jotka saattavat olla ne Rauman museon kokoelmissa olevat rautakautiset kuolaimet, joiden tiedetään olevan Ihoden kylästä. Röykkiössä on kiinni erillinen röykkiö, josta erottuu kehäkiveystä. Se on 1800-luvulla ollut noin 7-metrinen ja 1,5 m korka. Suuren röykkiön luoteis- ja länsipuolella on kaksi röykkiötä, jotka ovat halkaisijaltaan noin 5 ja 2 m, sekä kivivalli, pituudeltaan 15 m ja maakumpare. Edelleen ison röykkiön kaakkoispuolella on matala kiveys, joka on halkaisijaltaan noin 3 m.

Ilveskallio (1000000197) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiönpohjaa kalliomaastossa Kukolan kylässä Reilanjärven itäpuolella, noin ½ km rannasta. Ne ovat Heikon talosta noin 1,3 km eteläkaakkoon ja Rauman vastaisesta rajata 1 km länteen sijaitsevalla Ilveskalliolla noin 80 m etäisyydellä toisistaan. Kallion länsiosan korkeimmalla kohdalla on vielä Killisen aikana (1885) ollut ehjä "kaunis hiittenvare". Schvindtin käydessä paikalla se oli pengottu. V. 1964 inventoinnissa sen havaittiin olevan pengottu ja kooltaan 7x6x½ m. keskusalue oli kivetön ja kalliopohjainen. Sen ympärillä on erilaisia ilmeisen myöhäisiä kivirakennelmia. Toinen on edellisestä pohjoiseen ja matalammalla. Sen on vain pieni 2x3 m laajuinen yksikerroksinen kiveys, mahdollinen hautaröykkiön jäännös.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa. Röykkiö on kasattu paljaalle kalliolle mäen korkeimmalle kohdalle. Röykkiön kiveystä on hajotettu ja se levittyy noin 9x7 metrin alueelle ja siinä kasvaa kituliaita mäntyjä. Kivikerroksia on 1–3 ja kivet koostuvat pääasiassa noin 20–40 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Ei ole nähtävissä, että röykkiössä olisi ollut sisäisiä rakenteita, kiviä on hieman kasaantunut röykkiön reunoille penkomisen seurauksena. Sijaintinsa perusteella kyseessä voi olla pronssikautinen hautaröykkiö. Röykkiö on noin 30 metriä johdon länsipuolella eikä ulotu johtokäytävän alueelle.
Noin 80 metriä pohjoiseen, kalliopaljastuman alaosassa noin 5 metriä alempana kuin iso röykkiö, havaittiin hyvin matala kivilatomus, jonka halkaisija on pari metriä ja se on sammaleen peitossa. Kiviä vaikutti olevan vain yhdessä kerroksessa. Todennäköisesti se on aiemmissa inventoinneissa mainittu pieni kiveys. Kivet ovat halkaisijaltaan parikymmentä senttiä ja pienempiä. Latomuksen alapuolella on kallion päällä jonkin verran muita irtokiviä. Vastaavia irtokiviä tavattiin myös muualla kallion pohjoisreunalla.
Muinaisjäännösalueeksi oli aiemmin rajattu laajalti kalliota röykkiöiden välillä ja ympäristössä. Inventoinnin perusteella rajattiin pääkohde iso röykkiö ja alakohde pieni kiveys erikseen.

Majantaustan haka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vanhastaan (Schvindt, Killinen) Ihoden kylän Lotilan Majantaustan haasta on tunnettu röykkiö. Huurteen (1964) mukaan se on matala ja halkaisijaltaan 6-metrinen vare, jonka keskellä on matala kuoppa. Se sijaitsee Majantaustan peltoalueen lounaispuolella olevan harjanteen koillispäässä, n. 100 m lounaaseen Tyynelän pellonreunan ladosta, josta oli vuonna 2006 enää rauniot jäljellä. Röykkiö on merkitty peruskartalle ja vuoden 2006 mittauksen mukaan se olisi pyöreähkö ja noin 8 metrinen. Sen vieressä on koillisessa toinen niin ikään peruskartalle merkitty röykkiö osittain kalliopohjalla. Tätä oli kaivamalla vaurioitettu vuonna 2005 nostamalla punaisia hiekkakivilaakoja pinoihin röykkiön päälle. Vaurioitunut röykkiö entistettiin. Siirrellyt kivet sijoitettiin takaisin röykkiöön vuonna 2006. Se koostuu valtaosin hiekkakivilaaoista ja sen alkuperäiseksi kooksi arvioitiin noin 4x5 m. Osa kivistä lienee matalan kallioharjanteen juurella koillisessa.
Huurre ilmoittaa vielä mainitun ladon lähellä olleen kivikkoinen kumpare, jonka kiveys lienee luontainen ja 8 m ladon eteläpuolella matala kuoppa, kooltaan noin 3x1 m.
etelästä pohjoiseen lienee noin 200 m luokkaa
Vuonna 1996 röykkiöiden etelä- ja lounaispuolella on tarkastettu ryhmä pääosin epämääräisiä röykkiöitä, joista lähin on noin 30 m edellisten röykkiöiden eteläpuolella.
Brusilan mukaan röykkiöitä on vähintään 15 kpl. Ne ovat huolimattomasti koottuja ja matalia röykkiötä ja ladelmia Kylä-Lotilan maalla. Ne ovat mäkialueen itäreunalla olevalla terassilla, voimalinjan itäpuoleisessa tiheässä kuusimetsässä yli 20 m korkeuskäyrällä ja noin 40 m levyisellä etelä-pohjoissuuntaisella vyöhykkeellä. Ne ovat noin 5-10 m etäisyydellä toisistaan ja muodoltaan epämääräisiä. Osa on rakennettu maakiven juureen. Halkaisijaltaan ne ovat yleensä alle 5-metrisiä ja keskimäärin noin 3 m. Voimalinjan länsipuolella saattaa olla vielä useampiakin röykkiöitä. Kasvillisuus haittasi havainnointia 1996.
Vuoden 2009 inventoinnissa löydettiin kolme röykkiötä lisää sähkölinjan alta, katso tutkimukset.

Vähä-Aunela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen mahdollinen kalmisto Ihoden kyläkeskuksen alueella, vanhan ja uuden tien välialueella peltosaarekkeessa, mistä ei ole merkkejä maanpinnalle. Pellon laidan ojaa kaivettaessa oli löytynyt kaksi rautaista keihäänkärkeä matalan jyrkähkön törmän päältä, noin 20 m kahden aitan koillispuolelta aidan ja ison kiven luota. Kärjet olivat 70 cm syvyydessä ja maa paikalla oli mustaa. Lähialueelta kerrotaan löydetyn myös nuolenkärjen. Inventoinnissa 1964 tehdyt koekuopat eivät osoittaneet muinaisjäännöksen merkkejä. Alempaa pellosta on löydetty tuluskivi ja kuutiokiviä aitoista edelleen lounaaseen. Vaikuttaa siltä, kuin alueella olisi ainakin yksi hauta ja mahdollista rautakautista asuinpaikkaakin.
Vuoden 2017 inventoinnin aikaan kohteen sijaintimerkintä uudehkon omakotitalon muokatun pihamaan ja pellon alueella.

Kauhianpää (Hautapaikat)
Rautakautinen; Irtonaisista kivistä tehty tasainen kivilatomus, mahdollinen rautakautinen hauta sijaitsee metsämäellä. Sen halkaisija on 9 m.

Kaurila I (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Viisi kiveystä tai röykkiötä Ihoden kylässä , noin 1,4 km valtatie 8 länsipuolella sijaitsevassa paltojen ympäröimässä Simpunsaaren luoteispäässä. Schvindt (1985) mainitsee saaressa olevan kolme röykkiöitä. Huurre havaitsi 1964 kaikkiaan viisi kiveystä tai röykkiötä, joiden yhdistäminen aiempiin havaintoihin oli vaikeaa. Huurteen mukaan Tiensuun kurkun pellon reunasta noin 50 m päässä itään on epäselvä 2x5 m laajuinen kiveys. Siitä 20 m etelään on heinikon peittämä kuopallinen röykkiö, jonka halkaisija on noin 7 m. Tästä 6 m luoteeseen on pieni 2-metrinen kiveys ja 40 m kaakkoon puolestaan pellon reunan lähellä toinen pengottu röykkiö, halkaisijaltaan 7 m. Viimeksi mainitusta 4 m itään on viide pengottu röykkiö, jonka halkaisija on 7 m.

Kaurila II (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kaksi röykkiönpohjaa jäänteenä esihistoriallisista hautaröykkiöistä Ihoden kylän länsiosassa Saaristolaan vievän tien eteläpuolella mäenharjanteen itäpäässä. Tiestä 10 m etelään on suurimmaksi osaksi purettu röykkiönjäännös, jonka pohjan halkaisija on noin 12 m. reunoilla on kehäkiviä jäljellä. Siitä 8 m kaakkoon on niin ikään suurimmaksi osaksi purettu röykkiö, jonka halkaisija on 8 m. Sen keskellä on kuoppa. Pohjoisemman röykkiön luoteispuolella on kolme pitkänomaista kuoppaa, kooltaan 3x1,5x0,5 m. Schvindt lienee tarkoittanut näitä röykkiöitä kuvatessaan "Tiensuun kurkun reunassa" olevia vareita. Mainittu peltoalue on 200 m etelään.

Lepparo (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Viisi mahdollista esihistoriallista hautaröykkiötä metsämaastossa Hatunpään talosta noin 300 m pohjoiseen, lähellä pienen pellon länsireunaa. Lepparon röykkiöt sijainnevat yksittäisen todennäköisesti pronssikautisen Majantaustan röykkiön itäkoillispuolella runsas 200 m.

Särkmäenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme pronssikautista hautaröykkiötä Ihodenjoen kiertämän jyrkkärinteisen ja korkean kallion tasaisella laella, Vuoriston talon maalla. Pohjoisin röykkiöistä on talosta noin 100 m etelään. Se on halkaisijaltaan noin 10 m ja korkeudeltaan 1 m. Röykkiön keskellä on laaja kuoppa. Kaksi muuta röykkiötä sijaitsevat lähekkäin. Toinen on edellisestä 35 m etelään ja noin 15 m halkaisijaltaan ja 2 m korkeudeltaan. Sen keskellä on kraaterimainen kuoppa. Kolmas on edellisestä noin 12 m etelään, 13-metrinen ja noin 1½ m korkea röykkiö. Sen keskellä on syvä kuoppa. Tämän lähellä on ilmeisesti röykkiöstä otetuista kivistä ladottu myöhäinen kehä. Viimeksi mainitun röykkiön länsipuolella on kallionjyrkänne. Eteläisimpien röykkiöiden kohdalla on peruskartalla muinaisjäännösmerkki.

Ihoden kansakoulu (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollinen esihistoriallinen hautaröykkiö kalliolla Ihoden kansakoulun metsässä, noin 1.6 km koulusta koilliseen Vehkajärven ja Kylmäjärven välilllä. Se on Suomelan talosta noin ½ km länsiluoteeseen ja peltoaukiosta noin 100 m länteen pienellä kalliolla metsän meskellä. Se on kooltaan noin 4x8 m ja melko matala ja pengottu.

Korkea-aron kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiöitä Pyhärannan koillisosassa Nuuskin kylän maalla Korkea-aron kalliolla, jotka jo Killinen (1885) ja Schvindt (1895) mainitsevat. Huurteen (1964) mukaan sijaitsevat lahdenvainiosta Kodisjoelle vievän vanhan tien varressa, sen luoteispuolella Kaljasjärveen viettävällä mäntyharjulla. Huurteen mittauksen mukaan isompi röykkiö on 12x7x1 m ja sen keskellä on kuoppa. Toinen on 20 m lounaaseen oleva pyöreä vare, jonka halkaisija on 6 m. Reunojen kivet ovat suurempia, kuin keskellä olevat.

Lahdenvainio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Matalia röykkiöitä Lahdenvainion kylän kalliomaastossa Sannajärven koillispuolella Pastinkalliolla ja Kajantolassa, Rauman ja Kodisjoen välimaastossa kahdella kallioalueella (Huurteen inventointikohteet 1964:9-11). Pastinkallion kaakkoislaidalla on 8-metrinen matalahko röykkiö ja siitä itäkaakkoon noin 100 m Kajantolan rajalla matala kivikasa, mahhollinen hauta, kooltaan 3x4 m. Se on tehty lähinnä punaisista hiekkakivilaaoista. Alueella on muitakin epämääräisiä kivikasoja. Kajantolan puolella on pari mahdollista hautaröykkiötä. pieni 4-metrinen kivikasa sekä edellisestä 20 m suurten kivien pohjoispuolella toinen, halkaisijaltaan 3 m. Edellisistä 150 m itään olevan korkeahkon kallion koillispuolen kalliomaastossa on pieni heinittynyt kivikasa, mahdollinen hauta. Mahdollisesti osa röykkiöistä on pronssikautisia.

Mutainen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka peltoalueella Mutaisen talon päärakennuksesta ja myös samanimiseltä kivikautiselta asuinpaikalta n. 400 m kaakkoon. Maasto on asuinpaikan eteläosassa pohjoiseen, pohjoisosassa länteen jyrkähkösti tasaiselta alueelta laskevaa. Löytöjä on sekä tasaiselta alueelta että törmästä. Äärilöytökohtien etäisyys on n. 180 m (SSW-NNE, väli p=6691 938 - 6692 092; i=3279 438 - 3279 583). Keskialueella on asuinpaikan kahteen alueeseen jakama notkelma, jossa on pohjoiseen laskeva puro. Löydöt koostuvat pääasiassa kvartsi-iskoksista, mutta paikalta myös kivilaji-iskos sekä kolme palaa keramiikkaa. Muinaisjäännös löytyi Perniön Kirjakkalan-Mutaisen alueen inventoinnissa keväällä 2003. Löytöaineiston perusteella asuinpaikka on ollut käytössä neoliittiselta kaudelta pronssikaudelle. Aiempi löytö KM 15255:1, nelisivuinen oikokirves, on samalta alueelta. Asuinpaikan pohjoispuolelta n. 250-300 m on löydetty myös reikäkivi KM 33809, ilmeinen irtolöytö (Mutainen 3).

Alistalo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka n. 100 m Raisio-Kustavi -tien koillispuolella pellossa, Mannerjärven Alistalon-Ylistalon tilakeskuksesta 100-200 m luoteeseen. Maaperä on humuksen sekaista hiekkaa. V. 1971 inventoinnissa löytyi pellolta asuinpaikkaan viittaavia kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on epäselvä. (Lähi)alueelta tunnetaan Lemun museoon talletettu poikkiteräinen kivikirves, joka Mannerjärven vanhanisännän muistin mukaan (v:n 1971 inv. tieto) on pellosta talon läheltä. Museon löytötiedoissa se mainitaan löytyneeksi Ylistalon tilan nykyisestä puutarhasta. V. 1997 inventointiraportissa ei mainita löytöjä havaitun.

Alistalo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka kahden korkeamman kallion välisessä notkelmassa, jossa on useita pieniä soranottoalueita. Paikalta ei tunneta esinelöytöjä, mutta ilmoituksen mukaan soranotossa tuhoutunut liesikiveys, joka v. 1971 inventoinnissa oli jo kokonaan tuhoutunut. Myös inventoinnissa v. 1997 paikalla havaittiin mahdollisen lieden jäännöksiä, muttei muuta asuinpaikkaan viittaavaa. Paikan sijainti on sovelias kivikautiselle asuinpaikalle.

Pihlajamäki (1000000259) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka kallioiden ympäröimän pienen peltotilkun pohjoispäässä, suojaisessa maastokohdassa. Löytöinä ovat v. 1971 inventoinnissa löydetyt kaksi kvartsi-iskoksta, mutta inventoijan mukaan paikka olisi myös aiemman talttalöydön KM 2111:8 todennäköinen löytöpaikka. Molemmissa inventoinneissa on kasvillisuus vaikeuttanut paikan tarkastamista.

Valpperi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Neljä varhaismetallikautista röykkiötä, joista kolme sijaitsee saman kallioharjanteen reunalla, neljäs n. 100 m koilliseen (koordin. 6729 165 / 3226 250) erillisellä ja hieman korkeammalla kalliolla. Röykkiöt ovat 1. matala ja vaatimaton n. 4-metrinen röykkiö, 2. edellisestä n. 5 m päässä suuremman maakiven ympärillä ja n. 7 m halkaisijaltaan, pyöreä ja kekomainen. Kolmas röykkiö on heti edellisen eteläpuolella, 3-metrinen, pyöreä, kekomainen ja keskeltä kaiveltu. Erillään sijaitseva neljäs röykkiö on toisen kallioharjanteen korkeimman kohdan eteläreunalla jyrkästi viettävän kohdan päällä. Sen on matala ja hajotettu ja kiviä on n. 9x7,5 m alalla.

Isovuori (1000000261) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Varhaismetallikautisen röykkiön jäännökset Oukkulanlahden pohjukasta n. 1 km koilliseen laajahkon terassin lounaisreunalla olevan luode-kaakkosuuntaisesn matalan kallioharjanteen päällä. Röykkiö on tehty kanettavista kivistä, joita on n. 15,5 x 2,5 m alalla. Mahdollisesti muodostunut 2-3 röykkiöstä tai yhdestä hajotetusta röykkiöstä. Kaakkoispuoliskossa kiviä useammassa kerroksessa, luoteessa harvemmin, mahdollisesti pois heittelyn seurauksena.

Alastalo (1000000262) (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Matalan mäen kaakkoisrinteellä Alastalon piha-alueella ja Miiaistentien kohdalla. Tietä 1900-luvun alussa rakennettaessa ja talon perustuksia kaivettaessa löydettiin ruumishautoja, joista merkkinä oli melko hyvin säilyneitä luita. Luita oli kerätty ja ahudattu muualle. Löytöjä ei haudoissa ilmeisesti tavattu. Invetoinnissa v. 1971 ei talon ja maantien välissä havaittu esim. painanteita. Sen sijaan niitä oli tien ja luoteispuoleisen mäen välissä, jossa sattaa olla säilyneenä kalmistoa. Löytöinä alueelta tunnetaan musta lasihelmi erivärisine koristeineen. Se on puutarhasta talon asuntorapuista 10 m kaakkoon ja lienee rautakauden lopusta. Muita löytöjä alueelta ovat veitsen tai sirpin katkelma, kaksi raudankappaletta skeä hioimen kappale. Sittemmin paikallistietä on oikaistu talon kohdalla (1983). V:n 1997 inv.-kertomuksen mukaan maanomistaja on maininnut paikalla siinä yhteydessä myös käyneen arkeologeja koekuopittamassa, mutta arkistotiedoista asialle ei ole löytynyt vahvistusta.

Kuuvanvuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Lemun koillisnurkassa Seijaisten ja Raukuisten kylien rajalla sijaitseva inventoinnissa v. 1997 tietoon tullut muinaislinna, soikeahko kaakko-luode -suuntainen kalliokukkula metsämaastossa. Vuori on pääosin luoksepääsemättömän jyrkkärinteinen, lounais- ja koillissivuiltaan äkkijyrkkä. Lounaassa oleva lakialue on suhteellinen tasainen, peruskartan mukaan n. 52,5 m merenpinasta ja lähes 50 m itäpuolella olevaa Kuuvajoen peltolaakson pohjaa korkeammalla. Laen itä-koillispuolella on matalampi esilinna, jonne kulku on mahdollista vain kaakko- ja pohjoispuolelta ylös johtavia rinneterasseja myöten tai luoteisrinteen kahden kallioiden välisen kapean solan kautta. Solissa sekä eteläisellä rinteellä on kivivallin jäännökset, pohjoisrinteellä tällaista ei ole. Eteläisempi solavalli on pituudeltaan 6,5 m, 3,5 m paksu ja alarinteen puolella runsaan metrin korkuinen. Lisäksi erillistä matalaa kiveystä on vielä 5 m kohti pohjoista. Pohjoisemmassa solassa on suuria siirtolohkareita ja osittain niiden väliin ladottuja vallikiviä. Tämän vallin pituus on 4 m, leveys 2 ja korkeus alarinteen puolella n. 1,6 m. Tämäkin valli jatkuu matalana koilliseen n. 8 m matkan. Kaakkoisrinteessä 37 m pitkä kivivalli noudattaa terassinreunan suuntaa aina päälinnan korkeampaan seinämään saakka. Valli on osin suurehkojen kivien rivi, kohti luodetta paksumpi (0,7-2 m) ja korkeampi, aina n. 1 m. Alempana on samansuuntainen 12-metrinen valli, leveydeltään ja korkeudeltaan 1 m. Tämä vaikuttaa myöhemmässä vaiheessa uudelleen rajalinjan viisariksi muokatulta.

Huitinjokilaakson silta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vt-1 moottoritielinjauksen inventoinnissa v. 2002 löytynyt mahdollinen kivikautinen asuinpaikka, josta merkkinä hiekkakivilaakoja (hioinlaakoja) sekä kvartseja. V. 2003 kohdetta koekaivettiin tiehankkeen takia. Inventoinnin koordinaatit (p=6701 761; i=3305 955; z=60) sijoittuvat tielinjalla olevaan muinaiseen valumauomaan, eivätkä osoittaneet löytöpaikkaa. Tutkimuksissa havaittu löytöalue oli tästä n. 100 m kaakkoon, korkeammalla, ja varsinaisen tielinjauksen eteläpuolella. Tällä ilmeisesti mesoliittisella pienialaisella lyhytaikaisella leiripaikalla oli löytöinä ainoastaan muutamia kvartsi-iskoksia.

Sillanpää Kisko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka-alue, josta tiedetään löytyneen useampiakin kiviesineitä sekä inventoinnissa v. 2003 kvartsiydin (KM 33902). Sillanpään talo sijaitsee mäen laella. Kiviesineet (KM 5361:11 ja KM 7301:1) on löydetty talosta n. 100 m kaakkoon viettävältä pellolta. Inventoinnissa v. 1963 ei asuinpaikkaan viittaavaa havaittu (Huurre 1963:113-4). Kvartsi on talosta koilliseen viettävän peltorinteen puolivälistä.
Myös Sillanpään talon eteläpuolelta on hukkaan joutunut kivitaltta (Huurre 1963:112), luoteispuolelta n. 100 m, Kotopellosta, tasataltta (Huurre 1963:111) ja edelleen talosta n. 200 m luoteeseen Lepolan talosta on tieto mahdollisista löydetyistä kiviesineistä (kohde :110). Alueilla ei v. 1963 inventoinnissa havaittu asuinpaikkaan viittaavaa.

Saarikko (1000000267) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Todennäköinen kivikautinen asuinpaikka, josta on peräisin kourutaltta KM 6080:4, sekä kvartsiydin ja -iskoksia v. 2003 inventoinnista. Kvartsit ovat Metolanjokea ja itään sekä etelään viettävältä peltorinteeltä, Saarikon talon itäpuolelta, Kirkkojärven luoteisrannalta.

Kotipelto (1000000268) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tieksmäen kylän alueella kaakkoon viettävällä peltorinteellä sijaitseva asuinpaikka, joka löytyi inventoinnissa 2003. Löytöinä kvartseja sekä hioimen katkelma.

Järvenpää (1000000269) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Kirkkojärveen laskevan Kiskonjoen suussa, järven luoteisrannalla. Kohde löytyi inventoinnissa v. 2003. Löytöinä kivikirveen katkelma sekä kvartsi-iskoksia.

Koivurinne (1000000270) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kurkelan kylässä sijaitseva kivikautinen asuinpaikka etelään ja lounaaseen viettävällä pellolla. Asuinpaikka löytyi Kiskon kuntainventoinnissa 2003.

Riihenmäki (1000000271) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka heti Kurkelantien lounaispuolella Kurkelanjokeen liittyvän Aneriojoen suun itäpuolella. Asuinpaikka löytyi inventoinnissa v. 2003. Kallioisen Riihenmäen länteen ja lounaaseen viettävältä loivahkolta pellolta löytyi inventoinnissa piikaavin sekä kvartsiesineitä, -ytimiä ja -iskoksia. Heikkilän talon vanhaisäntä oli v. 2002 löytänyt samalta pelloltaalkeellisen kirveen, joka asuinpaikkalöytöjen joukossa. Asuinpaikka jatkunee Kurkelantien koillispuolelle Heikkilän talon suuntaan, vaikka alue on osittain rakennettua ja tarkastettaessa myös heinällä. Läheisyydessä sijaitsee myös Lammashaan asuinpaikka, johon Riihenmäenkin asuinpaikka voi liittyä. Asuinpaikat sijaitsevat kuitenkin eri korkeuksilla, joten ne lienevät myös eriaikaiset.

Numionmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa v. 2003 löytynyt kivikautinen asuinpaikka Kurkelanjärven eteläpään Numionlahden länsirannasta parisataa metriä länteen, kohti NNW-NE viettävällä peltorinteeltä.

Sortti SW (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sorttilan kylän Sortin koilliseen viettävältä peltorinteeltä, Kurkelanjärven länsirannalta. Asuinpaikka löytyi inventoinnissa 2003, mutta alueelta tiedetään myös aiemmin löytyneen kvartseja.

Joenpolvi (1000000278) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Paistanojan kylässä, josta on 1980-luvulla tullut tietoon erittäin suuri määrä vuosien kuluessa kertyneitä kiviesineitä ja keramiikkaa. Löydöt ovat peräisin pellolta ja talon pihapiiristä. Paikka sijoittuu kallioisen mäen etelä-kaakkoisreunaan, loivahkolle etelään ja kaakkoon viettävälle rinteelle, jossa on paikoin kalliopaljastumia ja joka alempana jatkuu peltona. Löydöt ovat osittain pihapiiriin rakennettujen uudesrakennusten rakennustöiden yhteydessä havaittuja. Mahdollisesti asuinpaikkaa on koskemattomana säilyneenä uudemman talousrakennuksen ja maantien välissä, mahdollisesti paikoin muuallakin. Kohde ajoittuu ainakin kampakeramiikan Jäkärlän vaiheeseen. Uusia löytöjä asuinpaikka-alueelta on saatu Kansallismuseon kokoelmiin edelleen v. 2003.

Kuuvanvuori (1000000315) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen (kampakeraaminen) asuinpaikka Pappilan kylän alueella Hirvijoen laakson kaakkoispuolella, sen pienen sivu-uoman pohjoispuolella kohoavassa metsärinteessä. Asuinpaikka on terassimaisella kohdalla jyrkän purouoman rinteen päällä. Sen yli johtaa ajoura, ja uran ja puron välillä on n. 30-metrinen hiekkakuoppa, jonka länsi- ja itäleikkauksissa havaittiin saviastianpaloja ja iskoksia. Ympäristössä on pienempiä hiekanottokohtia ja hiekkakasoja, joissa myös havaittiin löytöjä. Osittain kuoritulla terassilla on myös mahdollinen pyyntikuoppa (sudenkuoppa), halkaisijaltaan n. 2,5 m ja 2,3 m syvä, joka lienee asuinpaikkaa huomattavasti nuorempi.
Paikalla on suoritettu koekaivauksia 2004.
2019 paikalle tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että Kuuvanvuoren asuinpaikka jatkuu kauemmas kaakkoon kuin on aiemmin tiedetty ja näin ollen asuinpaikka-alue on vähintään 150 m pitkä. Aiemmin rajaamattomalle kohteelle määriteltiin aluerajaus.

Mäntylä 2 (1000000396) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollinen esihistoriallinen asuinpaikka kapean tasaisen savipeltokaistaleen reunassa, Ylijoentien ja Turku-Tampere rautaien välissä. Löytöinä kiekkokivi, saviastianpala, kvartsia, piitä. Kohteen eteläpuolella on Vähäjoen länsi-itä -suuntainen sivu-uoma, itäpuolella Vähäjoen syöpynyt uoma. Löytöjä havaittiin n. 40x60 m alalla. Tarkastusolosuhteet eivät olleet otolliset havainnoille, mutta erityisen otollinen ei paikka liene. On myös mahdollista, että löydökset olisivat kulkeutuneet paikalle muualta. Mahdollinen asuinpaikka on kuitenkin ilmeisesti pahasti tuhoutunut rakentamisessa ja pellonmuokkauksessa. Rautatien eteläpuolisessa pellossa ei löytöjä havaittu.
Esineiden löytöpaikan itäpuolella Vähäjoen rannassa on sijainnut Ylijoen (vanhalta nimeltään Koskennurmi) tilan tonttimaa. Vuonna 1474 mainittu Siirilä saattaa myös viitata Ylijokeen. Ylijoki-nimi esiintyy 1570-luvulla. Tila määrättiin 1830-luvulla siirrettäväksi kauemmas joesta, nykyiselle paikalleen. Vuonna 1876 valmistunut Turku-Toijala -rata tuhosi ainakin osan vanhasta kylätontista. Esihistorialliseen asuinpaikkaan liittyviksi tulkitut löydöt saattavat ennemmin liittyä kylätontin varhaisimpiin vaiheisiin.

Pappila Kanta-Loimaan kirkko (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kirkon eteläpuolisella kalliokohoumalla kiviaidan eteläpuolella, kirkon ja kotiseutumuseon välissä oleva kallio, jossa ainakin 39 kuppian. 15 m matkalla etelä-pohjoisuunnassa ja 10 m matkalla itä-länsisuunnassa. Suurikokoisia, pienimmätkin halkaisijaltaan 5 cm, suurimmat 20 cm. Osa ryhmissä, osa yksittäin esiintyviä. Selvästi ihmisen tekemiä, mutta tekoajankohta on epävarma. Myös porauksen ja louhinnan jälkiä alueella, jopa osassa kupeista. A-L. Hirviluoto pitänyt epävarmana. Muinaisjäännöskilpi.

Rautajärvi (1000000530) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Kojonjoen molemmin puolin, tasaisella pellolla. Kojonjoki virtaa nykyisin kanavassa, joka on kaivettu Rautajärven entisen länsirannan
tienoille pääasiassa rantaviivan suuntaisesti. Asuinpaikan kohdalla kanava kuitenkin läpäisee järven rannalla olleen matalan niemekkeen, jonka kärki on jäänyt kanavan itäpuolelle. Asuinpaikka on ollut niemekkeessä, ja nykyisin sitä on kanavan
molemmilla puolilla. Asuinpaikka lienee osaksi tuhoutunut Rautajäven kuivatuksen ja joen perkauksen ja pengerryksen yhteydessä. Humppilan Järvensuon asuinpaikka sijaitsee vajaan 2 km etäisyydellä.
Kynnöspellossa havaittu harvakseltaan n. 40x80 m alalla kvartsia (mm. kaavin) sekä kivilaji-iskos.

Kuuselankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliopohjalle kasattu koskematon pelkästään kivistä koostuva röykkiö n. 40 m päässä pellonreunasta lounaassa. Alavassa maastossa pienen kalionyppylän päällä. Kooltaan itä-länsisuunnassa 3 m ja pohjois-eteläsuunnassa 2,5 m, korkeudeltaan 0,7 m. Kiviaines erikokoista, pääosin 20-30 cm kokoisia. Läheinen pelto raivattu 1900-luvulla, mutta se on kivetön. Kyseessä ei siis ole viljelyröykkiö, eikä rajalinjoja sijaitse paikalla. Mahdollisesti kyseessä on hautaröykkiö.

Vanhakirkko (1000000532) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Loimaan kirkko perustettiin Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Hämeen alueiden väliselle erämaa-alueelle sen raivauksen ja maanviljelykseen käyttöön ottamisen kirkolliseksi keskuspaikaksi pian 1300-luvun puolivälin jälkeen.
Paikalla on ollut useita puukirkkojen sukupolvia ehkä jo 1300-luvun jälkipuoliskolta alkaen, ja myös kivikirkkohanke käynnistettiin. Tästä valmistui vain sakaristo, joka purettiin 1751 mutta jonka jäännökset ovat edelleen olemassa maan alla.
Aluetta ympäröi edelleen hirsiaita, joka rakennettu alun perin 1750-luvulla, ja sittemmin aika ajoin korjattu. Aidan vieressä on muutamia hautakiviä, mutta hautausmaana paikkaa ei enää käytetä. Näkyviä merkkejä kirkkorakennuksesta ei ole. Alueen keskivaiheilla on muistokivi, jonka luoteispuolella maankolossa havaittiin inventoinnissa laastia ja tiilenkappaleita. Paikalle on kuitenkin tuotu täytemaata esiin nousseiden luiden peittämiseksi. Alueella kasvaa muutamia suuria katajia ja lehtipuita.

Takamäki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylässä, Soukaistentieltä 450 m lounaaseen, kylämäen länsiosassa, Perttelintien pohjoisreunassa. Maasto on lounaaseen pistävää moreeniharjannetta, jossa kasvaa katajikkoa. Paikalta on todettu 1955 mäenharjan suuntaista reunakehällisen röykkiön (6,9 x 4,5 m) kiveystä, joka jatkuu pintaturpeen alla (9,5 x 4,9 m; 1982 inventoinnin mukaan 8 x 4,5 x 0,8 m). Jäännös on hyväkuntoinen. Edellisestä 85 m itäkoilliseen sijaitsee toinen röykkiö (3 x 2,5 m), joka on mahdollisesti viljelyjäännös.

Raustinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentien ja Valkontien risteyksestä 70 m kaakkoon.
Maasto on peltojen ympäröimää moreenikalliomäkeä. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kaksi epämääräistä röykkiötä (4 x 2,4x 0,5 m ja 4,5 x 4,5 x 0,5 m). Raustinmäen tai sen itäpuoleisen kumpareen on kerrottu olevan muinainen sotilaiden hautausmaa. Paikalta 80 m länsilounaaseen Soukaistentien länsipuolelta olevasta Sunilan pellosta koekaivauksissa todettu rautakautisen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä (mjreki 1000004873).

Miilunpohjanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä 200 m kaakkoon ja 50 m lounaaseen Matinmaa -nimisestä peltoalueesta. Maasto on metsäistä, loivasti itään viettävää moreenirinnettä, jossa on hieman ympäristöstään erottuva kumpare. Paikalta on todettu 2002 röykkiö (12 x 12 x 1,5 m). Pyöreähkön ja kuperan röykkiön keskellä kraaterimainren syvennys. Röykkiön ympärillä on matalampia kiveyksiä.

Mäki (1000001253) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Salon kylässä, Salontien ja Palttilantien risteyksen pohjoispuolella. Maasto on kivikkoista kallio- ja moreenimäkeä, jota on käytetty pääasiassa laitumena. Laitumen koillispuolelta, Mäen talosta etelään on maantien varresta 1955 inventoinnissa todettu kivilatomus (3,5 x 2 x 0,5 m). Laitumelta on kartoitettu 1992 viljelyjäännöksiä, jolloin alueella on havaittu kivirivejä, valleja, terassimaisia muotoja, ojanteita ja auranjälkiä. Eniten jäännöksiä on havaittu laitumen luoteis- ja koillisosissa. Valtaosa on ilmeisesti peräisin historialliselta ajalta, mutta koekuopitusten ja radiohiiliajoitusten perusteella muokkaus on aloitettu jo vanhemmalla rautakaudella ja jatkunut vielä viikinkiajalla. Laitumen itäosasta, Palttilantien länsireunasta on todettu 1994 myös kuppikivi (p = 6766665, i = 3209170), jossa on neljä kuoppaa. Aiemmin todettua latomusta ei ole 1994 inventoinnissa paikallistettu.
Isojakokartassa 1779 - 1785 alueella näkyy kaksi tonttia Kammakko ja Mäki. Useimmat alueella näkyvistä rakenteista kuulunevat näihin tonttihin.

Ylönkylä Töyrylä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollisesti pronssikautinen röykkiö peltojen ympäröimällä kukkulalla, n. 100 m Perniöstä Kemiöön ja Särkisaloon vievän tien eteläpuolella. Röykkiö on kukkulan korkeimmalla kohdalla, heinää ja vadelmapensaikkoa kasvavalla saarekkeella. Kasvillisuuden takia koko ja muoto eivät ole selvät, mutta tarkastuksessa röykkiö on tunnustelemalla arvioitu pyöreäksi ja halkaisijaltaan n. 10-metriseksi. Mahdollisesti sitä on vaurioitettu. Kukkula on länsi-, pohjois- ja koillisrinteiltään jyrkähkö.

Pohjakylä (1000001290) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Mahdollisesti varhaismetallikautinen (rautakautinen) pieni röykkiö sijaitsee Velkuanmaan saaren pohjoisosassa, Pohjakylän kylässä, lähialueen korkeimmalla maastokohdalla kalliolla.
Kooltaan noin 1,8x1,7x0,3 m kokoinen röykkiö koostuu kahdesta kivikerroksesta. Alkuperäistä muotoa on vaikea arvioida, koska kiveys on hajallaan.

Savilahti (1000001291) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Varhaismetallikautinen (rautakautinen) röykkiö sijaitsee Velkuanmaan saaren eteläosassa Martinmaan osassa.
Röykkiö on kooltaan noin 6,4x4,4x0,5 m. Se on matala ja rakennettu kalliohalkeaman päälle. Röykkiötä on purettu keskiosasta.

Samppaanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Alueella on kaksi rajakiveä, joihin on hakattu vuosiluku. Paikka sijaitsee Kaukosen ja Kiiaisten kylän rajalla, matalalla tasaisella kallioselänteellä Samppaanvuoren pohjoispuolella.
Rajakivi A on pystyyn nostettu kivi, jolla on luonnonkivistä ladottu suorakulmainen kivireunus. Keskuskivessä on hakkaus, jossa on vuosiluku "1815".
Rajapyykistä A noin 100-150 metriä kaakkoon, näkötornin P-paikasta noin 50 m pohjoiseen, metsäautotien itäpenkassa on rajapyykki B. Tässä on pysty keskuskivi, jossa on toisella puolella n. 10 cm korkea kaiverrus, "RÅ" ja toisella puolella samankokoinen kaiverrus "1816". Keskuskiven ympärillä on n. 1 m leveä, selvästi A-paikkaa pienempi, pyöreähkö reunakiveys. Tämä näyttää olevan paikalla, missä nykyäänkin on useamman kiinteistön yhteinen nurkka.
Lisäksi rajapyykistä B noin 20 metriä itäkaakkoon on kolmas mahdollinen rajapyykki, jossa ei kuitenkaan ole kaiverruksia. Kysymyksessä on pystyyn nostettu puikkomainen, noin 1 metriä korkea kivi, jolla on tukenaan 1-2 kiveä maassa.

Myllypelto (1000001311) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla Lempisaaren keskiosassa, n. 400 m Lempisaaren kartanon pihasta pohjoisluoteeseen. Paikalla on kiven ja maansekainen röykkiö, jonka ajoitus ja tarkoitus ovat epäselvät. Röykkiö on kooltaan n. 4,4x4,8 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Sammalpeitteisen röykkiön pinta on kupera ja sen keskellä on syvennys. Kohde on merkitty peruskartalle muinaisjäännösmerkillä.

Vuorenmetsä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Askaisten kirkonkylän itäpuolella, Askaisten, Auttisten ja Lempoisten kylien rajalla. Paikalla olevalla metsäalueella on rekisterikylien yhteinen rajakiveys. Sen pystykivessä on hakkaus "RÅ" ja vuosiluku 1787. Rajakiveyksen kaakkoispuolella on n. 30 m pitkä paikoin katkonainen kiviaita. Se osoittanee Auttisten ja Lempoisten kylien välistä rajaa.

Kannisto (1000001331) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Munittulan kylän alueella, kapean etelä-pohjoissuuntaisen peltoalueen länsireunasssa, terassimaisella hiekkaisella ja hietaisella kohoumalla. Länsipuolella kohoaa kallioalue, eteläpuolella on metsätie. Peltokynnöksestä löytyi saviastianpala ja pari kvartsi-iskosta. Aivan pellon länsireunaan tehdyssä koekuopassa ei havaittu kynnöskerroksen alaista kulttuurikerrosta. Paikka saattaa ajoittua nuorakeraamiseen vaiheeseen.
2015 inventoinnissa paikalla havaittiin kvartsi-iskoksia.
Kohteen laajuus ja säilyneisyys ei ole tiedossa.

Lononmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pyöreistä kivistä koottuja pieniä pyöreitä tai epämääräisen muotoisia latomuksia metsäisen Lononmäen kallioalueen korkeimmalla kohdalla, Kurajoen eteläpuolella, vastapäätä Kankareen varhaismetallikautista asuinpaikkaa pohjoisessa n. 300 m päässä, jonne myös näköyhtyes paikalta. Latomukset ovat n 30 neliömetrin alalla, ja niitä on ainakin neljä kpl. Ne ovat samantyyppisiä; kehä, pienemmistä kivistä koottu keskuskiveys ja näiden välissä paljasta kalliota. Kehä on koottu pyöreistä valikoiduista kivistä. Paikalla voi myös olla muita maanpeittämiä rakenteita tai vain pirunpeltoa. Latomukset ovat hyväkuntoiset. 15 m päässä lännessä on Perttelin ja Salon raja, jonka merkkinä on kolme pientä röykkiötä rivissä 7-8 m päässä toisistaan. Rajarakennelmat ovat karkeammista ja teräväkulmaisista kivistä.

Päittiönsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Kukonharjan eteläpuolella ja Päittiönsuon pohjoispuolella Repolan ? kyläosan puolella. Löytökohdat S ja N ovat Päittiönsuon pohjoispuolen itärannalla, kohta 1 metsäautotien vieressä olevan pienen hiekkakuopan kohdalla, löytökohta 2 n. 130 m koilliseen, pienen kallioalueen koillispuolella. Ne sijaitsevat 42,5 m korkeuskäyrän vaiheilla ja ajoittunevat Jäkärlän keramiikan vaiheeseen.
Löytökohta W on mahdollisesti erillinen ja myöhempi nuorakeraaminen asuinpaikka n. 200 m edellisistä länteen (WNW). Se on suon pohjoisosan länsipuolella, kohdassa jossa maasto länsipuolella Vuorenpään puolella kylänrajaa kohoaa melko jyrkästi osin kallioiseksi mäkialueeksi . Löytöpaikan pohjoispuolelle on muodostettu hiekanotossa kaivetulle alueelle keinolampi. Vuorenpään puolella mainitun mäen kaakkois- ja eteläreunassa on uusi soranottoalue. Sen terassimaiselle eteläreunalle hiekkamaaperään tarkastuksessa v. 2003 tehdyissä muutamassa koepistossa ei muinaisjäännösmerkkejä havaittu paikan sopivuudesta huolimatta.

Kiivuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Paistanojan kylässä, Paistanojan uoman koillispuolella n. 950 m. Kohde on Kiivuoren (Kiivvuoren) kalliomäen luoteispuolella, soranottopaikalla ajotien lähellä metsäisessä mäenrinteessä.
Asuinpaikka on tullut näkyviin sorakuopasta ja sen ympäristöstä Kiivuoren länsilaitaa Naurismaa-nimisen peltovainion rajalla menevän soratien itäpuolelta. Maasto asuinpaikan kohdalla laskeutuu etelään, maaperä on kivistä soraa, ja maan pinnalla on paikoin suuriakin lohkareita. Sammal, jäkälä ja ruohikko peittää maan pintaa.
Harrastajat löysivät ensin soranottopaikasta iskoksen ja keramiikkaa sorakuopan laidoilta ja pohjalta. Yhteiskäynnillä havaittiin porfyyristä hiotun kiviesineen katkelma, saviastian pala ja iskoksia noin 10-20 m:n läpimittaiselta alueelta sorakuopan itälaidalta ja siitä itään olevista kuusentaimien istuttamista varten tehdyistä laikuista. Sorakuopasta on havaittu hiiltä, palaneita ja kiviä ja ruskeaksi värjäytynyttä maata.

Kotiranta (1000001484) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kotirannan tilan itäpuolella, pellon pohjoispuolella olevan hiekkakuopan pohjoisreunan tuntumassa. Paikalta on inventoinnissa havaittu kvartsi-iskoksia koko hiekkakuopan pohjoisreunan matkalta.
Asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus hiekkakuopan pohjoispuolella ei ole tiedossa, ja sen aluerajaus on arvio jäljellä olevasta asuinpaikka-alueesta.

Tonttimäki (1000001485) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen, mahdollisesti pronssikautinen asuinpaikka metsäalueella, Hirvijoen kaakkoispuolella n. 250 m. Asuinpaikkalöytöjä on mäeltä, jolla on pihamaita ja kasvimaita ja jonka juurella on peltovainioita.

Varvanummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka laajalla Varvanummen kankaalla, Hirvijoen uoman luoteispuolella n. 200 m ja n. 60 m Nousiainen-Mynämäki (Saksala) maantien luoteispuolella.

Taka-Anttilan hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Vadanvainion kylässä, Kirjunpajun talosta n. 360 m itään, niemimäisessä maastokohdassa, korkeamman kallioisen alueen länsireunassa.

Falkinkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Hirvijoen Falkinkosken kaakkoispuoleisessa kankaassa, loivasti jokeen viettävässä rinteen osassa, noin 100 metriä joesta.
Vuonna 2012 löytyi koordinaattipisteiden P = 6732942 ja I = 237736 kohdalta saviastian pala ja yksi tai useampi iskos. Löytöpaikka sijaitsee noin 100 metriä muinaisjäännösrekisteripisteestä lounaaseen. Esineet löytyivät tieojan reunaleikkauksista.
Vuonna 2017 kohteesta toimitettiin kaksi piinuolenkärkeä ja saviastianpaloja, joiden koristelu viittaa Morbyn keramiikkaan. Kohteen aluerajaus on tehty löytöjen perusteella, mutta asuinpaikka voi olla laajempikin.

Alho (1000001490) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Pronssi- tai rautakautinen asuinpaikka Vadanvainion kylän Alhon tilalla, talosta n. 400 m luoteeseen metsäsarekkeessa. Hirvijoen uomaan kaakossa on n. 600 m.

Haverinnummen hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Pappilan kyläosassa, Hirvijoen kaakkoispuolella, Haverin talosta noin 270 m koilliseen. Havainnot jäljellä olevasta asuinpaikasta ovat hiekkakuopan itäreunasta.
Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä on myös hiekkakuopasta noin 75 m itään mäen länsirinteeltä, tien itäreunan leikkauksesta ainakin 10 m matkalta hiekkamaasta. Löydöt ovat kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Koivisto-Pajala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Hirvijoen kaakkoispuolella Killaisten kylän alueella, Haverin talosta n. 220 m kaakkoon metsätien kohdalla. Ensin muinaisjäännösrekisterissä nimellä Pajalan äijän mettä. Saman kankaan itäreunassa on Haverinnummen asuinpaikka n. 450 m koilliseen ja Haverinnummen hiekkakuopan asuinpaikka n. 300 m pohjoiseen.

Kikertäjä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Alakylässä, Hiunniittujen peltoalueen länsipuoleisella metsäalueella, hiekkakuopan reunoilla.
Ks. myös erilliskohteet

Eräänmiehenmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Laajan peltoalueen ympäröimä kuppikivi Koljolan kylässä, Hirvijoen uomasta 400 m luoteeseen ja vanhasta maantiestä 100 m luoteeseen.

Mäki-Jaakkola (1000001499) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen kivikautinen asuinpaikka pellossa, Pakaisen Mäki-Jaakkolan talon lounaispuolella noin 50 m. Paistanojan uoma on noin 140 m lounaassa.
Bilund 2011:
Asuinpaikan sijaintia kuvaavan koordinaattipisteen tienoilta on löytynyt useita kiviesineitä, jotka on palautettu luetteloinnin jälkeen löytäjälle. Vuoden 2003 inventoinnissa kyseinen peltolohko on tarkastettu sen ollessa kynnettynä. Tällöin ei havaittu mitään runsaslöytöistä kohtaa, ja ainoat löydöt olivat yksi kvartsi-iskos ja mahdollinen kivikiekko. Asuinpaikka vaikuttaa pienialaiselta ja niukkalöytöiseltä. Lisäksi Mäki-Jaakkolan päärakennuksesta 60-90 m itä-kaakkoon pellolta on löydetty kaksi kiviesineen katkelmaa (noin 60 m päästä talosta) ja porfyriitin kappale (noin 90 m päästä). Inventoinnissa 2011 koko talon ja joen välinen peltolohko kasvoi rehevää syysviljan orasta, joten lisähavaintoja muinaisjäännöksestä ei saatu.

Kokkovuori (1000001500) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Optisen lennättimen paikka.

Perkkovuori 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen-pronssikautinen asuinpaikka Perkkovuoren kaakkoisrinteellä, laajan Hirvijokilaakson peltoaukean luoteispuolella, metsän reunassa.

Historiallinen; Ilmeisesti susivuoteen 1881 ajoittuva kuolleen henkilön muistomerkki Valpperin kylän Vähätalon pihapiirissä.

Suuri Postitie (Kulkuväylät)
Historiallinen; 1600-luvun suuren postitien säilynyttä linjausta ja tienpohjaa Laihoisten Linnamäen lounaispuolella, jossa tie ylittää Fatijoen. Osuus on Kaitaraisentieltä länteen Fatijoen länsirannalle erkaneva Suuren Postitien mutka, joka tieoikaisun jälkeen on jäänyt käytöstä. Viimeksi noin 400 m pituinen tienpätkä on ollut tiluksille johtavana kärrytienä. Reitti erottuu puiden reunustamana väylänä, mutta se on ruohottunut ja oli osin jo puunvesoja kasvava vuonna 2005. Erityisesti eteläosa kivisillan tuntumassa on juurakkoinen. Kivisilta on vaurioitunut ja eteläreunassa sorapäällyste on osin valunut jokeen kivipaasien välistä. Noin 60 m sillasta luoteeseen Postitiehen yhtyy lounaasta peltotie, joka lienee myös vanhaa Laihoisten kylästä Postitielle johtanutta tienpohjaa.
Vuosien 2018-2020 välillä aikaisemmin säilyneen tielinjan pohjoisosa on kunnostettu 270 metrin matkalta, ja käyttämätöntä tielinjaa on jäljellä noin 130 metriä. Myös kunnostetun osuuden alla saattaa olla vanhoja tiekerroksia säilyneenä.

Vanhakartano (1000001612) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Pyhäjoen eli Helgån keskiaikaisen kuninkaankartanon paikka sijaitsee Vanhakartanon pellolla Kiskonjoen muodostamassa mutkassa, Nääsinnokassa. Vanhin maininta kartanosta on vuodelta 1347. 1440-luvulla kartano lahjoitettiin birgittalaisluostarin paikaksi, mutta luostari rakennettiin lopulta Raision Ailosiin, nykyiseen Naantaliin. Kohde on löytynyt pintapoiminnassa. Vuonna 1995 pellolle tehdyltä 16 neliömetrin kaivausalueelta löytyi uuninperustus ja puurakennuksen jäännöksiä sekä runsaaati 1300- ja 1400-luvuille ajoittuvia esinelöytöjä, mm. kivisavikeramiikkaa, kullattu hopeinen korunappi ja pronssilusikka.

Latokartanonkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiskonjoen Latokartanonkoski on yksi Etelä-Suomen parhaista koskista. Paikalla oli mahdollisesti kruununmylly jo 1300-1400-luvuilla. 1550-luvulla koskeen rakennettiin Näsen kuninkaankartanoon liittyvä tullimylly, jossa oli neljä kiviparia. 1560-luvulla rakennettiin toinen, kahden kiviparin tullimylly. Vuonna 1556 koskeen rakennettiin vesisaha, joka uusittiin 1660-luvulla.
Latokartanon rautaruukki on sijainnut Kiskonjoen pohjoispuolella, n. 100 m vanhan myllykosken yläpuolella. Turkulainen kauppias Carl Johan Sallmén osti v. 1830 Kuuston ruukin ja siirsi vasarapajan Myllykosken rannalle.
Latokartanon kosken alueella on useita historiallisen ajan rakenteita ja perustuksia, mm. myllyn, myllärintuvan ja kankivasarapajan perustukset. Vuonna 1905 puretusta vasarapajasta erottuu maastossa vain vähäisiä jälkiä. Pitkähkön joensuuntaisen rakennuksen sisällä on kulkenut n. 1,5 m leveä vesiränni, jossa vesirattaat ilmeisesti ovat olleet. Pajarakennuksen raunion koskenpuoleinen seinä on n. 1,5 m paksu ja noin metrin korkuinen harmaakivestä ladottu muuri. Muilta osin rakennuksen ulkomitat ovat vaikeasti hahmotettavat.
Latokartanon suuri harmaakivestä ja slagtiilistä rakennettu mylly on rakennettu v. 1805, sen toiminta loppui v. 1962. Siitä on jäljellä suuri, kaksikerroksinen raunio. Samoihin aikoihin purettiin myös patolaitteet. Myllyä vastapäätä joen toisella puolella on ollut vesisaha. Myllyn ja sahan alapuolella joen keskellä olevalla saarella oli vuosina 1848-74 viinanpolttimo.

Latokartano Muntolannokka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perniön eli Näsen kuninkaankartano perustettiin Perniön- ja Kiskonjoen yhtymäkohdassa olevalle Muntolannokalle vuonna 1556. Kartano siirtyi kruunulta kenraalimajuri Wrangelille 1640-luvulla. Kartanokeskus siirrettiin 1690-luvulla nykyisen Latokartanon paikalle ja entisen kuninkaankartanon paikka autioitui.
Muntolannokan pitkänomaisella mäenkumpareella on nähtävissä kuninkaankartanon rakennusten jäännöksiä. Mäen tasatulla laella erottuu rakennusten pohjia ja itä- ja etelärinteessä on kaksi suurta muurattua kivikellaria.
Ympäröiviltä pelloilta on löytynyt runsaasti 1500- ja 1600-luvun esineistöä, jotka viittaavat kirjallisista lähteistä tunnettuun toimintaan, mm. salpietarin keittämiseen ja kalkkikiven työstöön.
Kumpareen pohjoispuolella Perniönjoen rannassa on sijainnut markkinapaikka. Suuri rantatie kulki kuninkaankartanon koillispuolelta aina 1630-luvulle asti.

Kalkkipuodinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Näsen 1500-luvun puolivälissä autioituneen kylän paikka. Paikalla on saattanut sijaita 1500- ja 1600-luvuilla Näsen kuninkaankartanon latokartano.

Melkkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin kirjallinen maininta Melkkilän säteristä on 1400-luvun alusta. Kartanolla on ollut kivinen päärakennus, kartanolinna, 1500- ja 1600-luvuilla, joka oli 1700-luvun alussa pahasti rappeutunut. Sen monihuoneinen holvattu kellarikerros sijaitsee osittain Melkkilän nykyisen, 1770-luvulla rakennetun puisen päärakennuksen alla ja on edelleen käytössä kellarina. Kellarinraunio jatkuu päärakennuksen itäpuolisen terassin alle.
Kartanon pihapiirin kautta kulki aikanaan suuri rantatie. Kartanon lounaispuolella on padottu lampi, joka saattaa olla keskiaikainen ruutanalammikko.

Leinmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leinmäen kyläkeskuksesta 3,2 km luoteeseen, Leinmäentien eteläpuolella. Maasto on soiden ympäröimää kallioista moreenimaastoa. Maantien molemmin puolin on useiden kilometrien matkalla todettu graniitti- / rapakivikallioperässä runsaasti diabaasijuonteita. Paikalta tunnetaan kiviaineksen louhinta- ja työstöpaikka, jota on 1959 ja 2004 tarkastusten perusteella mahdollisesti käytetty kivikaudelta lähtien. Tarkastuksessa 2004 Leinmäentieltä 140 m etelään ja varsinaisesta louhoksesta noin 100 m itäkoilliseen (p = 6768790, i = 3224615) iskentäpaikka, jossa oli runsaasti diabaasista lyötyjä iskoksia osittain sammalpeitteisessä kalliomaastossa. Diabaasilouhos on merkitty maantien eteläpuolella muinaisjäännöstaululla. Leinmäen alueella on muitakin merkkejä mahdollisesti kivikautisista louhoksista. Tarkastuksessa 1964 on puolisen kilometriä diabaasilouhoksesta lounaaseen todettu kvartsilouhos. Kvartsisirpaleiden/iskosten joukossa havaittiin ytimiä sekä kvartsiteriä. Louhoksen tarkka sijainti ei ole tiedossa.

Makasiinipelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Terttilänjoen eteläpuolella n. 350 m. Löytöinä v. 2003 syväkynnetystä pellosta on saatu kivitaltta, mahdollinen hioin tai teelmä sekä palanut savenkappale. Alueella on havaittu myös palaneen saven ja hiilen kohtia n. ½ m syvyydessä. N. 200-300 m koilliseen samalla korkeustasolla on pari muuta palaneen saven ja hiilien sekäpalaneiden kivien keskittymää Kotopellossa.

Virnamäenpuiston ranta (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Virnamäenpuiston ulkoilureitin linjauksen tarkastuksessa löytynyt rautakautinen muinaisjäännös, joka paikallistettiin tarkastuksessa v. 2004. Löytöinä on parista koekuopasta palanutta savea ja mahdollinen saviastianpala sekä tummaa kulttuurikerrosta. Löytökohta sijaitsee Aurajoen pohjoisrannan mäkisaarekkeen pohjoisrinteen juurella, loivassa notkelmassa. Mäelle ei ole tehty useampia koekuoppia, mutta muinaisjäännös voi kattaa koko mäkialueen, joka maisemallisesti ja maastollisesti on sovelias esihistorialiselle muinaisjäännökselle. Kyseessä voi olla rautakautinen asuinpaikka, kalmisto tai molemmat. Ristimäen asuinpaikka ja kalmisto sijaitsee viistosti Aurajoen vastarannalla, yläjuoksun suunnassa, Komosten hautakummut puolestaan joen pohjoisrannalla, n. 200 m alavirtaan.

Saarenpää (1000003025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 2002 paikallistettu kivikautinen asuinpaikka Muurlan kylässä, josta jo v:n 1963 inventoinnin aikoihin oli tunnettu irtolöytöinä pidetyt reikäkivi ja kaksi kivikirvestä (inv.-kert. 1965, kohteet 111-113). Sittemmin on tullut lisää löytöjä, joita säilytetään Muurlan kotiseutumuseossa. Inventoija löysi myös kvartsi-iskoksia sekä porfyyri-iskoksen sekä -ytimen. Asuinpaikka on korkean peltovainioiden ympäröimän mäen juurella pellolla ja mäen eteläpään pihamaalla. Löytöalue on lähellä Koivusaarentien päätettä ja Muurlanjoen mutkasta 100 m luoteeseen.
2017: havaittiin kvartsi-iskos ja pienen hioimen katkelma. Maaperä on melko savinen ja kohoaa pellon laidasta melko jyrkästi kohti kallioista mäkeä. Asuinpaikka on pääosin nykyisellä pellolla, mutta sitä voisi olla säilyneenä rakentamattomalla alueella.

Kotilampi (1000003183) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka etelään viettävällä hiekkapohjaisella pellolla Myllyojan pohjoisrannalla, kosken itä- ja yläpuolella, joen ja Rapasuontien välissä. Tien varressa on pieni asuinrakennus ja muutamia ulkorakennuksia. Rakennusten eteläpuolella on pihamaata nurmikkoineen ja istutuksineen. Alueen itäpuoli on maatalouskäytössä. Aueen pohjoislaita, jolla ovat tie ja rakennukset, on tasaisempaa mäen lakea, mutta etenkin länsipäässä rinne laskee hyvin jyrkästi Myllyojaan. Mäen rinteen ja Myllyojan välissä on alavampi tasanne. Asuinpaikka on yli 45 m mpy korkeudella ajoittuen noin aikaan 5500 eaa. Merenlahdesta on johtanut salmi nykyisen Rapasuon ja peltojen kohdalla olevaan merenlahteen.
Ensimmäiset löydöt paikalta ovat vuodelta 1966, jolloin Kotilammen talon juurikasmaasta maan pinnalta löytyi kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Lisää pintalöytöjä havaittiin v. 2002 inventoinnissa Myllymäen tilan puolella ja Kotilammen tilusrajan vieressä.
Vuoden 2022 Turun tunnin juna -hankeeseen liittyvissä koetutkimuksissa todettiin, että kivikautinen asuinpaikka on suurelta osin maanmuokkauksen tuhoama. Kyntökerrokseen sekoittuneiden löytöjen alue on noin 60x30 metriä, sijoittuen korkeuskäyrien 45 ja 50 m mpy välille mäen päälle ja rinteeseen alueelle, jossa maaperä on hietaa.

Siankuopanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus kalliolla ja mahdollinen latomus sekä kaivanto pirunrepellossa Piiljärven ja Metsä-Valkeajärven välillä, lähellä Mäntsäläntien päätepistettä, Kaukelmaan kylässä. Kalliolla oleva latomus tai röykkiö (a) sijaitsee kallion nokalla kohdassa, josta kallio laskee joka suuntaan. Se on n. 3,9 m luode-kaakkosuunnassa ja 3,5 m koillisesta lounaaseen ja 0,2 m korkea. Mahdollinen latomus (b) on 45 m edellisestä likimain lounaaseen on 8 m pituinen lännestä itään ja n. 3 m leveä. Vain yksi sivu on säännöllinen ja kyseessä voikin olla pelkästään luontainen kivikko. Edellisestä 30 m lounaaseen on kalliopainanteen lohkareikossa likimain suorakaiteen muotoinen ojamainen syvennys, joka rajoittaa röykkiömäisen kivialueen, jonka keskellä on suuri kivi röykkiöiden silmäkiven tapaan.
2017: Latomus liittynee Mäntsälän torpan toimintaan. Mahdollinen latomus on luonnon muovaava kivikko. Yksi rakkakivikon kivistä on pystyssä ja voi olla, että se toimii rajamerkkinä.

Urheilukenttä (1000003187) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä havaittiin inventoinnissa v. 2002 Kosken kylässä, 22 m kaakkoon Urheilutien ja Muurlantien risteyksen tiekyltistä. Teiden välissä on kapea metsäkaistale, jonka laidasta maaleikkauksesta löydöt ovat peräisin. Tehdyssä yhdessä koekuopassa löytöjä ei havaittu. Paikka on lovasti etelään ja kaakkoon laskevaa hiekkaperäistä kangasmaata. Tien ja urheilukentän rakentaminen on voinut tuhota asuinpaikkaa. Asuinpaikan laajuudesta ei ole selvyyttä, sillä vähäisissä tarkasteltavissa olleissa maastokohdissa löytöjä ei havaittu. Sahanummen asuinpaikan eteläosaan on paikalta n. 200 m koilllisen suuntaan. Muurlantien eteläreunaan levennettävällä kevyenliikenteen väylällä merkkejä asuinpaikasta ei havaittu v. 2005 tarkastuksessa.

Lehtimäki (1000003191) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Muurlan kylässä, Pyymäentien ja Ylisjärven välisellä peltorinteellä, järven eteläpään länsipuolella. Löydöt koostuvat kvartseista, hiotun kiviesineen katkelmasta ja kivilaji-iskoksista. Pelto on koillista järveä kohti laskevaa maastoa.

Varemäki 2-3 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Korkean kallioisen Varemäen lounaisrinteellä metsämaalla havaittiin inventoinnissa v. 2002 kivikautista asuinpaikkaa sekä raudanvalmistuspaikkaa osoittavia löytöjä metsäaurauksen rikkomassa maanpinnassa karkeahiekkaisessa maaperässä. Asuinpaikkalöytöjä oli n. 55x55 m alalla, ja löydöt koostuivat kvartsi-iskoksista, hiekkakivi-iskoksesta sekä palaneen luun sirusta. Asuinpaikka on Riihenperäntieltä kaakkoon johtavan tilustien molemmilla puolilla. Lisäksi kivikautisesta asuinpaikasta 15- m pohjoiseen, niin ikään talojen piha-alueiden lähellä, havaittiin rautakuonan kappaleita suuren siirtolohkareen ympärillä, n. 15x30 m alalla. Tässä lienee kyse raudanvalmistuspaikasta. N. 200 m koilliseen on Varemäen (1) hiidenkiuas ja Vareemöhkin perimätiedon mukainen uhrikivi.

Ruotokivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kalliolla Ylisjärven eteläpään länsipuolella sijaitseva siirtolohkare, johon liittyy A. Kuusolan mukaan perimätietoa uhraamisesta: Vielä 1800-1900-l. vaihteen tienoilla oli kevään ensimmäisen suuren saaliskalan pää asetettu kivelle.

Hankkaannummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muurlan pohjoisosan metsäalueella Järven kylässä Mainiemen suuntaan vievältä Hankkaantieltä erkanevan tieuran varrella on pienen Muuransuona ja sen pohjoispuoleisen suonotkon välisellä kapealla kannaksella on kangasmaastossa 26 kuoppaa tai kuopannetta, jotka ovat soikeahkoja tai pyöreitä, kooltaan n. 3x1,5x0,5 m ja yleensä länsi-itä suuntaisia (Hankkaannummi 2). Kuopien ympärillä on matalat hiekkavallit. Yhteen itäosan kuoppaan tehtiin v. 1963 koekuoppa, jonka profilissa n. metrin syvydessä oli n. 5 cm vahvuinen tumma kerros kuopan muotoisesti. Joitakin epämääräisempiä kuoppia lienee edelleen luoteeseen tästä alueesta. Paitsi kuopanteiden muoto, sijainti ja lukumäärä myös paikan nimi viitannee ohjattuun kuoppapyyntiin. Kuopanteista runsas 200 m eteläkaakkoon mainitun tien varressa on miilunpohja ja ilmeisesti miilunpoltajien hytin jäännökset (Hankkaannummi 3)

Hankkaannummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muurlan pohjoisosassa metsäalueella Hankkaantien ja siitä luoteeseen erkanevan metsätien risteyksestä n. 90 m sijaitsee tien itäpuolella hiilimiilun pohja ja tien länsipuolella kaksi miilunpolttajan hytinpohjaa. Tieura leikkaa miilun, josta merkkinä on nokea ja tien vierellä kumpare. Länsipuolella tietä on kaksi kuopannetta, joissa on kivistä ladotun uunin jäännös. Ne lienevät miilunpolttajien kojuja l. kijia. Pohjoisempi kojukuopista on n. 1x3 m,pituusakselin ollessa lännestä itään, Kuopassa olevan uunin jäännöksen syvys suusta erään on n. 1,4 m. Uunin lakena t. kattona on iso laakakivi. Tosien samankokoisen kuoan itäpään tielinja leikkaa. Tulisijassa on tiiliäkin. Molempien peittona on kasvillisuutta mm. koivuja sekä koivunkanto.

Alasjärven vanha ranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Huolella kylmämuurattu kivilaituri kuivatun Alasjärven vanhassa pohjoisrannassa, nykyään vainioiden ympäröivällä viljelemättömällä kaistaleella. Se on itä-länsisuunnassa 13 m pituinen ja suora, itäpäästään n. metrin korkuinen ja ulottuu n. 2 m levyisenä ylärinteeseen. Lännempänä rakenne kaventuu. Siitä n. 30 m pohjoiseen on mäessä kaksi kuoppaa, toinen maatuneen sudenkuopan laajuinen, toinen matalampi.

Kivistönmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kvartsilouhos sekä kaksi mahdolista röykkiötä Vehmaan luoteisosassa, n. 700 m Maarjärven pohjoispoään länsipuolella. Kohteet on paikallistettu v. 2004 inevntoinnissa. Kvartsilouhos sijaitsee Kivistönmäen pohjois- (koillis-) rinteellä, josta avohakkuualueelta syntyneistä urista paljastui savukvartsilohkareita ja selviä iskoksia. Savukvartsien löytöpaikasta 15 m havaittiin myös kvartsisuoni. Maa viettää jyrkästi, joten kohde lieneekin kvartsien louhinta- ja työstöpaikka, joka ajoittunee mm. korkeuden perusteella aikaisintaan loppukivikaudelle, mahdollisesti myöhemmäksikin. Louhoksesta n. 130 m etelään mäen laella metsäautotien kohdalla sijaitsee mahdollinen kiviröykkiö (1), jossa on vallimaista kaartuvaa kiveystä, jonka tie halkaisee, ja jonka keskiosassa on pienempää kiveystä. Se on (kattanut) n. 10x5 m ja n. 0,5 m korkea. Epävarma muinaisjäännös.
Toinen röykkiö (2) on edellisestä n. 50-60 m kaakkoon rinteessä olevan hiekkakuopan yläreunassa on pyörehkö, ympäristöstään kohoava kiveys, jonka keskellä on kaivelun jälkiä. Myös tämä on epävarma kohde, ja voi olla mm. louhintajätteestä syntynyt tai luontaista kiveystä kaivettaessa syntynyt. Viereen tehdystä koekuopasta ei tullut muinaisjäännökseen viittavaa. Tämän lähistöllä on myös kivilinjan pätkä, ehkä historiallisen ? ajan toiminnan tulos. Poistetaan rekisteristä, ei ole kiinteä muinaisjäännös. (tt. 24.3.2014)

Järvenperä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vehmaan pohjoisosassa Maarjärven pohjoispään itäpuolella n. 300 m havaittiin inventoinnissa v. 2004 kolme kiviröykkiötä kallion lakialueen itäreunassa. Näistä kaksi on lähes toisissaan kiinni olevaa syville kuopille kaivettua röykkiötä kalliopohjalla. Niitten vieressä on kolmas matalampi soikeahko röykkiö, joka on kasvillisuuden peiossa ja koskematon. Kallion alapuioleisessa rinteessä on myös pienempää kiveystä, jossa on mahdollisesti nelikulmaista muotoa. Kasvillisuus haittasi kuitenkin alueen havainnointia. Röykkiö 1 on 5,2x4,8x0,5 m. röykkiö 2 6,3x5,8x0,75 m ja kolmas n. 10x4 m ja matala.

Mäkilä 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Vehmaan luoteisosassa Maarjärven itäpuolella sijaitseva kallioinen tai moreenin peittämä metsäalue Maarjärven Mäkilän peltoalueen itäpuolella, Kiimkallion kylän puolella (Rn:o 2:19), jossa inevntoinnissa 2004 havaittiin seitsemän mahdollista esihistoriallista röykkiötä. Moreeninmaa on luontaisesti kivikkoista, joten matalien röykkiöiden erottaminen kasvillisuudelta on vaikeaa. Röykkiöt ovat kooltaan: 1) 6,5x2,5x0,5 m, edellisestä 10,5 m itään 2) 3,5x3,5x0,5 m, edellisestä 17,5 m itään 3) 2,8x2,8x0,5 m, röykkiöstä 2) 14,2 m pohjoiseen 4) 2,3x3,6x0,3 m, röykkiöstä 1) 31 m etelään 5) 3x5x0,3 m, etelään laskevassa rinteessä 6) 4x2,5x0,3 m ja kaakkoon jyrkemmin viettävässä rinteessä 7) 4x4,8x1 m. Selvimpiä muinaisjäännöksiä ovat röykkiöt 1, 2, 3 ja 7. Röykkiöt 4 ja 6 ovat epävarmempina pidettäviä ja röykkiö 5 osin purettu ja sen vieressä oli mahdolinen rajamerkki. Koko röykkiöalueen koordinaatit ovat p=6747 672-717; i=3206 450-508; z=20-25

Mäkilä 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Maarjärven itäpuolella, Mäkilän peltoalueen eteläpuolella, n. 150-200 m Maarjärven rannasta on kalliopaohjaisen mäen alarinteellä kallion ja metsän rajalla ympäristöstään selvästi erottuva röykkiö (röykkiö 6 ?). Sitä ylempänä rinteessä on laajempi röykkiöalue, ainakin kuusi matalaa, mutta selvästi havaittavaa röykkiötä.
1) 4x3,5x0,6 m, pyöreähkö
2) 1,5x1,6x0,3 m, pyöreähkö
3) 2,7x3,2x0,2 m, soikeahko
4) 1,7x3,2x0,2 m, etelä-pohjoissuunt.
5 a) 2,7x2,9x0,4 m, pyöreähkö
5b) 2,5x23,5x0,6 m, pohjoinen - etelä
6) 4x2,5x0,3 m, lounais-koillissuunt.
Koko alue sijoittuu välille p=6747 407-460 / i=3206246-350

Ahtiala (1000003278) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi kiviröykkiötä sekä kivireunainen kuoppa Tuomarlan kylässä, pienehkön kalliolakisen mäen etelä-kaakkoispuolella, alapuolisessa rinteessä, loivasti viettävälä kohdalla. Ne ovat sammalen peitossa ja muutamia kymmeniä metrejä alempana sijaitsevasta pelosta, eivätkä siis peltoraunioita. Ne ovat muodoltaan melko symmetrisiä.
Röykkiö 1 on pyörehkö ja kooltaan 5,5x6 m ja 0,9-1,0 m korkea. Sen laelta on hiljattain siirrelty kiviä. Luoteispuolella on pieni matala kiveys. Röykkiö 2 on edellisestä n. 12 m pohjoiseen, ja kooltaan n. 3x4 m ja 0,5-1,0 korkea ja rinteessä. Röykkiön 1 pohjoispuolella n. 6 m on kivireunainen n. metrin syvyinen kuoppa, jonka funktio on epäselvä. Etelän puolela, pienen peltokaistaleen eteläpuolela olevan kallion kupeessa havaittiin n. lounais-koillissuuntainen kivirivi, joka lounaisosassaan on n. viiden metrin matkalla 2-3 m leveä, koillisessa kahden metrin matkala kapeampi. Se lienee jonkinlaisen kiviaidan jäännös. Peruskartan mukaan se sijoittuu Tuomarlan ja Lahdingon kylänrajan vaiheille likimain sen suuntaisesti.

Iltula (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vainionojan itäpuolella, jyrkän törmän päällä sijaitsevalla peltoterassilla, jossa on muutamia moreenisaarekkeita. Valtatien 1 inventoinnissa 1987 pellolla havaittiin löytöalue, jossa n. 150x50 m laajalta alueelta löytyi paikoin asuinpaikkalöytöjä (inv.-kohteet 1987:9-10). Alue on osa niemimäistä, pohjoiseen suuntautuvaa harjannetta. Havaitun löytöalueen pohjoispäästä löytyi nuorakeramiikkaa ja porfyriitti-iskos (kohde 9). Etelämpää löytyi savitivisteen paloja, palanutta luuta, kvartsiydin ja -iskoksia sekä piitä (kohde 10). Löytöalueen reuna sijaitsee n. 100 m etäisyydellä 2000-luvun alussa rakennetun moottoritien eteläreunasta. Inventoinnissa 2005 pellot olivat vielä kyntämättä, joten pintahavaintojen tekeminen ei ollut mahdollista.

Tuomiston pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpikka laajan, loivasti itään kohoavan peltolaakon itä- ja ylälaidassa, jossa peltomaa on hiekansekaista. Se on Tuomiston tilan päärakennuksesta n. 150 m pohjoiseen ja mahdollisesti osittain tuhoutunut kuivurin ja tilustien rakentamisen yhteydessä. Pellolla on n. 50 m pituinen tasanne, jonka maa-aines on hieman hiekansekaista, mutta sen alapuolella, länteen viettävällä pellolla, maaperä muuttuu saviseksi ja kosteahkoksi. Asuinpaikan itäpuolella on tilustie ja tästä edelleen itään suojaava kallioinen mäki. Löydöt koostuvat aiemmin löytyneestä talossa säilytettävästä reikäkivestä, sekä kvartsi-iskoksista. Löytöalue on arvioitu n. 1400 m2 laajuiseksi. Maanomistajan kertomuksen mukaan sittemmin hukkaan joutuneita kivikirveitä lienee löytynyt aiemminkin. Myös Koivuniemen tilalta, Oripäästä Alastaroon ja Loimaalle vievän maantien eteläpuolelta, on 1900-luvun alussa löytynyt reikäkivi.

Piispanniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Oripään ja Loimaan rajan tuntumassa, Huovintien leikkaamalla hiekkakankaalla. 1950-luvun puolivälissä alueelta on löytynyt reikäkivi ja arviolta samalta alueelta inventoinnissa 2004 löytyi muutamia kvartsi-iskoksia. Kvartsit on poimittu tien pohjoisesta leikkauksesta, mutta koekuoppia alueelle ei tehty. Luoteen suunnassa on suuri hiekkakuoppa. Alueella on Huovintien ja hiekkakuopan välissä ns. Piispanniityn susikuoppa (vrt. mj.-kohde 1000 00 3720)

Metsäranta (1000003617) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Huovintien etelä-/lounaispuolella olevan pellon koillislaidassa. Tien koillispuolella on suuria Kalevanharjun hiekkakuoppia. Pelto on pohjoisosastaan hiekansekainen ja loivasti lounaaseen viettävä. Viljan oras haittasi havainnointia inventoinnissa 2004, joten laajuus ei pintapoiminnassa selvinnyt. Arvio asuinpaikan laajuudesta on 1300 m2.

Myllypelto (1000003618) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Myllykylässä olevan Myllylähten lammen itäpuolella hiekkaisen etelään viettävän pellon alaosassa. Pellon itäpuolella on Alastaroon vievä kylätie. Pellon pohjoispuolella on soistunutta aluetta. Kvartsit ja pii löytyiväet hiekkaisen oraspellon eteläosasta. Arvioitu laajuus on 1100 m2. N. 400 m eteläkaakkoon Huhtalasta on aiemmin löytynyt reikäkivi.

Friisinkruunu (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Suhteellisen hyväkuntoinen halkaisijaltaan n. 9-metrinen röykkiö, joka sijaitsee Halikonlahden itärannalla, kalliopohjaisen Niemenmetsän metsäkukkulan länsirinteen päällä. Se on pyöreä ja kupera. Röykkiön länsipuoliskossa on vanha kaivelun vajoama ja sen päällä kasvaa sammalta sekä kolme mäntyä.

Viitamäki N (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautinen asuinpaikka sekä pyyntikuoppia, jotka tuhoutuivat pääosin tai kokonaan Vt-1 moottoritierakentamisen maa-ainesten läjitysalueena. Kohteessa on lisäksi kvartsilouhos, joka on säilynyt tienrakentamisen jälkeen.
Kuopanteet paikallistettin mooottoritielinjausten inventoinnissa 1990-luvun alussa. Paikalla tehtiin v. 2002 kaivauksia, joiden perusteella muinaisessa salmipaikassa on ollut mesoliittisella kivikaudella asuinpaikka. Painanteet, ilmeisesti pyyntikuopat, ovat ilmeissti peräisin vasta historialliselta ajalta. Löydöt koostuivat valtaosin kvartseista. Myös ilmeisesti myöhempi kivikautinen piinuolenkärki löytyi kaivauksissa. Hieman ylempää rinteestä, rakentamisalueen ulkopuolelta, paikallistettiin lisäksi kvartsilouhos.

Lietikanmäki (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Suomusjärven etelärannalla Isosaarta vastapäätä on pohjoiseen viettävän rantatörmän päällä kolme epämääräistä painannetta kolmiomaisessa muodostelmassa ja n. 1 metrin päässä toisistaan. Muotonsa puolesta saattaisivat olla pyyntikuoppia, mutta muodostelma viittaa muuhun tarkoitukseen. Ei vallimuodostelmia. Alueelle tehdyissä koepistoissa ei paljastunut mitään ihmistoimintaan viittaavaa.

Ylhäinen (1000003652) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Suomusjärven pohjoisrannalla (luoteis-), n. 70 m järven länsiosan kiertävältä maantieltä itään. Alue on peltoa ja maaperältään savea. Asuinpaikkaan viittaavien kvartsien suppea löytöalue (n. 25 m2) rajoittuu pohjoisessa sekametsään. Asuinpaikka on tilan viljavarastosrta n. 60 m eteläkaakkoon ja n. 70 m korkeuskäyrän vaiheilla sijaitsevala terassilla. Ylhäisten tilan rantapellolta tunnetaan aiempana löytönä reikäkivi (KM 5926), joka lienee siis peräisin alempaa läheltä järven rantaa.

Alhainen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan (Alhainen 1) viittaavia kvartsi-iskoksia havaittiin v. 2004 kaavainventoinnissa Suomuisjärven kirkonkylän Alhaisten tilakeskuksen alapuolella, rinnepellon kahdella terassilla, jossa maaperä on savea. Muita inventoinnin perusteella toistaiseksi erillisiksi asuinpaikoiksi katsottavia löytöalueita olivat Alhainen 2-3 sekä Ylhäinen.

Alhainen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Suomusjärven luoteisrannan peltorinteessä. Pellon yläosassa on koilis-lounainen n. 5x10 m laajuinen alue, josta löytyi kaavainventoinnissa kvartsi-iskoksia ja mahdollinen kvartsiydin. Muutoin maaperä on savea. Pohjoisosassa pelto jatkuu kapeana kaistaleena metsään, josta löytyi myös yksittäinen kvartsi-iskos. Tänne tehdyissä koepistoissa ei havaittu kuttuurikerrosta.

Alhainen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Suomusjärven luoteisrannan loivalla terassilla kaavainventoinnissa 2004 paikallistetuista kivikautisiin asuinpaikkoihin viittaavista löytökohdista koillisin. Se sijaitsee saviperäisessä maassa topografisesti hyvällä paikalla. Löytöinä havaitrtiin yksi selkeä kvartsi-iskos ja joukko epämääräisempiä kvartseja n. 4 m säteellä koordinaattipisteestä. Kolmessa koepistossa ei asuinpaikkamerkkejä kuitenkaan havaittu, ja asuinpaikka saattaakin olla pellonmuokkauksessa tuhoutunut.

Iso-Ruona N (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mahdollisesti useampia röykkiöitä Iso-Ruonan järven pohjoispäässä, aivan Suomusjärven kirkolta Ahtialaan vievän maantien pohjoispuolella. Rinne on melko jyrkkä ja siinä on useampi maansekainen röykkiö, joista yksi on selvempi. Niiden päällä on katajia. Röykkiöiden länsi- (?) puolella on loma-asunto ja koillispuolella kallioinen mäki. Alue on hiekkapohjaista sekametsää. Koepistoissa alueelta paljastui tummaa maaat ja tiuhaa kiveystä, muttei ajoittavaa ym.

Kareva (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Maskun ja Raision rajalla, Vt 8 molemmin puolin. Paikalla on vuoden 2004 inventoinnissa todettu kaksi röykkiötä. Vuoden 2006 inventoinnissa kohdetta ei tarkastettu, mutta tuolloin saatiin tieto kolmannesta, jo tuhoutuneesta röykkiöstä.
Kohteen röykkiöistä numero 2 jäi Vt8 tielinjauksen alle, minkä vuoksi röykkiö se tutkittiin vuonna 2013. Röykkiöstä ei saatu löytöjä eikä sitä voitu ajoittaa. Kaivausten yhteydessä etsittiin myös röykkiötä 3, mutta sitä ei löydetty. Sen sijaan muinaisjäännösalueen ulkopuolelta paikallistettiin kaksi kivettyä tulisijaa.

Fulkila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ilmeisesti pronssikautinen röykkiö metsäisen mäen loivemmin viettävällä reunalla jyrkästi laskevan länsirinteen päällä, hieman terassimaisella paikalla, jonka yläpuolella on myös hieman jyrkempi maastokohta. Se sijaitsee Breidilän Fulkilan tilalla nykyisen Fulkilan puisen kartanorakennuksen länsipuolella 260 m. Röykkiö on nykyisessä kunnossaan n. 8-9 m leveä korkeuskäyrien suunnassa ja rinteen laskun suunnassa n. 10 m. Osa röykkiökivistä on alempana rinteessä. Röykkiö on ollut tiedossa paikkakunnalla ja siitä tiedetään viedyn kiviä rakennustöihin joskus 1900-luvun alkupuolella. Hajottamisen seurauksena koko röykkiö lienee siirtynyt alarinteen suuntaan. Kuitenkin siinä on edelleen enemmän kuin pohjakivet jäljellä. Fulkilan maalta tiedetään 1800-luvun loppupuolella löytyneen pronssikauden olkakirves (KM 2058:2). On mahdollista, että tämä vain kopioina säilynyt kirves olisi peräisin juuri tästä hajotetusta röykkiöstä.
Sijainniltaan röykkiö muistuttaa niin ikään v. 2005 tarkastettua paremmin säilynyttä Friisinkruunun röykkiötä n. 750 m NNE, samoin kuin Halikon puolella sijaitsevaa Sudentarhanmäen (W) röykkiötä (n. 3 km luoteeseen). Ne ovat kaikki mäenlaen alapuolella jyrkemmän maastokohdan likimain länsireunassa.

Jänismäki (1000003713) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suhteellisen hyväkuntoinen tervahauta Orivuoren alaosassa länteen viettävässä metsämaastossa. Tervahauta on itäreunastaan kiinni nousevassa mäenrinteessä, mutta muualla reunavalli. Suuaukko alareunassa lännessä. Halkaisija n. 9 m vallin päältä mitattuna, vallin alareunasa mitattuna 16 m. Syvys n. 1 m. Suuaukko ja kiilamaisesti keskustaan madaltuva kanava kivipaasista tehty. Suun leveys n. 110 cm ja siinä on usempi kivikerta. Ulkopuolella pari erillistä laakaa, jotka voivat olla suurakenteista peräisin. Tervahaudan reunoilla on voimakas nokimaa. Sen päällä on iäkkäitä kuusia. Lähialueella on ollut muitakin tervahautoja, kuten läheisellä Uusitalon omakotitontilla, jossa nokimaata. Mahlamäen tervahauta on n. 300 m koilliseen.

Mahlamäki (1000003714) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta länteen viettävän mäen rinteessä omakotitonttien välissä. Se on sisähalkaisijaltaan n. 8 m. Suuaukon puoleinen kaareva länsiosa on kylmämuurattu suurehkoista lohkareista jossa kiviä on ainakin neljässä kerrosksessa. Myös kiilamaisesti madaltuvan juoksutuskäytävän seinämät ovat kivetyt. Suuaukko huolella tehty. Lähes vadelmapensaiden peitossa. Jänismäen tervahauta on n. 300 m lounaaseen.

Tanskilankangas (Hautapaikat)
Historiallinen; Turku-Huittinen kantatien 41 halkaisema hiekkakangas, johon liittyy perimätietoa Suomen sodan aikaisista venäläisten sotilaiden hautauksista. Toisaalta on mahdollista, että haudat olisivat venäläisten aiemmilta miehityskausilta ja myös, että aluelle olisi haudattu suurina kuolonvuosina 1600-luvun lopulla nälkään ja tauteihin kuolleita suomalaisia. Kirjallista tietoa hautapaikasta ei tunneta.
Osa alueesta on vanhaa mäntymetsää, osa nuorta puustoa ja pensaikkoa. Molemmin puolin tietä on 1900-luvun puolivälistä lähtien otettu maa-ainesta laajoilta alueilta.
Paikkakuntalaiset kaivoivat 1910 Äären tilan kangasta tien luoteispuolella löytäen kaksi ihmisluurankoa sekä rautanauloja. Vuoden 2004 inventoinnissa tien luoteispuolelta havaittiin ainakin seitsemän pituudeltaan noin kaksimetristä ja tätä hieman kapeampaa painannetta, jotka tulkittiin mahdollisiksi hautakuopiksi. Vuonna 2008 paikalla tehdyissä koekaivauksissa ei kuitenkaan havaittu mitään ruumishautauksiin tai kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Paikallistiedon mukaan vielä 1960-luvulla olisi tien kaakkoispuoleltakin löydetty vainajan jäännöksiä ja aluetta koekaivettiin v. 2005 soranottolupahakemuksen takia. Tutkimusten yhteydessä dokumentoitiin yksittäinen, todennäköisimmin ihmisen toiminnan seurauksena syntynyt, pienialainen ja ajoittamaton jäännös, jonka ei kuitenkaan voida katsoa liittyvän hautausmaa-alueeseen tai edellyttävän lisätutkimuksia. Tutkitulla alueella ei havaittu mitään hautauksiin, vainajiin tai muinaismuistolain tarkoittamaan kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Piispanniityn susikuoppa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suppilomainen halkaisijaltaan 5-metrinen ja syvydeltään 2-metrinen kuoppa, joka tunnetaan paikkakunnalla susikuoppana. Se on hyvin säilynyt ja muodoltaan tervahautaa muistuttava, mutta ilman hiiltä reunoilla tai pohjalla. Se on huiekkakuopale johtavasta tiestä n. 15 m luoteeseen kapealla hiekkakuopan ja tien välisellä alueella. Samalta alueelta tieleikkauksesta löytyi kvartsi-iskoksia mahdollisen kivikautisen asuinpaikan merkkeinä (kohde Piispanniitty 1000 00 3616).

Teinienkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Luonnonnonsuojelukohteena rauhoitettu n. 2,5 m korkea siirtolohkare vanhan Huovintien varrella, sen itäpuolella. Kiveen liittyvät tarinat Turun teineistä ja ylioppilaista, jotka pysähtyivät kiven luona ja verottivat matkalaisia kivellä seisten ja kalastamista teeskennellen. Kivessä on rauhoituksesta kertova pronssilaatta.

Vanha kirkko (1000003723) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Vudesta 1668 nykyisen kirkon rakentamiseen vuoteen 1821 täytössä olleen kirkon paikka. Kirkko purettiin 1843. Kirkon alue on kiviaidalla ympäröity, mutta alaltaan huomattavasti alkuperäistä kirkkomaata pienempi. Viereistöä tietä ja tien toisella puolella olevaa kivimakasiinia kaivettaessa on löydetty hautoja. Muistitiedon mukaan kirkkomaan alue olisi olut n. 20x20 m ja alueella olisi ollut puuristejä vielä 1900-luvun alussa. Nykyään paikalla on 1920-luvulla pystytetty muistokivi.

Särkki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen, ilmeisesti myöhäismesolittinen asuinpaikka Yläneenjoen länsipuolella. Maanomistaja on havainnut kalliopaljastuman luoteispuolella olevasta perunamaasta kvartsi-iskoksia, joita tarkastushetkelläkin oli havaittavissa. Maaperä on hiekan sekaista multaa. Perunamaan pohjoispuoleisesta mansikkamaasta löytöjä ei juurikaan ole havaittu. Löytöjä ei ole otettu talteen.

Pelimäki (1000004081) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ison maakiven kupeessa sijaitseva pyöreä kekomainen hautaröykkiö Salon kaupungin eteläosassa, Hakastaron kylään kuuluvassa metsäpalstalla, Pelimäen itärinteellä. Se on loivasti itään viettävän mäenrinteen alaosassa kuusi- ja mäntymetsässä, rinnettä noudattavasta polusta 10 m länteen. Röykkiö ajoittunee pronssikaudelle tai yleensä varhaismetallikaudelle.

Jokinen (1000004094) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösalue Hintsantien ja Raisionjoen väliin jäävässä peltolohkossa, joen yli vedetyn suurjännitelinjan alla. Pelto on hiekkamaata, jonka kylvetyssä pinnassa löytöjä havaittiin Raision osa-alueinventoinnissa keväällä 2005. Korkeussijainnin perusteella kyseessä lienee aikaisintaan myöhäiskivikauden Kiukaisten kulttuuriin, mahdollisesti pronssikauteen, ajoittuva asuinpaikka. Pintalöytöjen perusteella asuinpaikan laajuus on neljänneshehtaarin luokkaa. Vain osa havaituista löydöistä otettiin talteen. Keramiikkaa ei ole löydöissä. Inventoijan arvion mukaan kyntö on vahingoittanut koko kultturikerroksen paksuuden. Mäen rinteessä n. 150 m esihistoriallisen asuinpaikan pohjoispuolella on sijainnut 1700-luvulla- 1800-luvun alussa Jokkisten talo tai kylätontti, josta on vielä maanpinnalle havaittavissa ainakin kellarikuoppa.
Raisionjoen vastarannalla kaakossa sijaitsee Tontin mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka ja n. 500 m lounaaseen löytyi inventoinnissa kivitaltta (KM 35095).

Tortti (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Haunisten kylästä Raisionjoen uoman ja kallion väliin jäävältä kapeahkolta peltolohkolta löydettiin inventoinnissa v. 2005 rautakautisia keramiikanpaloja, rautakuonaa sekä nuorempia löytöjä. Saviastianpalojen vaiheilta löytyi paikoin myös palaneita kiviä. Maaperä on hiekkaa ja hienompaa ainesta. Muinaisjäännös lienee vahingoittunut koko kulttuurikerroksensa vahvuudelta. Löytöalueen laajuus on vajaan hehtaarin luokkaa. Vastarannalla luoteessa on Jokisten esihistoriallinen asuinpaikka sekä historiallisen ajan kylätontti.

Voudinkatu (Taide)
Ajoittamaton; Voudinkatu 21 pihan ja uuden valtatien meluaidan välisen kallion pohjoisreunan sileän pinnan keskivaiheilla on matala säännöllinen rengasmainen ura, jonka läpimitta on n. 80 mm. Siitä n. 4,25 m kaakkoon on kalliossa myös matala uhrikuopan näköinen syvennys. samtapaisia renkaan muotoisia hakkauksia on lähialueella muitakin; ainakin Raisiossa ja Nousiaisissa.

Kallastenvuori 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuusi suurta seinämiltään umpeen kasvanutta maakuoppaa metsäalueella suon laidassa (6 kpl.) ja kaksi kuoppaa näistä 150-200 m itäkoilliseen, peltovainiolle jyrkästi laskevassa rinteessä. Ne ovat suustaan pyöreitä ja n. 4 m halkaisijaltaan ja yli metrin syvyisiä. kaksi kuoppaa on kiinni toisissaan. Tallgren mainitsee kuopat kertomuksessaan v. 1909 todeten, että kuoppien pohjat ovat vahvasti hilensekaisia ja että ne kansan arvelun mukaisesti lienevät sysikuoppia, suuresta määrästään huolimatta. Pronssinen rannerengas KM 5395:10 lienee löydetty koillisten kuoppien lähialueelta. Hiilimiiluja on edelleen kauempana lännessä (Kallastenvuori 2).

Varppimäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautisten esineiden löytöalue, mahdollinen polttokenttäkalmisto, joka lienee kokonaan tai suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakennustöiden yhteydessä. Paikka sijaitsee Raisiontien pohjoisella laidalla lähellä Kalliokujaa pihamaalta, joka etelässä rajoittuu akdulle laskevaan jyrkänteeseen. Ensimmäiset tiedot löydöistä ovat v:lta 1946, jolloin paikalta saatiin talteen leijonapäinen viikinkiaikainen hevosenkenkäsolki, keihäänkärki ja väkipuukko. Lisäksi tiedetään ainakin yhden keihäänkärjen joutuneen hukkaan. Paikka on tarkastettu v. 1946 sekä inventoinnissa v. 1957, 1977, 1986 ja 2005. Löydöt ovat pienen omakotitalojen ympäröivän kallioalueen kaakkoislaidalta kivisestä mäestä. V. 1986 arveltiin kalmiston todennäköisesti tuhoutuneen kokonaan. V:n 2005 inventoinnissa Raisiontielle laskeva jyrkänne oli kasvillisuuden peitossa, joten ei varmuudella selvinnyt, onko sitä muutettu täytemaalla.

Mustakulma/Palomäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Noin 21-23 kiviröykkiötä sijaitsee Kelhoisen kylän Inkisvuoren tilan alueella noin 1,5 ha:n alueella. Niiden halkaisija vaihtelee 1,5-9 m välillä, osa on pyöreitä, osa suorakaiteen muotoisia. Mäen pellon puolisessa eteläreunassa on myös pitkä, valimainen latomus. Röykkiöt ovat sammaloituneet ja niiden päällä on osin 100-vuotista kuusikkoa. Myös yksi kuoppa on alueella, halkaisijaltaan 3,5 m ja n. 1,5 m syvä. Röykkiöt on koottu huolimattomasti. Ne ovat Maskun rajan lähellä.

Haukaranta 1 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kivikautinen asuinpaikka ja kuopanteita Laajoentausta yhteismetsäalueella, Pyhän Henrikin tien kohdalla terassimaisella hiekkamoreenikannaksella, joka laskee kohti kaakkoa Haukarannan suolle. Asuinpaikasta on merkkinä kvartsi-iskoksia useiden kymmenien metrien matkalla. Tien länsipuolella on harvassa metsikössä havaittu myös ainakin 6-7 soikeahkoa 1-1,5 m pitkää painannetta, jotka ovat n. 20-30 cm syviä. Sammalen alla on kiveystä ja koepistoista päätellen hiilensekaista hiekkamaata. Kuopanteet ovat eri suunnissa n. 50 m matkalla ja sijoittuvat loivaan rinteeseen notkelmassa. Kuopanteilla voi olla yhteys keskiaikaiseen pyhiinvaellusreittiin. N. 400 m lounaaseen on toinen Haukarannnan kvartsi-iskosten löytöpaikka (2), mahdollinen asuinpaikka.

Haukaranta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten löytöpaikka, ilmeisesti kivikautinen asuinpaikka Laajoentaustan yhteismetsässä Pyhän Henrikin tien kohdalla, jossa rikkoutuneessta ajourasta on havaittu kvartsi-iskoksia 50-55 m matkalla hiekka- ja sorapohjaisessa kangasmaastossa. Tien pohjoispuolella on kivikkomäki ja etelä-kaakkoispuolella Haukarannan suoalue. Löytöalue on näiden välissä oleva loiva rinneterassi, jonka kautta pyhiinvaellustie kulkee lounais-koillissuuntaan kääntyen pian pohjoiseen. Haukaranta 1, kivikautinen asuinpaikka sekä kuopannealue, on n. 400 m koilliseen tietä pitkin.
Asuinpaikalle on luotu arvioitu aluerajaus, mutta todellista laajuutta ei ole selvitetty.

Puolimatka (1000004136) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus laakealla kalliopinnalla Alakylän metsässä, n. 100 m Nousiaisten Maskun vastaisesta kaakkoisrajasta luoteeseen ja Puolimatka-nimisestä peltotilkusta n. 100 m lounaaseen. Se koostuu n. yhdeksästä kivestä; lounaispäässä on pystykivi, siitä jonkin matkaa koilliseen on poikittain kolmen kiven rivi ja koillispäässä kaaressa neljä kiveä. Rakenteen pituus on 4 m. Rakennelmasta tulee vaikutelma koilliseen osoittavasta nuolesta. Se on Maskun rajan suuntainen. Mahdollisesti osoittaa jotakin vanhaa rajalinjaa tai on muu ilmansuuntamerkki.

Matalahti (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Luonnonmaan saaren länsiosassa Haijaisten kylässä, Matalahden etelärannan itäpäästä noin 100-150 m etelään länsi-itä -suuntaisella kallioharjanteella sijaitsevat neljä tai ehkä alunperin viisi pronssikautista röykkiötä. Gunlög Ahlbäck havaitsi inventoinnissaan 1957 kaksi vierekkäistä röykkiötä sekä vähäisen ladelman edellisistä 10 m, jota ei pitänyt hautaröykkiönä. Vuoden 2006 inventoinnissa paikannettiin alueelta neljä röykkiötä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Linnavuori (1000004141) (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Luonnonmaan korkein mäki (51,5 m) Haijaisten kylätien länsipuolella ja Rymättyläntien eteläpuolella, aiemmin vuoren juurella saakka ulottuneen soistuneen pienen Viialanjärven eteläpuolella. Erityisesti vuoren pohjoisseinämä on äkkijyrkkä, etelä- ja itäpuolella ei Ahlbäckin inventoitikertomuksen mukaan ole varsinaisesti vallien merkkejä, mutta rinteillä on paljon irtonaista hiekkaa, soraa ja matalia kivivalleja, jotka kulkevat viistosti alaspäin, joten ne eivät liene rantavoimienkaan työtä. Tämä puoli vuoren juurta on asutettu. Laella on verraten sileä tasanko. Ahlbäck pitää Linnavuorta puolustuspaikkana, mutta sen ajoittuminen esihistorialliseen aikaan on epävarmaa. Vuoren laella on ollut kolmiomittaustorni, josta on vuoden 2006 inventoinnin havaintojen mukaan jäljellä kiinnityspultit kalliossa sekä hakkauksia, ehkä kirjoitusta ja vuosiluku, mutta näitä ei pystytty enää tulkitsemaan.

Isokylä 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus, mahdollinen hautaröykkiö, Isokylän peltoalueen ja rakennettavan golfkentän länsipuolella sijaitsevan itä-länsi -suuntaisen kallioharjanteen etelärinteen yläosassa. Se on n. 150 m itään merenrannasta ja n. 600 m luoteeseen Matalahdesta kahden kallioalueen välisessä notkelmassa, kalliopohjalla. Latomus on sammaloitunut ja matala, muodoltaan lähinnä soikea, koltaan pohjois-eteläsuunnassa 14 m ja n. 4 m lännestä itään. Mahdollisesti sen kiviä on heitelty ympäristöön. Kyse saattaa olla luonnonkivikostakin, mutta sen luonne on selvitettävä alueen mahdollisen rakentamisen yhteydessä. Alarinteen puolella on autiotalo pihapiireineen. Vuoden 2006 inventoinnin mukaan kivilatomus lienee noin 5x8 m suuruinen, mutta vaikeasti määritettävä.

Iso-Pitkusta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kiikalan rajasta 900 m luoteeseen, Iso-Pitkustan etelärannalla, järvestä jyrkähkösti nousevan mäen päällä, jossa maasto on tasaista ja loivasti itään viettävää. Mäellä kasvaa havupuuvaltaista, itäpuolella lehtipuuvaltaista metsää. Paikka on helppo saavuttaa etelä- ja länsipuoliselta tieltä.
Paikalta on todettu 2004 tarkastuksessa kolme kiviröykkiötä metsässä Iso-Pitkustajärven eteläpuolella, jyrkästi kohoavan rantamäen päällä, jossa maasto on tasaista ja loivasti itään viettävää kangasta. Ne ovat lähes etelä-pohjoissuuntaisessa rivissä 16 metrin etäisyydellä tosistaan. Keskimmäinen röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja selkeäpiirteisin. Sen halkaisija on 4 m ja korkeus 0,5 m. Se on suurelta osin sammalpeitteinen. Edellisestä pohjois-koilliseen on toinen muodoltaan soikeahko ja edellistä epämääräisempi röykkiö. Se on 4 x 2 m ja sammalen peitossa kuusikossa. Kolmas röykkiö on eteläisin, kuusten seassa ja selkeästi pitkänomainen, kooltaan 4,5 m idästä länteen ja 2 m etelästä pohjoiseen. Korkeutta on 0,7-0,8 m.
Röykkiöiden merkitys on epäselvä, mutta ne voivat olla varhaismetallikautisia hautoja, lapinraunioita. Paikan topografian ja kasvillisuuden perusteella ne voivat olla liittyä myös viljelyyn. Jäännösten luonteen ja ajoituksen selvittäminen edellyttää kaivauksia (rauhoitusluokka 2). Jäännös on rajattu karttamerkinnän perusteella jäännöksen ja sitä ympäröivän mäen mukaisesti.

Pitkäperä (1000004216) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ainakin kolme kivilatomusta tai röykkiötä, jotka sijaitsevat Suomusjärven eteläosassa Sallitun (Salitun) kylässä, Uusitalon tilan metsäpalstalla, Enäjärven jakavassa suuressa niemessä, n. 200 m järven Pitkäperä-nimisen lahden pohjukasta luoteeseen. Latomukset ovat matalaa metsää kasvavalla mäellä, loivasti itään laskevassa maastossa, n. 50-70 m Sallituntien luoteispuolella ja n. 10-50 m pienemmän Luoteentien koillispuolella.
Tien viereinen latomus 1 on kalliopohjalla ja kooltaan n. 8x6,5 m (gps-koordinaatit p=6693 908; i=3316 669). Se on koottu vaihtelevankokoisista kivistä. Se ei ole kovin säännöllinen ja siinä voi erottaa hieman suorakulmaista muotoa. Pituusakseli on Luoteentien eli lähes kaakko-luodesuuntainen. Tämän pohjoispuolella on n. 10-metrinen kalliopaljastuma, jonka kaakkoisreunassa on kivikkoa. Edelleen pohjoiseeen metsäpohja on käsitelty auraamalla ja kasaa arviolta 1985-1990 syntynyttä koivikkoa. Latomus 2 on edellisestä runsas 20 m koilliseen ja n. 6x7 m kokoinen (suunnassa WNW-ESExSSW-NNE), soikeahko tai suorakulmainen. Isompia kiviä on pohjalla ja reunoilla. Länsiosassa, pohjoisessa ja itäreunassa on kolme selvempää kivien keskittymää tai harjannetta suhteellisen tasakokoisista kivistä. Sekä latomus 1 että 2 tuovat mieleen rakennuksenpohjan. Latomuksesta 2 edelleen n. 20 m pohjoiseen (pohjoiskoilliseen) havaittiin tarkastuksessa vielä kolmas hyvin peittynyt ja pyöreähköltä vaikuttava matala mutta hieman kekomainen röykkiö. Tästä n. 15-20 m itään puustoltaan hakattu maasto viettää jyrkemmin ehkä 10 m alapuolella olevalle peltokaistaleelle, jota pitkin oja pohjoisesta laskee etelään Pitkäperän lahteen. Latomusten tarkoitus ja ajoitus ei selvinnyt tarkastuksessa. Ne voivat osoittaa historiallisen ajan asuinpaikkaa rakennuksenpohjineen ja ehkä uunin jäännöksineen, tai ovat jo varhaisempia kivilatomuksia ja röykkiöitä.

Ihode (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Seitsemän röykkiön ryhmä Ihoden kyläkeskuksen ja valtatie 8 länsipuolella etelään ja lounaaseen viettävällä kalliorinteellä. Alue on ollut osittain laitumena ja röykkiöiden alapuolella on kaksi peltoterassia, joita ei enää viljellä. Röykkiöiden koko vaihtelee n. 4 ja vajaan 7 metrin välillä. Ne ovat melko matalia ja pyöreähköjä. ja sijaitsevat pienehköllä alueella, koordinaattien mukaan likimain 20x40 m alalla. Röykkiö 1 on koottu isoista kivistä, röykkiö 2 puolestaan pienistä kivistä. Röykkiöiden lisäksi mäellä on useampia epämääräisiä kiveyksiä.

Suovuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme mahdollista pronssikautista hautaröykkiötä Uudenkaupungin (ent. Lokalahden) itäosassa, n. 400 m Vehmaan rajasta, Perkkiön kylässä Suovuoren tilalla, kalliokukkulan laen kaakkoispuolella kalliopohjaisella harjanteella, jossa on rönsyilevää kivikkoa. Kívikossa on on noin 19 m pitkä luode-kaakkosuuntainen vallimainen kohouma, jonka kaakkoispään halkaisija on 5,5 m, luoteispään 4,5 m. Valli näyttäisi sisältävän kolme rinnakkaista, toisissaan kiinni olevaa röykkiötä. Vallin kaakkoisreunassa on kaksi kuoppaa ja keskellä kaksi matalaa kuopannetta. Mahdollisesti siis kyse on luonnokivikkoon tehdyistä hautaröykkiöistä.

Kittilä (1000004238) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Entisen Lokalahden pitäjän Varanpään kylän Kittilänm talon pihapiirissä sijaitseva kalliopaljastuma, jossa on aittarakenuksen eteleä-, itä- ja koillispuolellaneljässä ryhmässä kakuppeja. Kuppiryhmä 1 on aitan koillispuolel.la, n. 7 m aitan koillisnurkasta, jossa on 6 kuppia. Ryhmä 2 sijaitsee n. 6,5 m aitan koillisnurkasta itäöän; siinä on kaksi kuppia. Kolmas ryhmä on n. 8 m itään aitan kaakkoisnurkasta. Siinä on 2-5 kuppia. Ryhmä 4 on aittarakennuksen eteläseinustallaa, tieleikkauksen vieressä. Siinä on 15/22 kuppia; kaakkoisnurkan vieressä on vielä 2 kuppia.
Osa kupeista on selviä, osa heikommin havaittavissa, osa vaikuttaa luontaisilta. Täysin pois suljettua ei ole sekään, että kaikki olisivat luonnonmuodostumia.

Villavuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Soikea kivirinki avokalliolla, osin sammalenjajäkälän peitossa. Kiviä yhdessä kerroksessa, mutta paikoin kivet rinnakkain. Osa kivistä halk. noin 20 cm, osa isompia kivilaakoja. Ringin tai kehän leveys n. 50-60 cm, paikoin kapeampi. Kiviringin halkaisija itä-länsisuunnassa noin 7,70 mja ristiin 4,20 m. Paikka on kallion lakialueen tuntumassa, länsipuolella, jossa kallio viettää loivasti lounaaseen.
Noin 28m etelä-lounaaseen kiviringistä on toinen kivirakennelma - kivipöytä. Se sijaitsee matalan kallioseinämän vieressä sen eteläpuolella. Kivipöytä on 2,45 m pitkä ja 1 ,5 m leveä kivilaatta, joka on nostettu kolmenjalan varaan - itä- ja länsipäässä kahden päällekkäin asetetun kiven varaan ja pohjoisreunalla kallion pinnalla olevan laakakivenja sen päälle asetettujen pienempien kivien varaan. Kivipöydän eteläreuna on suora. Pohjoisreuna kallioseinäinän puolella on kaareva. Länsipäässä kivilaatan paksuus on 10 cm ja se on noin 40 cm:n korkeudella kalliopinnasta. Itäpäässä paksuus on 25 cm ja korkeus 60 cm. Kivipöydän gps-koordinaatitovat: p=6720 301; i=3255 378.

Nunnavuori (1000004246) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi vaatimatonta ja huonokuntoista, mahdollisesti pronssikaudelle ajoittuvaa, kiviröykkiötä tai latomusta. Ne sijaitsevat Kirjalansaarella, Kapellstrandin kylässä, Nilsbyvikenin luoteispuoleisella, peltojen ympäröimällä kallioalueella. Röykkiö 1 sijaitsee kalliopohjalla, kallioalueen korkeimmalla kohdalla. Se on matala, pitkänomainen ja epämääräinen, noin 5 m etelästä pohjoiseen ja leveydeltään 2 m. Sen pohjoispäässä on katajia. Sen pohjois-luoteispäässä on lähes kiinni toinen kiviladelma, joka on halkaisijaltaan noin 1,5 m kokoinen. Toinen ladelma on 2,5 m länten ja noin 1 m halkaisijaltaan. Röykkiö 2 sijaitsee edelisestä vajaa 100 m etelälounaaseen, kallioalueen eteläosassa, laakealla kalliopaljastumalla. Se on matala ja hieman pitkänomainen. Suunnassa lounainen-koillinen se on n. 5,5 m ja leveimmillään noin 3 metriä. Röykkiö on ladottu likimain ihmisen pään kokoisista kivistä, joita on yhdessä kerroksessa. Muutamia kiviä on liikuteltu.

Uusi-Mattila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Aurajoen länsipuolella, Krääkinmäen etelärinteen juurella, Uusi-Mattilan talosta länteen. Löytöpaikka on viljelyksessä olevaa peltoa, mutta mahdollinen asuinpaikkaa saattaa jatkua Uusi-Mattilan pihamäen rinteeseen. Merkkinä mahdollisesta asuinpaikasta ovat peltomaan ympäristöään tummempi alue ja auran kääntämä nokipitoinen musta maa, joka voi olla peräisin myöhäiseltä historialliseltakin ajalta, sekä kvartsi-iskos ja kivilaji-iskos.

Miettula (1000004265) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Varsojasta n. 300 m länteen, aivan Miettulan pihapiirin tuntumassa. Peltojen keskellä on metsäsaareke, jonka lähes korkeimmalla kalliopaljastumalla on muodoltaan pyöreä röykkiö. Röykkiö on halkaisijaltaan n. 10-12 m ja korkeudeltaan n. 2 m ja sen keskellä on syvä kuoppa. Osa röykkiön kivistä on heitetty kallion koillisrinnettä alas. Paksun sammalpeitteinen röykkiö sijaitsee keskellä sankkaa kuusikkoa ja sen reunalla kasvaa vanha koivu.

Villisi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Varsojasta n. 500 m länteen olevalla korkealla mäellä. Viereisellä Miettulan mäellä oleva röykkiö sijaitsee Villisistä n. 200 m koilliseen. Röykkiö on kuusimetsässä kallion päällä. Pyöreä röykkiö on halkaisijaltaan n. 20 m ja korkeudeltaan n. 1,5-2 m. Sen keskellä on matala kuopanne ja eteläosassa pienialainen kaivanto, joka vaikuttaa vanhalta. Sammalpeitteinen röykkiö on ehjä ja sen päälle on kaatunut pieni kuusi. Paikalta on hieno näköala kaakosta pohjoiseen.

Halkilahti 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee moreenikumpareella, Helsinki-Turku -moottoritiestä n. 100 m etelään. Aukkohakatulla metsäalueella, mäen itäosassa erottuva matala röykkiö on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan alle metrin. Ympäristö on hyvin kivistä ja metsätyökoneiden myllertämää. Röykkiön päällä on paljon oksia ja kuivuneita risuja.

Kotiseutumuseo (1000004268) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hellberginkylässä, kotiseutumuseon takana olevassa metsässä, paikalla kulkevan pururadan lounaispuolella. Alueella on kaksi röykkiötä, jotka on koottu pyöreistä rantakivistä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Varemäki (1000004269) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kevolan kylässä, Helsinki-Turku -moottoritiestä n. 200 m pohjoiseen. Paikalla on peltojen ympäröimä Metsämäki -niminen saareke, jonka länsipuolella oleva kalliopaljastuma on merkitty peruskarttaan nimellä Varemäki. Kallion päälle rakennetulta röykkiöltä on näköala länteen kohti Vainionojaa ja sen toisella puolella sijaitsevaa Rekottilan muinaislinnaa ja röykkiöitä. Pahoin tuhoutunut röykkiö on kooltaan n. 11x10 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Varemäen eteläosassa on kasattu kiviä muurimaiseksi muodostelmaksi kahden kalliopaljastuman väliin. Muurimaiset rakenteet eivät vaikuta kovin vanhoilta.

Koivula (1000004270) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurjen kylässä Koivula -nimisen tilan pihapiirissä. Osa kohteen löydöistä on sekä päärakennuksen itäpuolelta että pihapiirin eteläpuolella olevalta pellolta. Toinen löytöalue on rinteessä Koivulan tilan pihalle kulkevan tien länsipuolella. Koko löytöalue sijaitsee nykyään peltojen keskellä olevalla niemekkeellä, jota rajaa pohjoisessa kallioinen mäennyppylä. Maaperä piha-alueella on moreenihiekkaa ja pelloilla hiekansekaista savea. Osa löydöistä on toimitettu Museovirastoon kesällä 1970. Uudemmat löydöt ovat löytäjän hallussa. Inventoinninssa 2005 maanomistajan osoittamat löytökohdat tarkastettiin ja asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 3500 m2.

Hanhiala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hanhijoen Alastalon eli Hanhialan tilan pellolla, n. 200 m Helsinki-Turku -junaradasta länteen. Paikalla on kapea peltoalue, joka viettää loivasti kaakkoon. Maaperä pellon yläosassa on hiekansekaista savea, joka muuttuu alempana rinteessä saveksi. Inventoinnissa 2005 pellolta saatiin talteen kivilaji-iskos ja mahdollinen kvartsiesine. Oraskasvusto pellolla vaikeutti hieman pintapoimintaa. Löytöjen perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 3400 m2.

Hanhiala 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hanhijoen Alastalon eli Hanhialan tilan pellolla, n. 200 m Helsinki-Turku -rautatiestä lounaaseen. Paikalla on kapea peltoalue, joka viettää loivasti etelälounaaseen. Pellon ylä- ja länsiosa ovat hiekansekaista savea, joka muuttuu alempana rinteessä saveksi. Metsikössä pellon länsipuolella on pieni hiekkakuoppa, josta on löytynyt 1953 vasarakirves (KM 13312). Alue tunnetaan nimellä Sorronpelto. Ville Luho tarkasti löytöpaikan 1962 ja paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Luho epäili, että kives voisi olla peräisin haudasta. Inventoinnissa 2005 umpeenkasvanut hiekkakuoppa ja sen läheisyydessä olevat pellot tarkastettiin. Hiekkakuopan itäpuolella olevalta pellolta löytyi kvartsi-iskoksia. Löytöjen perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2600 m2.

Hanhiala 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hanhijoen Alastalon eli Hanhialan tilan pellolla, n. 500 m Helsinki-Turku -rautatiestä länteen. Hanhialan tilan peltotien päässä on pitkä ja kapea, kaakkoon viettävä peltorinne, jonka lounais- ja koillispuolella kohoavat metsäiset mäet. Inventoinnissa 2005 pellon reunasta löytyi kvartsi-iskoksia. Maaperä paikalla on hiekansekaista savea ja alue on kivikaudella ollut kapea, vuonomainen lahdenpohjukka. Löytöjen levinnän perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 850 m2.

Kuotinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Rukkijoen kylässä, Suolaojan pohjoispuolella olevalla pellolla. Suolaojasta n. 25 m pohjoiseen on selvästi erottuva muinainen rantaterassi, jonka päältä löytyi 2005 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Maaperä alueella on hiekansekaista savea. Löytöjen perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 7000-8000 m2.

Alitalo (1000004276) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee ison peltosaarekkeen koillisosassa, maalaistalon pihapiirissä. Röykkiö on rakennettu kallion päälle ja se on suhteellisen matala ja turpeen peittämä. Röykkiö on kooltaan n. 21x8 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Röykkiö on rakennettu pyöristyneistä kivistä ja sen lounaisreunassa on maakivi.

Riihimäki (1000004277) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paimionjoen länsipuolella, peltojen ympäröimällä Myllymäellä, jonka pohjoisosassa sijaitsee Paimion vanha pappila. Mahdollinen polttokenttäkalmisto sijaitsee Riihimäki -nimisellä tontilla Myllymäen itäreunalla. Alueelle kaivettiin 1979 koekuoppia, joista löytyi n. 20-30 cm paksu kulttuurikerros. Koekuopista löytyi runsaasti tiiltä, lukuunottamatta yhtä kuoppaa, josta löytyi kivetty rakenne ja palanen rautakauden tyypin keramiikkaa. Inventoinnissa 2005 alueelle tehtiin yhteensä viisi koepistoa, joista yhdestä löytyi palanutta luuta ja -savea. Jokaisessa koepistossa maaperä oli hyvin tummaa, lähes mustaa, ja osa kivistä oli palaneita. Tontin itä- ja kaakkoisosassa kasvaa paljon tummaa tulikukkaa ja sikoangervoa. Muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin n. 1100 m2.

Suppala (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee maantien 2340 pohjoispuolella, Suppalan talosta n. 300 m lounaaseen. Paikalla on suuri peltosaareke, jonka eteläosassa olevasta lammashaasta löytyi 2005 inventoinnissa merkkejä mahdollisesta rautakautisesta asuinpaikasta. Alueelle tehdyistä koepistoista ja -kairauksista löytyi hiiliä ja nokimaata, palanutta savea ja rautakauden tyypin saviastianpala. Löytöjen ja nokimaahavaintojen perusteella muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin n. 1600 m2.

Spurilan hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Preitilän kylässä, Spurilan kartanon omistaman hiekkakuopan eteläosassa, Paimion sairaalasta n. 700 m itäkaakkoon. Paikalla on vanha hiekkakuoppa, jonka eteläreunalta löytyi 2005 inventoinnissa kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Lapset ovat löytäneet kuopan reunoilta enemmänkin kvartsi-iskoksia, jotka kuitenkin ovat kadonneet. Hiekkakuopan eteläpuolella on tasanne, jonne asuinpaikka todennäköisesti jatkuu. Hiekanotto alueella on jo lopetettu. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2000 m2.

Majankalma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paimionjoen länsipuolella, Majankalman tilan päärakennuksesta n. 160 m länteen. Paikalla kulkee Majankalman tilalta alkava peltotie, jonka pohjoispuolella sijaitsee loivasti kaakkoon laskeva peltorinne. Maaperä pellon ylärinteessä on hiekansekaista savea, joka muuttuu alempana rinteessä saveksi. Inventoinnissa 2005 pellon yläosasta, hiekansekaisesta maasta, saatiin talteen kvartsi- ja porfyriitti-iskoksia, piitä ja palanutta luuta. Löytöjen levinnän perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2500 m2.

Lautkankare (1000004281) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Liedon Yliskulmalle johtavan paikallistien länsipuolella, Lautkankareen tilan päärakennuksesta n. 60 m luoteeseen. Paikalla on kaakkoon viettävä peltorinne, jonka luoteistosasta löytyi 2005 inventoinnissa kivilajiesineen katkelma ja -iskoksia, kvartsi-iskoksia ja piitä. Maaperä peltorinteellä on savensekaista hiekkaa. Vuorelan talolle johtavan tien toiselta puolen, Lautkankareen pellosta lounaaseen, on aiemmin löytynyt suiponsoikean reikäkiven katkelma. Pelto oli 2005 inventoinnin aikana kesannolla, joten asuinpaikan laajuutta ei kyetty tarkemmin määrittämään.

Mäntylä (1000004282) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Maljamäen kylässä, Vainionojasta n. 200 m länteen. Paikalla olevalta pellolta on aiemmin löytynyt nelisivuinen oikokirves. Pellon länsipuolella on ollut moreenimäki, joka on tuhoutunut hiekanotossa. Hiekkaa otetaan edelleenkin kotitarpeeseen. Pellon länsiosassa on havaittavissa itäkaakkoon antava muinainen rantaterassi ja sen päältä löytyi 2005 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Maaperä alueella on hiekansekaista peltomultaa. Mahdollisesti ainakin osa asuinpaikasta on tuhoutunut hiekanotossa. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2500 m2.

Kovala (1000004283) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee maantiestä 110 n. 70 m pohjoiseen ja Kovalan tilan päärakennuksesta n. 225 m itäkoilliseen. Kovalan tilalle vievän pienen hiekkatien reunalla on loivasti eteläkaakkoon viettävä peltorinne. Inventoinnissa 2005 pellon yläreunasta löytyi kiekkokivi, hioin, mahdollinen kivilajiesineen katkelma ja -iskos sekä pii-iskoksia. Maaperä alueella on hiekansekaista savea, alempana rinteessä maalaji muuttuu saveksi. Pelto jatkuu hiekkatien pohjoispuolelle, mutta inventointiajankohtana se oli kesannolla. Asuinpaikka kuitenkin todennäköisesti jatkuu tähän suuntaan. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2500 m2.

Keskitalo (1000004284) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isoheikkoisten kylässä, pienen kylätien eteläpuolella, Vainionojasta n. 380 m itäkoilliseen. Kujansuun tilan päärakennuksesta n. 60 m kaakkoon on loivasti etelälounaaseen laskeva peltorinne. Inventoinnissa 2005 pellon yläosasta löytyi pii-, kivilaji- ja kvartsi-iskos. Maaperä alueella on hiekansekaista savea, joka alempana rinteessä muuttuu saveksi. Pellon pohjoispuolella kulkee kylätie, jonka alle on saattanut jäädä osa asuinpaikkaa. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2500 m2.

Upalinko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oinilan kylän alueella, Paimionjoesta n. 220 m itään. Paikalla on loivasti lounaaseen viettävä peltorinne, jossa erottuu selkeästi muinainen rantaterassi. Inventoinnissa 2005 terassin päältä löytyi saviastianpala, kiekkokiven katkelma, kivilaji- ja kvartsi-iskos. Maaperä alueella on hiekansekaista savea, joka muuttuu alempana rinteessä kohti jokea saveksi. Löytökohdan pohjoispuolelle on istutettu pienialaisesti metsää, jonka alueelle asuinpaikka mahdollisesti jatkuu. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 2500 m2.

Rantapelto 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tarvasjoentien länsipuolella, Paimionjoesta n. 270 m itään. Paikalla on pieni, epämääräinen kyntämätön kohouma, jonka reunoilta löytyi 2005 inventoinnissa rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä; savikiekon katkelma, palanutta savea ja kuonaa. Alueen pellot viettävät loivasti länteen kohti Paimionjokea. Paikallistien itäpuolella on Lautelan metallikautinen kohde ja kohteesta n. 300 m kaakkoon, Lautelantien varressa, on Paimion ainoa säilynyt kuppikallio. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin alle 1000 m2.

Rantapelto 2 (1000004287) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alholan muinaisjäännöskohteesta n. 100 m luoteeseen ja Paimionjoesta n. 250 m itään. Paikalla on Paimionjokea kohti viettävä peltorinne, jonka yläosasta löytyi 2005 inventoinnissa kivilaji-iskos ja palanutta luuta. Maalaji löytöalueella on hiekansekaista savimultaa. Topografian perusteella asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin alle 2000 m2.

Mäkitalo (1000004288) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vainionojan yläjuoksulla, Isoheikkoisten kylästä Preitilään johtavan paikallistien länsipuolella olevalla pellolla. Paikalla on kahden pellon välissä kulkeva peltotie, jossa hahmotettavan muinaisen rantaterassin päältä löytyi 2005 inventoinnissa kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Maaperä alueella on hiekansekaista. Pellot tien molemmin puolin olivat inventointiajankohtana kesannolla, joten niitä ei voitu tarkastaa eikä esittää arvioita asuinpaikan laajuudesta.
Vuoden 2011 inventoinnissa kvartsi-iskoksia oli jonkun verran maan pinnalla, mutta niitä ei otettu talteen. Aluetta ei myöskään koekuopitettu.

Kaitastenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mustolanojan viljelylaaksossa Kaitastenmäen itäpuolella, Pajulan tilan päärakennuksesta alle 200 m länteen. Kaitastenmäen itäpuolella mäen rinteessä on ladolle johtava tie, jonka länsipuolella on pieni hiekkakuoppa. Hiekkakuopan länsireunalta löytyi 2005 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Kohteen itäpuoleiselta savipellolta on aiemmin löytynyt kourutaltta (TYA 31). Alue on mahdollisesti viettänyt kaakkoon, mutta hiekanotto ja tien rakentaminen ovat tuhonneet kohdetta pahoin. Asuinpaikan laajuutta ei kyetty arvioimaan.

Kuivamäki (1000004290) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hanhijoen kylässä keskellä uutta omakotitaloaluetta Vähäjoen eteläpuolella. Paikalla on uuden omakotitaloalueen läpi kulkevan kahden tien leikkauksessa oleva rinne, joka laskee lounaaseen. Tieleikkauksissa on tehty maansiirtotöitä ja osa rinteestä on tuhoutunut. Leikkauksen päällä on pieni tasanne, josta löytyi keväällä 2005 inventoinnissa epämääräisiä kiveyksiä, palanutta luuta ja mahdollisesti rautakaudelle ajoittuva saviastianpala. Maalaji alueella on moreenia. Kohde tarkastettiin uudelleen syksyllä 2005, jolloin tieleikkaus oli maisemoitu multakerroksella. Kohteen laajuutta tai luonnetta ei kyetty tarkemmin määrittämään.

Alastalo (1000004291) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alastalon tilan päärakennuksesta n. 30 m lounaaseen. Paikalla on lounaaseen viettävä peltorinne, jonka yläosassa havaitun muinaisen rantaterassin päältä löytyi 2005 inventoinnissa nelisivuinen kivikirves, kivikiekko ja kvartsi-iskoksia. Maalaji alueella on hiekansekaista savimultaa. Alarinteessä maalaji muuttuu savisemmaksi. Löytöjen perusteella asuinpaikka voidaan ajoittaa nuorakeraamiselle ajalle, n. 3200-2300 eKr. Asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin n. 6000 m2.
Muinaisjäännöksen päälle rakennettiin vuonna 2007 hevosaitaus, jonka yhteydessä paikalla tehtiin suuria maansiirtotöitä. Keväällä 2008 paikalla tutkittiin vapaaehtoivoimin Jaana Riikosen johdolla maakasoja ja inventoitiin peltoja, joihin maa-ainesta hevosaitauksesta oli ajettu. Maakasoista löydettiin mm. pieni kiekkokivi, kaksi kivilaji-iskoksta ja kvartsia. Läjitysalueilta ei saatu kivikautisia löytöjä.

Tiensuu (1000004292) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaimalan kylässä Vähäheikoisiin vievän paikallistien pohjoispuolella, Tiensuu -nimisen talon ulkorakennuksen takana. Paikalla on tasoitettu nurmikenttä, jonka länsipuolella on tekolampi. Maanomistaja oli löytänyt nurmikenttää kaivaessaan kvartsi-iskoksia ja lähettänyt niistä kuvia Museovirastoon. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa ja löytökohta oli kauttaaltaan tasoitettu nurmikentäksi. Alue on mahdollisesti viettänyt etelään. Asuinpaikka lienee tuhoutunut lähes täysin maansiirtotöissä.

Mäntykankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Varsojan länsipuolella, Kauhaisten tilan päärakennuksesta n. 650 m lounaaseen. Paikalla on loivasti kaakkoon viettävä kapea peltorinne, josta on 1989 inventoinnissa löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskos. Inventointiajankohtana 2005 pellot olivat kesannolla, joten tarkempi havainnointi ei onnistunut. Kivikautisia löytöjä tiedetään löydetyn myös asuinpaikasta n. 400 m etelään ja niitä arvellaan säilytettävän edelleen Kauhaisten tilalla. Alueen topografian perusteella asuinpaikan oletetaan jatkuvan pellon luoteis- ja pohjoispuolella olevaan metsään.

Räpälän vanha kirkonpaikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Vanha kirkonpaikka sijaitsee Räpälän kylässä aivan Paimionjoen länsirannalla. Kuusiaidan rajaama alue on nykyään Paimion seurakunnan hallinnassa. I. Kronqvist on kaivanut alueella 1930-luvulla. Kaivauksissa selvisi, että kirkkotarhaan kuuluva osa joenrantaa on säilynyt ehjänä, koska alueelle on tehty runsas puupaalutus. Kirkkotarhasta löytyi kolme pitkää kiveä, jotka ovat ilmeisesti olleet pystyssä bautakivien tapaan ja ajoittunevat siten varhaiselle lähetysajalle (SM XLV, 1938). Suorakaiteen muotoinen kirkko on ollut kooltaan n. 10x20 m. Kuorin itäseinän perustus oli hyvin säilynyt. Puurakenteisen kirkon perustukset ovat olleet tukevat. Runkohuoneen pohjoispuoleiseen osaan on liittynyt n. 4x5 m laaja sakaristo. Todennäköisesti kirkon länsiseinän jatkona ollut asehuone oli kooltaan n. 5x5 m. Suurimmasta osaa kirkon pohja-alaa löytyi multahautoja. Muurihautoja löytyi kuorin kaakkoiskulmasta ja sakariston vierestä. Kaivauksissa saatiin talteen muutamia rahoja, joista vanhin on brakteaatti Albert Mecklenburgilaisen ajalta (1363-1389) ja nuorimmat vuosilta 1707 ja 1726. Nuorimmat rahat osoittavat, että paikkaa käytettiin hautaamiseen vielä uuden Vistan kirkon vihkimisen, v. 1689, jälkeisenä aikana. (Suomen kirkot III, 1964.)
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Kirkonpaikka on pääosin kuusiaidan rajaama. Kirkonpaikka on hoidettu ja ympäristö puistomainen ja hyvässä kunnossa. Kolme ns. bautakiviksi kutsuttua pystykiveä ovat kuusiaidan ulkopuolella rantatörmän yläosassa. Mitään lisähavaintoja kohteeseen liittyen ei tehty.

Kinkan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kinkan vanha 1700-luvun kylämäki sijaitsee Paimionjoen länsipuolella, Viksbergin kartanosta n. 900 m etelälounaaseen, Laaroisiin johtavan kapean maantien itäpuolella. Ensimmäinen maininta Kinkan kylästä on vuodelta 1464, jolloin Kinkan Jussi Uotinpoika oli katselmusmiehenä paimiolaisten ja lietolaisten rajariidassa. Kinkan kylämäki on mahdollisesti 1700-luvulta. Isojakokartassa Kinkkaan on merkitty kaksi talotonttia. Nykyään alueella voi erottaa useita rakennuksen kivijalkoja mäen kaakkoisrinteessä. Alue on hyvin säilynyt ja kesäisin siellä laiduntaa Sauvon Paddaisten kartanon karjaa. Isojakokartassa talojen tontit on merkitty rinteen alapuolelle, kun taas maastossa havaittavat rakennusten kivijalat ovat selvästi rinteessä. Alueelle tehtiin useita koepistoja koekaivauksissa 1982. Ison maakiven eteläpuolella olevaan kumparemaiseen muodostumaan tehdystä koepistosta löytyi yksi mahdollinen esihistoriallinen saviastianpala. Muista koepistoista löytyi tiiltä, ikkunalasia ja palamatonta luuta. Inventoinnissa 2005 alueelle tehtiin muutamia koekuoppia, joista löytyi palanutta savea, tiiltä ja ikkunalasia. Muinaisjäännöksen laajuudeksi arvioitiin n. hehtaari.

Raula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä valtatien 8 koillisreuanssa ja Joukahaisentien luoteispuolella. Maasto on kesantopeltoja reunustavaa kivikkoista moreenimaastoa, joka jakautuu moniin saarekkeisiin. Kumpareiset saarekkeet ovat kasvamassa umpeen, mutta osa on otettu uudelleen laitumeksi. Saarekkeista on todettu ainakin kolme maansekaista röykkiötä tai muuta rakennelmaa. Jäännösten luonne ja ajoitus ei ole varmuudella selvinnyt alueella tehdyissä koekaivauksissa. Yhdestä röykkiöstä on löytynyt pari palaneen luun murua, minkä perusteella kyseessä saattaa olla raukautinen hautaus. Alueella on mahdollisesti oleskeltu jo aikaisemmin esihistoriallisella ajalla. Saarekkeissa on myös historiallisen toiminnan muistoja.

Moromaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä, valtatien 8 koillisreunassa. Maasto peltojen ympäröimää kivikkoista moreenisaareketta, jonka valtatie katkaisee. Tien lounaispuolisesta Elsilän saarekkeesta tunnetaan maansekaisia röykkiöitä ja kuppikivi (Ks. Untamalan kirkko, mjreki 40010251). Saarekkeesta on todettu neljä maansekaista röykkiöitä. Jäännöksiä ei ole tutkittu ja niiden luonne ja ajoitus on epäselvä. Lähikohteiden perusteella ne saattavat olla rautakautisia hautaröykkiöitä.

Lalla 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kyläkeskuksen luoteisosassa, Lallan talon luoteispuolella kohoavalla harjulla, 170 m valtatieltä 8 länteen. Paikka on kahden suuren ja syvän sorakuopan välisellä kapealla kannaksella, jossa kasvaa harvaa mäntymetsää. Paikalta on kattava näkyvyys lounaaseen Isonrahkan suuntaan. Lallan talon Myllymäestä mainitaan 1890-luvun tiedoissa löytyneen joskus miekka, joka on sittemmin joutunut hukkaan. Harjun laelta on todettu kolme matalaa ja epämääräistä kiveystä. Jäännökset pitkänomaisia, niiden pituus on 6-7 metriä, leveys 2-3 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Röykkiöiden luonne ja ajoitus on epäselvä, mutta sijaintinsa perusteella ne voivat olla pronssikautisia. Jäännöksiä on pengottu ja niitä on voitu myös käyttää mäellä olleitten tuulimyllyjen perustuksina.

Vainio-Raula 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Niemispäässä, Vainio-Raulan talosta 130 m itään peltojen ympäröimissä moreenisaarekkeissa. Alue on ollut hakamaata. Paikalta on todettu 1955 kaksi röykkiötä, joista toinen on erittäin epämääräinen. Toisen vierestä on aikoinaan löytynyt ruukun kappaleita ja vihreä solki, jotka eivät ole tallessa. Inventoinnin 1994 mukaan saarekkeille on ajettu niin paljon kiviä, ettei jäännöksiä voi enää erottaa.

Ylisaari (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Ylisaaressa, 300 m valtatieltä 8 koilliseen. Maasto on eteläkaakkoon viettävää, kivikkoista ja rikkonaista rapakivi- ja moreenisaareketta, jota ympäröivät pienet peltokappaleet. Alueella on poikkeuksellinen lehto- ja ketokasvillisuus ja runsaasti arkeofyyttejä, esimerkiki sikoangervoa. Paikalta on inventoinnissa 1994 todettu koekuopasta asuinpaikkaan viittaava kulttuurikerros ja pala rautakautista keramiikkaa. Löytöpaikasta 60 m kaakkoon on hyvin säilynyt tervahauta.

Kakonkallio 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Ropalla, Laitilan ja Pyhärannan rajalta sijaitsevasta Kakonjärvestä 650 m koilliseen, Kaihsuon luoteispuolella kohovana Kakonkallion kaakkoisreunassa. Maasto on loivasti etelään viettävää rinnettä, jossa on kivisiä kalliopaljastumia. Paikalta on inventoinnissa 1987 todettu vallimainen, luode-kaakkosuuntainen röykkiö (18,4 x 2,3 x 0,5 m). Jäännöstä on pidetty mahdollisena rantavallina, mutta inventoinnin 1994 mukaan kyseessä on seudulle tyypillinen vallimainen hautaröykkiö, joita tavataan lähiympäristössä muitakin. Jäännöksen päältä on ajettu traktorilla ja se on osaksi tuhoutunut.

Kakonkallio 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalassa, Ropalle johtavalta Varhokyläntieltä 460 m lounaaseen ja Ropanjärvestä 430 m kaakkoon, Kakonkallion pohjoisreunassa. Maasto on laajan kallioalueen korkeimman laen pohjoisreunaa, jonka pohjoispuolella rinne viettää jyrkästi kohti järvenrantaa. Kohdasta on hyvä näkyvyys luoteeseen. Paikalta on todettu 1987 inventoinnissa kaksi röykkiötä. Toisessa (9,3 x 7,5 x 1 m) on korvamaiset ulokkeet, jotka ovat voineet syntyä jäännöstä pengottaessa. Toista (6,2 x 2,9 x 0,2 m) on pidetty laivanmuotoisena latomuksena. Inventoinnissa 1994 jäännökset ovat olleet ennallaan, mutta laivanmuotoisuutta ei ole havaittu.

Kakonkallio 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Ropalla, Laitilan ja Pyhärannan rajalla sijaitsevasta Kakonjärvestä 280 m pohjoiseen ja Kaihsuon luoteeseen kohoavan Kakonkallion eteläreunassa. Maasto on loivasti etelään viettävää rinnettä, jossa on kivisiä kalliopaljastumia. Kallion jyrkästä länsireunasta on inventoinnissa 1987 todettu 50 m pitkä ja 2-3 m leveä, kaakko-luodesuuntainen kivivalli, jota on pidetty mahdollisesti luonnonmuodostumana. Inventoinnin 1994 mukaan valli olisi rakennettu, muttei hautarakenne. Vallista 140 m itään on todettu turpeen peittämä, mahdollisesti pronssikautinen röykkiö (5,6 x 2,8 x 0,5 m).

Sianalhonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laitilasta Pyhärantaan johtavan Varhokyläntien lounaispuolella kohoavalla Sianalhonmäellä, tieltä 200 m lounaaseen ja Ropanjärvestä 500 m kaakkoon. Maasto on erittäin kivikkoista ja melko jyrkkärinteistä kalliomäkeä. Mäen kallionyppylältä on inventoinnissa 1987 todettu röykkiö (5,6, x 2,0 x 0,5 m), joka vaikuttaa koskemattomalta.

Maununpää (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Untamalan Ropalla, Laitilasta Pyhärantaan johtavan Varhokyläntien ja Nummitien risteyksestä ja Alaisesta Ropanjärvestä 700 m pohjoiseen. Maasto on peltojen ja soiden reunustamaa korkeahkoa kalliomäkeä. Mäen lounaispuolella on laaja soranottoalue. Avokallion laelta on todettu inventoinnissa 1994 vallimainen röykkiö (8,5 x 8,3 x 0,7 m). Sen keskiosa on kivetön 4,7 x 2,7 m:n laajuudelta.

Rantapotkio 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Seppälässä, Potkiontieltä 170 m lounaaseen ja Iso-Potkionjärvestä 480 m luoteeseen. Maasto on kivisen moreeniharjanteen etelärinnettä. Rinteen alaosan pieneltä kohoumalta on todettu inventoinnissa 1987 röykkiö (5,2 x 4,8 x 0,5 m), jota on pidetty mahdollisesti luonnonmuodostumana. Jäännöstä on kaiveltu keskeltä. Paikannus epävarma.

Isolakia (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Seppälässä, Potkiontieltä 500 m lounaaseen ja Iso-Potkionjärvestä 500 m luoteeseen. Maasto on peltojen reunustamaa moreenimäkeä, joka jakautuu kahteen harjanteeseen. Mäeltä on 1987 inventoinnissa todettu 32 matalaa, halkaisijaltaan vaihtelevankokoista röykkiötä. Kohde on luokiteltu varhaismetallikautiseksi kalmistoksi, mutta jäännöksiä ei ole tarkemmin tutkittu.

Kauninummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Katinhännäntien ja Kaivolantien risteyksestä 450 m länsilounaaseen. Maasto on soiden ympäröimää kalliomäkeä, jonka reunassa on ollut sorakuoppa. Nykyisin kuoppa on lammikkona ja sen vieressä on kesämökki. Paikalla on 1955 inventoinnin mukaan ollut kivikautinen asuinpaikka, sillä soranotossa on 1800-luvulla löydetty hioinkivi, kivikirves ja -taltta. Inventoinnissa 1994 sorakuopan ympäristöstä ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Asuinpaikka on mahdollisesti tuhoutunut kokonaan.

Suomensaari 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan ja Mynämäen rajalla, Katinhännän, Karjalan ja Juvan kylien rajalla, Sulajanpeltojen itäpuolella. Maasto on metsäistä, soiden ympäröimää kallio- ja moreenimäkeä, joka vittää etelään ja lounaaseen. Mäeltä 250 m etelään on Laajoen ja Pahojoen haarautuma. Alueen keskellä on kuntien rajapyykki. Paikalta on todettu 1994 Laitilan inventoinnissa laaja röykkiöryhmä, joka on kartoitettu samana vuonna Mynämäen inventoinnin yhteydessä. Kartoituksen perusteella röykkiöitä on tiiviinä ryhmänä mäen lounaisreunassa 100 x 90 metrin alalla yhteensä 58, joista 26 on Laitilan puolella. Röykkiöitä on todettu kaksi lisää 2000 tehdyissä koekaivauksissa. Kohde on ajoitettu kaivauksissa löytyneen Morbyn keramiikan ja rautakuonan perusteella esiroomalaiseen rautakauteen. Löydöt ovat peräisin pääasiassa röykkiöiden väliselle alueelle tehdyistä koekuopista, joista ei kuitenkaan ole todettu selvää kulttuurikerrosta. Röykkiöihin saattaa koekaivauksen perusteella sisältyä myös hautauksia, mutta mitään merkkiä vainajista ei ole tavattu. Paikalta on todettu matalia pitkänomaisia painaumia. Suomensaari on monipuolinen muinaisjäännös, joka edustaa seudulla vähän tunnettua varhaisrautakautista asutusvaihetta. Kohde on sama kuin Mynämäki Suomensaari (mjreki 503010047). Kohteesta 250 m pohjoiseen sijaitsee muinaisjäännösryhmä Suomensaari 2 (mjreki 1000004629).

Suomensaari 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Katinhännän alueella 150 m luoteeseen Mynämäen rajasta, Sulajanpeltojen itäpuolella. Pahojoesta koilliseen. Maasto on soiden ympäröimää, suhteellisen kivistä moreeniharjannetta, jossa kasvaa mäntymetsäsekametsää. Harjanten poikki kulkee metsäautotie. Paikalta on todettu 1994 inventoinnissa ryhmä matalia röykkiöitä (maks. 4,5 x 4,5 x 0,9 m). Jäännöksiä on kartoitettu viisi, mutta niitä on todennäköisesti enemmän. Kohteesta 250 m etelään sijaitsee muinaisjäännösryhmä Suomensaari 1 (mjreki 1000004628).

Lintula (1000004630) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa valtatien 8 itäpuolella, noin 100 m Vanhantaantieltä itään, Lintulan talosta pohjoiskoilliseen. Maasto on peltojen ympäröimää tasaista kivikkomäkeä, josta osa on talon pihapiiriä. Paikalta on jo 1800-luvun lopulla tunnettu röykkiö, joka on hävitetty talonrakennustöissä. Inventoinnin 1955 mukaan talon pohjoiskoillispuolella on tuhoutuneen röykkiön pohja ja kolme epämääräistä jäännöstä. Inventoinnissa 1987 on mainittu vain yksi, kaiveltu röykkiö (6,8 x 6,6 x 0,7 m).

Penttilä (1000004678) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kouman kylässä, Väkkäräntieltä 250 m kaakkoon ja Yli-Pentin talosta 150 m koilliseen, havumetsän ja entisen laitumen välissä. Maasto on kaakkoon ja itään kohti Hankeransuota viettävää kivikkoista moreenirinnettä, jossa kasvaa pähkinälehtoa. Paikalta on inventoinnssa 1994 todettu röykkiöitä, joista ainakin kahdessa on mahdollisesti hautauksia. Röykkiöiden väliseen kivikkoon tehdyistä koekuopista on saatu talteen pala rautakautista keramiikka ja mahdollisesti palanutta luuta. Alueella on myös myöhemmän raivauksen merkkejä.

Sampalalho (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kovion kylässä, Koviontieltä 300 m luoteeseen Vallijärven kaakkoispuolella, Sampalalhon lounaispuolella kohoavalla mäellä. Maasto on kallioisen mäen korkeimman kohdan lounaisreunaa, jonka ympäristössä kasvaa kuusivaltaista metsää. Paikalta on 1981 todettu matala, rikkonainen röykkiö (5,8 x 5,2 x 0,5 m), josta pistää esiin isompia kiviä.

Taakastenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mudaisten kylässä, Koviontieltä 70 m pohjoiseen Taakastensuon lounaispuolella kohoavalla metsämäellä. Alue on hyvin kivikkoista. Mäen etelärinteessä on 1981 otettu talteen kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kvartsi- ja porfyriitti-iskoksia. Löytöpaikan lähistöllä on 10 x 10 metrin laajuinen hiekkatasanne.

Löytty 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Liesjärvenkulmalla, Euran rajalta 60 m lounaaseen, vanhasta Löytyn talosta 350 m kaakkoon. Maasto on länteen viettävää kalliomäkeä, jonka länsipuolella on laaja suoalue. Mäen jyrkästä lounais- ja länsirinteestä on inventoinnissa 1994 todettu kaksi kiveyksen yhdistämää röykkiötä (5 x 3 x 1,5 m, 9 x 5 x 2,5 m) ja yksi edellisiä epämääräisempi röykkiö.

Vähätalo 2 (1000004721) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Hiittenvuorella, Padontien ja Kaitontien risteyksestä 600 m pohjoiskoilliseen ja 100 m Vähätalosta luoteeseen. Maasto on jyrkänteistä kallioharjannetta, jonka länsipuolella avautuu Padon kyläkeskusta. Kallion juuressa virtaa Kauljärvenoja lounaan suuntaan. Paikalta on todettu kartan muinaisjäännösmerkin kohdalta 1987 inventoinnissa röykkiö (10,5 x 10,1 x 1,9 m), jonka eteläosaa on pengottu. Kyseessä saattaa olla kohde Hiittenvuori 1 (mjreki 40010039), joka on 1955 paikannettu tästä kohdasta 140 m etelälounaaseen.

Lakkiomäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Lakkiosaaressa, Valkontieltä 810 m kaakkoon. Maasto on peltojen ympäröimää moreenisaareketta. Paikalta on tunnettu röykkiö 1800-luvun lopulta lähtien. Reunakehällinen röykkiö (11,0 x 11,2 x 1 m; 1987 inventoinnin mukaan 9,4 x 8,9 x 1,2 m) on kuperalakinen ja säilynyt keskiosan pientä kuoppaa lukuun ottamatta ilmeisen ehjänä.

Toivola (1000004783) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pehtsalossa, 80 m Vehmaan rajalta pohjoiskoilliseen, Appuljärven pohjoispään itärannalla kohoavan Sikvuoren länsireunassa. Maasto on pohjoisreunastaan melko jyrkkärinteisen kalliomäen pohjoista lakea. Mäelle on rakennettu kesämökki. Paikalta on 1987 inventoinnissa todettu yksi suurehko röykkiö (13 x 13 x 1,9 m) ja kaksi pienempää (halk. 5 m), reunakehällistä röykkiötä. Kaikki ovat pahasti hajotettuja. Kohteesta 200 m itäkaakkoon sijaitsee Sikvuoren laella röykkiö Oksanen (mjreki 1000000101).

Miehonjärvi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pyhärannan kunnan kaakkoisosassa Ylikylän alueella sijaitseva ilmeinen röykkiö.hauta. Idässä Miehonjärven länsiranta on n. 200 m etäisyydellä. Röykkiö sijaitsee suhteellisen tasaisessa maastossa matalan kallion kohouman päällä harvapuustoisessa metsässä. Se on pitkänomainen suunnassa lounainen-koillinen ja saattaa koostua kahdestakin röykkiöstä. Sen pituus on 9 m ja leveys 3,2-4,5 m. Korkeutta on n. ½ m. Koillisää on pyöreähkö röykkiö, jossa on päänkokoisia ja pienempiä kiviä useammassa kerroksessa. Lounaispää on pitkänomainen, hieman koillisosaa kapeampi ja matalampi. Lounaispäässä kasvaa kuusi.

Mieho 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aivan Pyhärannan kunnan kaakkoisosassa Laitilan rajan pinnassa sijaitseva vaatimattomien röykkiöiden ryhmä. Miehonjärven pohjoisnnasta on matkaa noin 200 m. Loivassa eteläkaakkon viettävässä metsämaastossa on vähintään 10 röykkiötä, jotka lienevät hautaröykkiöitä. Ne ovat (a-j):
a. Pyöreä 4,1-metrinen röykkiö ampumalavan juurella, jossa on kiviä useammassa kerroksessa.
b. Edellisestä 3 m kaakkon sijaitseva röykkiö, halkaisijaltaan 4,9 m. Kiviä on useammassa kerroksessa.
c. Röykkiöstä a 2-3 m luoteeseen sijaitseva epämääräinen röykkiö, joka on halkaisijaltaan 3,4 m. Osa sen kivistä on suurehkoja.
d. Edellisestä 6 m länteen maakiven vieressä oleva röykkiö,jonka halkaisija on 3,6 m.
e. Edellisestä (d) 20 m länteen maakiven kupeessa oleva röykkiö, jonka halkaisija on 3,9 m ja jossa on kiviä useammassa kerroksessa. Kivet ovat päänkokoisia tai pienempiä.
f. Röykkiöstä a n. 11 m koilliseen sijaitseva maakiven länsikupeessa sijaitseva 3,3-metrinen röykkiö, jonka suuremat kivet ovat reunalla.
g. Edellisestä röykkiöstä 5 m itään sijaitseva röykkiö, jonka halkaisija on 3,3 m. Se on muodoltaan kupera.
h. Röykkiöstä e 5 m luoteeseen sijaitseva 3,8-metrinen pyöreä ja matala röykkiö.
i. Edellisestä 8 m luoteeseen sijaitseva pyöreä röykkiö, sekä
j. Edellisestä n. 9 m lounaaseen sijaitseva 3,2-metrinen röykkiö.
Kaikki röykkiöt ovat sammalen peitossa. Röykkiöistä länteen on muita Miehon alkueen röykkiökohteita (Mieho 2-5), lähimpänä Mieho 2 noin 150 m luoteeseen.

Mieho 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Pyhärannan kunnan kaakkoisosassa Ylikylän maalla, Miehonjärven luoteispuolella noin 400 m sijaitsee melko tasaisen metsämaaston kalliokummulla pyöreä kekomainen röykkiö. Sen halkaisija on noin 7 m. Keskellä röykkiötä on nelikulmainen kuoppa. Päällimmäiset kivet ovat suurempia. Röykkiö on sammalpeitteinen. Ympäristö on nuorta kuusikkoa (1993). Röykkiö on näyttävä hautaröykkiö. Mieho 2 röykkiö on noin 100 m itään.

Mieho 4-5 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Pyhärannan kunnan kaakkoisosassa, Ylikylän maalla, runsas 400 m Miehonjärven luoteispuolella melko tasaisessa metsämaastossa on kalliokohouman harjalla pitkänomainen hautaröykkiö (Mieho 4). Se on koillis-lounaissuunnassa noin 14,2 m ja leveydeltään 4,2 m. Röykkiö voi koostua useammastakin toisissaan kiinni olevasta röykkiöstä. Lounaispuolella on maakivi. Kivet ovat päänkokoisia tai suurempia. Sammalpeitteinen. Pari kuoppaa on kaivettu koillispäähän sekä keskiosan lounaispuolelle. Toinen röykkiö (Mieho 5) sijiatsee edellisestä 50-100 länteen - lounaaseen hieman korkemmalla maastokohdalla. Se on vaatimaton, mutta kosekmaton matgala kiviladelma tai -röykkiö kalliokumpareella, halkaisijaltaan 4,4 m ja pyöreä (ks. erilliskohteet). Mieho 3 röykkiö on noin 100 m koilliseen ja Väliluunkallion röykkiöt noin 200 m lounaaseen.

Aarnionperämäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uskelanjokilaakson peltoaukean itälaidassa olevan korkean ja jyrkän kallioalueen päällä, humuspeitteisen kallion melko tasaisella kohdalla oleva röykkiön jäännös. Alkuperäisen röykkiön kokoarvio on 2x4 metriä. Nyt pienemmät kivet ovat hajallaan mutta joukossa on muutamia suurempiakin kiviä. Pituussuunta lienee noin lounais-koillinen. Röykkiön ajoitus on epäselvä, mutta sijaintinsa puolesta se olisi pronssikautinen. Alueelta on laaja näkymä Uskelanjokilaaksoon, muinaiselle merenlahdelle. Aarnionperämäen ennestään tunnettu ja varsin hyväkuntoinen suurempi röykkiö on korkeammalla, noin 250 metriä kaakkoon.
Kohde tarkastettiin vuoden 2017 inventoinnissa ja todettiin olevan kuvauksen mukainen. Vuonna 2023 röykkiö oli entisellään. Mitatun kiveyksen laajuus oli 7x2 metriä.

Kaitila (1000004868) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pyhärannan Kaukan kylässä Ihodejoen itäpuolella n. 600 m olevan metsäisen kalliokukkulan laella sijaitseva pyöreähkö hautaröykkiö. Se on noin 6,5 m halkaisijaltaan. Sen itäosassa on kiviä koottu eriliseen kasaan myöhemmin. Kivet ovat suurehkoja ja niitä on useammassa kerroksessa. Röykkiö on edustava muinaisjäännöskohde.

Sunilan pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, Soukaistentien länsipuolisella Sunilan pellolla. Maasto on moreenisaarekkeitten reunustamaa, eteläkaakkoon viettävää rinnettä. Soukaistentien länsilaitaan suunnitellun kevyen liikenteen väylän takia tehdyissä koekaivauksessa on pellon pintamaasta ja koekuopista on saatu talteen saviastianpaloja ja savittivistettä, jotka viittaavat rautakautiseen asuinpaikkaan. Muinaisjäännös on ainakin pintaosistaan tuhoutunut maanmuokkauksessa, mutta saattaa jatkua lounaaseen ja luoteeseen. Paikalta 80 m itäkoilliseen Soukaistetien itäpuolella sijaitsee kaksi epävarmaa hautaröykkiötä (mjreki 1000001248 Raustinmäki).

Pinomäentouko (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon kylässä, Sonkin talosta 200 m lounaaseen. Maasto on peltojen ympäröimässä moreenisaareketta, jonka eteläpuolella virtaa Hankeranoja. Saarekkeen keskeltä on inventoinnissa 1955 todettu maansekainen röykkiö (7 x 6x 0,5 m). Jäännöksestä ei ole myöhempiä tietoja.

Saarenmäki (1000004875) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Salon ja Sorolan kylien rajalla, Sorolantieltä 300 m länteen, saarenmäen alueella. Maasto on peltojen ja metsän reunustaman kallio- ja moreenimäen itä- ja kaakkoisreunaa. Mäen pohjoispuolella virtaa Hankeranoja. Paikalta on 1992 tarkastuksessa seitsemän röykkiötä. Jäännökset on tulkittu hautaröykkiöiksi, mutta lähinnä peltoa olevat voivat olla myös viljelyjäännöksiä.

Marttila 2 (1000004876) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntieltä 400 m kaakkoon ja Marttilan talosta 280 m eteläkaakkoon. Maasto on hiekka- ja savipeltojen reunustamaa matalaa moreenisaareketta, jossa kasvaa katajaa ja lehtipuustoa. Saarekkeen keskeltä on 1994 inventoinnissa todettu koekuopituksessa palanutta ja nokista kiveystä, josta saatiin talteen rautakutista keramiikkaa ja palanutta savea. Muinaisjäännös on tulkittu polttokenttäkalmistoksi. Saarekkeessa on eriaikaisia kuoppia ja myöhemmän maankäytön merkkejä.

Retkensuunkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kylmämurattu kivirakennelma Ylikylässä, Rapinjärvestä noin 600 m lounaaseen metsäpellon lounaispuolella olevassa havumetsikössä loivasti koilliseen viettävässä rinnemaastossa, jossa on kalliopaljastumia. Rakenne on pohjamuodoltaan hieman epäsäännölinen, koillis-lounaissuuntaisesti 2-2,5 m. Reunakivet on ladottu 6 kerrokseen pystysuoraksi muuriksi ja sisäosa on pakattu täyteen pienempiä kiviä. Itäsivulta rakenne on suora, koillis-pohjoissuunnassa osin romahtanut ja muualta kaareva. Koillis-pohjoissivulla on selviä palon merkkejä ja savirappauksen jäänteitä. Rakenne sijaitsee kuusimetsässä kalliopohjalla siten, että rakennelman koillis-pohjoispuolella kallio muodostaa suorakulmaisen madaltuman.

Venno 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Syttyän kylässä, Kaivolantien ja Vuohenmaantien risteyksestä kilometri lounaaseen. Ketunjoesta 270 länsilounaaseen ja laukkalliosta 220 itään. Maasto on kivistä moreenirinnettä, jossa siirtolohkareita. Paikalta on todettu 1955 inventoinnissa epämääräinen röykkiö. Inventoinnin 1987 mukaan kyseessä on suorakaiteinen latomus (8,3 x 5,9 x 0,6 m), jonka itäpäässä on rapakivilohkare ja keskustassa kaivettu kuoppa. Kohdetta koskevat paikkatiedot ovat epäselvät ja se olisi tarkastettava.

Vainio-Puhju 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kyläkeskuksesta 4,4 km koilliseen, 50 m Valkontieltä luoteeseen, polun pohjoispuolella. Maasto on lähes kalliomäen lähes maantasaista pohjoislakea. Kyseessä on todennäköisesti 1965 todettu röykkiö, joka on paikannettu 1987 inventoinnissa. Kalliopohjalle tehty röykkiö (8,7 x 8 x 0,9 m) on ainakin osittain reunakehällinen ja keskuskuopallinen. Jäännöstä on pengottu.

Yli-Uotila 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Hilttiönjärven ja Vuorlevonkallion itäpuolella, Vaimarontien länsipuolella, Hilttiöntieltä 60 m itään. Maasto on kallioista moreenimäkeä, jossa kasvaa metsää. Paikalta on 1997 tarkastuksessa todettu kaksi avohakkuussa paljastunutta röykkiötä (halk. 4-5 m), joista toinen on vahingoittunut maanmuokkauksessa.

Yli-Uotila 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontien länsipuolella ja Hilttiönjärven itäpuolella, Vuorlevonkalliolta kaakkoon, aivan Hilttiöntien länsireunassa. Maasto on kallioista moreenialuetta, jossa kasvaa metsää. Paikalta on 1997 tarkastuksessa todettu säännöllisen pyöreä röykkiö (4 x 4 x 0,4 m).

Tapiola (1000004939) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontien länsipuolella, Hilttiöntien pohjoisreunassa.
Maasto on kuusimetsää. Paikalta on 1997 tarkastuksessa todettu matala röykkiö (6 x 6 x 0,4 m), joka on rakennettu hiekkamaalle.

Linnansuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontien ja Padontien risteyksestä 1,3 km kaakkoon, Linnansuon itäpuolella. Maasto on loivasti itään viettävän laakean kallion rinnettä, jonka koillispuolella on kapea peltoaukea. Paikalta on 1987 inventoinnissa todettu lähes neliömäinen reunakehällinen röykkiö (7,5 x 7 x 0,4 m). Jäännös on hyvin säilynyt.

Soisalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vaimaron kylässä, Vaimarontien ja Hilttiönjärven välissä, Hilttiöntieltä 340 m luoteeseen ja Kotirannan tilalta 80 m kaakkoon. Maasto on peltojen ympäröimän kallioisen mäen luoteista lakea ja reunaa. Paikalta on todettu 1987 inventoinnissa kaksi röykkiötä. Toisen (7 x 5,5 x 0,6 m) keskellä näkyy litteän paaden yläosaa. Toinen (3,9 x 3,2 x 0,7 m) on kekomainen. Se on palaneiden kivien ja rakenteen perusteella tulkittu mahdolliseksi uunin tai muun rakenteen jäännökseksi.

Heikkilä (1000004945) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Nästin kylässä, Turuntien koillisreunassa, Nästintanhuan risteyksestä 350 m luoteeseen ja Heikkilän talosta 200 m länsilounaaseen. Maasto on peltojen ympäröimää kallioista moreenimäkeä, joka on niittynä. Alueella on ollut aiemmin peltokappaleita. Paikalla 1993 tehdyssä kartoituksessa on todettu 48 röykkiötä, joista yksi on tutkittu. Röykkiöiden ajoitus on epäselvä, mutta ne on tulkittu rakenteen ja sijoittelun perusteella viljelyjäännöksiksi. Kaivauksissa ja röykkiöiden ympäristön koekuopituksessa on saatu talteen myös esihistorialliseen, mahdollisesti kivikautiseen, asuinpaikkaan viittaavaa kvartsi- ja kivilajiaineistoa. Toiminnan tarkempaa luonnetta ei ole selvitetty.

Vaarala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaulion kylässä, Suontaustan keskuksesta Kauliontietä 1,5 km lounaaseen, Vaaralan tilan pihapiirissä. Maasto on soiden ja peltojen ympäröimää kalliomäkeä, jota reunustavat hietakerrostumat. Pihapiiristä, karjapihasta ja pellosta on otettu eri aikoina talteen kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Inventoinnin 1994 mukaan asuinpaikkaa saattaa olla jäljellä erityisesti navetan länsipuolella, jonne tehdyssä kuopassa on havaittu nokista maata ja kiveystä.

Majantausta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Saaristolantien pohjoispuolella olevan metsäisen kalliokohouman korkeimmalla kohdalla sijaitseva kiviröykkiö, todennäköinen hautaröykkiö. Se on pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 7 m. Sen länsiosasta lienee kiviä siiretty jolloiun mahdollista kehärakennetta on erotettavissa. Kivet ovat pääosin keskikokoisia ja ainakin kahdessa kerroksessa. Keskiosassa on suurempiakin kiviä. Röykkiö on merkitty peruskarttaan ja se on lueteltu myös seutukaavaliiton luettelossa (SU-642), mutta kuvaus sopii Ihoden Lepparon viiteen röykkiöön, jotka lienevät runsas 200 m itäkoilliseen Majantaustasta ja jotka on tarkastettu inventoinnissa v. 1964.

Matinmetsä (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kolme aluskasvillisuuden peittämää röykkiöitä Rauman vastaiselta rajalta noin 300 m etelään, valtatie 8 länsipuolella loivasti lounaaseen viettävässä talousmetsässä. Alueella on kumpareita, joiden päällä röykkiöt sijaitsevat. Kumpareiden välissä on kosteita painanteita. Noin 25 m päässä toisistaan sijaitsevat röykkiöt ovat kooltaan noin 6x5 m. Ne ovat noin 0,5 m korkuisia ja paksun sammaleen peitossa. Eteläisintä röykkiöitä on kaiveltu ja sen keskellä on kuoppa. Läntisin röykkiö vaurioitunut joitakin vuosia sitten, mahdollisesti metsätöiden yhteydessä.

Vihitynmaan rinki (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; "Vihitynmaan rinki" tai "Piispanrinki" nimillä tunnettu kivekehärakenne sijaitsee Rihtniemen länsirannalta noin 130 m itään, matalan kivikkoisen kangasharjanteen itälaidalla. Jouko Voionmaa tutki paikkaa vuonna 1955, jolloin todettiin, että sisempi kivikehä on ollut suorakulmainen ja sisämitoiltaan 2x5 m ja ilmeisesti pienen rakennuksen perusta. Ulompi kehä on lienee ollut 8-kulmainen ja halkaisijaltaan 12 m. Mahdollisesti se on keskiaikaisen kappelin paikka, vaikkakaan mitään ajoittavaa ei ole löydetty. Paikkaan liittyy tarinoita piispasta, jonka alus haaksirikkoutui. Tarinan mukaan kolme avuksi tullutta paimenta hukkui ja piispa hautasi heidät kivirakenteeseen. Joskus pispana on mainittu Henrik, joskus Arvid Kurki. Noin 400 m pohjoisluoteeseen sijaitsee pieni kallioniemi nimeltään Piispanniemi.

Vanha Kaukka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioituneen vanhan Kaukan kylätontin paikka viljemättömällä kivikkomäellä noin 500 m Kaukan kansakoulun pohjoispuolella. Talojen paikoja oli näkyvissä vuoden 1964 Pyhärannan inventoinnin aikana. Talot lienee siirretty isonjaon yhteydessä.

Kauppi (1000005079) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautistyyppinen hyväkuntoinen ja edustava röykkiö Vaimaron kylän keskusalueella peltoaukeiden ympäröimällä vanhalla hakamaalla, noin lounais-koillissuuntaisen harjanteen koillisosassa, lounaaseen viettävän rinteen yläosassa. Röykkiö on soikeahko, kuperalakinen ja melko jyrkkäreunainen, kooltaan 5x8 m ja noin 1,5 m korkea. Se on koottu luonnonpyöreistä kivistä, jotka pääosin ovat alle 50 cm suuruisia. Ympäristössä on muita matalia kiveyksiä, jotka saattavat liittyä hautaröykkiöön.

Heinonen (1000005359) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan kylässä, 350 m Kaukolantieltä koilliseen ja 90 m Sirppujoesta itään. Maasto on rikkonaista moreenimäen lounaispuolista peltorinnettä, joka viettää loivasti lounaaseen. Peltosaarekkeista on 1955 inventoinnissa todettu kaksi mahdollista hautaröykkiötä. Jäännöstä ei ole sittemmin tarkastettu eikä sen nykyisestä kunnosta ole tietoa.

Kaukola Kotiranta 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan Kiikonmäessä, Soukaistentieltä 200 m luoteeseen, kuivatun Valkojärven itärannalla. Inventoinnin 1955 mukaan paikalla on ollut matala turpeen peittämä reunakivellinen röykkiö (3,9 x 1,8 x 0,2 m). Mahdolliseksi hautaröykkiöksi tulkitun hyväkuntoisen jäännöksen keskellä on ollut syvennys. Siitä 10 m pohjoiseen on todettu samantapainen kivikehä (2,8 x 2 x 0,2 m). Kohdetta ei ole tarkastettu inventoinnissa 1994. Paikan itäpuolelta, Kotirannan tilalta on saatu irtolöytöinä talteen lasihelmi (KM 15101) ja riipushioin (KM 15427).

Mäntylä (1000005361) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Kaukolantien koillispuolella, Motomäentien kaakkoispäästä 40 m koilliseen ja Sirppujoesta 70 m luoteeseen. Maasto on loivasti kaakkoon viettävää moreenirinnettä, joka on raivattu pelloksi. Peltosaarekkeesta on 1955 inventoinnissa todettu kuusi maansekaista röykkiötä, jotka on tulkittu mahdollisiksi rautakautisiksi haudoiksi. Kohdetta ei ole sittemmin tarkastettu.

Vaarala-Mäkikaulio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan kylään kuuluvassa Kauliossa, Vaaralan ja Mäki-Kaulion taloista runsaan kilometrin luoteeseen ja Suontaustanjoesta 100 m kaakkoon. Maasto on kallioista ja metsäistä moreenimäkeä, joka viettää melko jyrkästi pohjoispuolella avautuvan peltoaukean suuntaan. Inventoinnissa 1994 mäen päältä on todettu kolme röykkiötä, joista yksi (8,5 x 8,5 x 1,5 m) sijaitsee Vaaralan puolella koillisreunassa. Jäännöstä on pengottu, ja siinä on suuri kuoppa (170 x 50-60 x 80 cm). Kolme muuta röykkiötä sijaitsee laen koillispäässä, edellisestä 130 m länsilounaaseen, Mäkikaulion tilalla. Niistä koillisin on suurin (16,5 x 13,2 -15,3 m x 2 m). Siitä 35 m länsilounaaseen on kaksi vierekkäistä röykkiötä (8,5 x 7,6 x 0,5-0,8 cm ja 7 x 5 x 0,5 m). Kaikki röykkiöt on tehty moreenimaalle. Mäen itäpuolelta pellonreunasta on löydetty reikäaseen (kirveen?) teelmän katkelma (KM 28334, mjreki 1000 00 5469 Vaarala 2).

Kappelinmäki (1000005368) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan keskustassa, Kappelinmäentien, Koulutien ja Koulukujan välisellä alueella. Maasto on on ollut soramäkeä, jonka eteläreunassa on laaja vanha sorakuoppa. Paikalla on todettu soranoton yhteydessä rautakautinen röykkiökalmisto 1939. Samana vuonna tehdyissä kaivauksissa on tutkittu neljä matalaa ja pientä röykkiötä, joista kolme on ollut löydötöntä. Kahdessa röykkiössä on ollut polttohautaus, joista toinen on voitu ajoittaa vanhemmalle rautakaudelle. Kahteen löydöttömään röykkiöön vainaja on mahdollisesti haudattu polttamatta. Perimätiedon mukaan paikalla on ollut keskiajalla kappeli. Muinaisjäännöstä on mahdollisesti jäljellä alueen sorakuopan pohjoispuolella, mutta kohteen laajuus ja säilyneisyys olisi selvitettävä.

Kalevanpojanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Koveron kyläkeskuksesta vajaat 2 km itään ja Turuntieltä 250 m koilliseen. Maasto on laakean kalliopaljastumaa, jota reunustaa peltoaukea. Itäpuolella on laaja soranottoalue. Kallion laelta on todettu 1955 inventoinnissa suurista kivistä koottu laivanmuotoinen latomus (17 x 4-5 m). Inventoinnin 1987 mukaan kalliopaljastuman huipulla on muutamia pohjakiviä tuhotusta röykkiöstä. Mahdollisesti kyseessä on aiemmin havaitun latomuksen jäännös.

Kontturi (1000005378) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laustin kylässä, Lamminjärven itärannalla, Väkkäräntien ja Salontien risteyksestä 500 m lounaaseen. Maasto on kalliomäkeä, jonka itäreunassa kulkee tie laelle rakennetulle mökille. Mökkitien länsireunasta on inventoinnissa 1987 todettu melko tasalakinen röykkiö (7 x 6 x 0,8 m). Jäännöksen koillisreuna on rikottu tietä tehtäessä, pintaakin mahdollisesti pengottu.

Luolinmäenranta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laustilla, Väkkäräntieltä 380 m koilliseen, Hankeransuon lounaislaidalla kohoavan Luolinmäen koillisrinteessä. Paikalta on 1987 inventoinnissa todettu 14 haudoiksi tulkittua röykkiötä, joista kuusi on epävarmoja. Röykkiöt on tehty moreenimaalle.

Vahalanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nästissä, Heikkilän talosta 140 m luoteeseen. Maasto on loivasti pohjoiseen viettävää ketoa, jossa on pieni kalliopaljastuma. Paikalta on inventoinnissa 1987 todettu röykkiö (6,9 x 5,6 x 1 m), joka saattaa olla myös peltokiveys. Luoteisosasta on purettu kiviä.

Salon takametsä 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Salon kylän alueella, Särkijärven eteläosaan johtavan kärrytien länsipuolella, Lempaanjärvestä 260 m ja tieltä 70 m länsilounaaseen. kalliopaljastumaketjun länsireunalla. Paikalta on todettu 1987 inventoinnissa laivanmuotoinen, kallion pintaa myötäilevä röykkiö (7,4 x 4,3 x 0,4 m). Jäännös on reunakivellinen ja eteläpäästään suippo. Kivien koko on 15-30 cm. Pohjois- ja itäreunaa ilmeisesti vahingoitettu.

Ämmänsuonkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylän alueella, Kokonkallion ja Ämmänsuon eteläpuolella, Potkiontieltä 130 m etelään, Pyhärannan rajasta 600 m ja Korvenahon talosta 500 m itäkaakkoon. Maasto on etelään ja itään viettävää avokalliota, jonka poikki kulkee metsätie. Kalliolta on inventoinnissa 1994 todettu pitkänomainen, matala röykkiö (5 x 2,5 m). Metsätie on ilmeisesti rakennettu inventoinnin jälkeen eikä jäännöksen kunnosta ole tietoa.

Ämmänsuo (1000005389) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Iso-Potkion järvestä 1,6 km luoteeseen, Pyhärannan rajasta 570 m itään ja Korvenahon talosta 440 m koilliseen, Ämmänsuon länsireunassa. Maasto on suohon rajautuvan kallioharjanteen eteläpäätä, jonka luoteispuolella kulkee harjannetta noudatteleva traktoritie. Paikalta on inventoinnissa 1987 todettu vallimainen, etelä-pohjoissuuntainen hautaröykkiö (19,2 x 6,4 x 1 m), jonka päät ovat keskiosaa leveämmät ja korkeammat. Molemmissa päissä on isompi, noin metrinen kulmikas kivi.

Kokonkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylän alueella, Pyhärannan rajasta 170 m itään ja Kakonjärvestä 460 m eteläkaakkoon, Potkiontien päässä olevasta Korvenahon talosta 650 m pohjoiseen. Paikalle johtaa Potkiontieltä erkaneva metsätie. Maasto on loivasti kumpuilevan kallion laen lounaispuolista huippua, joka viettää loivasti etelään, länteen ja luoteseen. Kallion reunat ovat hyvin kivisiä. Paikalta on todettu 1987 inventoinnissa länsi-itäsuuntainen röykkiö (13,9 x 4,3 x 0,7 m), joka kapenee keskeltä ja on päistään pyöristetty.

Kylä-Heiko 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien ja Meritien risteyksestä 330 m kaakkoon, Takatuvan talon pihapiirin luoteispuolella. Maasto on avointa viljelymaisemaa, josta kohoaa pienialainen, kokonaan peltojen ympäröimä kohouma. Kohoumalla on talo pihapiireineen. Pellot viettävät loivasti kaakkoon Isonrahkan suuntaan. Pihapiiristä on 1955 inventoinnissa todettu kolme 20 m päässä toisistaan sijaitsevaa röykkiötä, jotka on tulkittu haudoiksi. Inventoinnin 1994 mukaan vain yksi (luoteisin röykkiö 1?) röykkiöistä (9 x 9 x 1 m) on jäljellä. Pihaan vievän tien länsireunassa sijaitseva kumpumainen ja pyöreä röykkiö on kolmen tontin rajalla ja sen reunassa on rajakivi. Paikan kaakkoispuolelta on löytynyt soikea kupurasolki ja soikea tuluskivi (KM 28735) ja luoteispuolelta helmi (KM 25040).

Heperinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Meritien ja Väkkäräntien risteyksestä 810 m lounaaseen, Heperinmäen luoteisreunassa. Maasto on loivaa rinnettä, joka jyrkkenee luoteeseen peltoaukean suuntaan. Rinteessä kasvaa heinikkoa ja sekametsää. Paikalta on inventoinnissa 1994 todettu pieniä röykkiöitä, ojanteita ja kivettömiä alueita, jotka on tulkittu viljelyjäännöksiksi.

Kinnala 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vidilässä, 250 m Vidiläntien ja Kauppilantien risteyksestä lounaaseen, Kauppilantien luoteispuolella. Maasto on lounais-koillissuuntaista päätemoreeniharjannetta. Harjanteen korkeimmalta kohdalta on inventoinnissa 1994 todettu turpeen peittämä, pyöreähkö ja laakea röykkiö (8 x 8 x 0,5 m). Sen koillispuolella on havaittu toinen, pienempi röykkiö (4 x 4 x 0,4 m). Molemmat vaikuttivat ehjiltä. Harjanteella saattaa olla muitakin vähäisiä röykkiöitä.

Vuola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vidilässä, 50 m Vidiläntien ja Kauppilantien risteyksestä lounaaseen. Maasto on lounais-koillissuuntaista, kangasmetsää kasvavaa päätemoreeniharjannetta, joka viettää etelään ja kaakkoon. Paikalta on inventoinnissa 1994 todettu kaksi röykkiötä, joista läntisempi sijaitsee korkeammalla kangasmetsässä (3,5 x 3,5 x 0,8 m) ja itäisempi (3,9 x 3,1 x 0,6 m) sen itäpuolella, vain 6 m päässä tien luoteisreunasta. Lähistöllä on myös epämääräistä kivikkoa, josta kohoaa pysty rapakivi.

Kodjala Tapiola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, 150 m Uudenkaupungin rajalta koilliseen ja 180 m Uudenkaupungintieltä luoteeseen. Maasto on moreeni- ja kalliomäkeä, jossa kasvaa kangasmetsää. Mäen lounaispuolella on Isosuon peltoaukea. Mäen lounaisosassa kulkevan metsätien pohjoispuolelta on tarkastuksessa 2005 todettu ainakin kolme pientä, todennäköisesti maansekaista röykkiötä (3-4 x 3-4 x 0,3-0,5 m) sekä matalampi kiveys tai röykkiön pohja. Yksi on silmäkivellinen ja mahdollisesti reunakehällinen.
Vuoden 2023 tarkastuksessa paikalta havaittu 9 matalaa maansekaista röykkiötä tai röykkiön pohjaa. Alueen halki kulkevan tiestön sekä maston rakentaminen on mahdollisesti vaurioittanut osaa röykkiöistä.

Mäkihaka (1000005468) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vekan kylässä, Kaivolantien ja Vuohenmaantien risteyksestä 700 m etelälounaaseen sijaitsevassa Mäkihaassa, Vuohenmaantieltä 170 m kaakkoon. Maasto on kangasmetsää kasvavaa moreenikalliomäkeä, jota ympäröivät alavat pellot. Eteläpuolella virtaa Ketunjoki Malvonjokeen. Mäen kaakkoisosasta, 10 m pellon reunasta, on tarkastuksessa 2005 todettu lohkopintaisista kivistä koottu pyöreähkö ja tasalakinen röykkiö (halk. 5-6 m, kork 0,5 m). Sen koillis- ja itäpuolella on kiviaitaa tai valleja, jotka mahdollisesti liittyvät röykkiöön. Jäännös on tulkittu metallikautiseksi haudaksi, mutta muukin tarkoitus on mahdollinen. Jäännöksen lounaispuolella on ollut tilustie, joka on hävinnyt metsätöiden (2004) jälkeen.

Seppälän Heikkilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, 150 m Väkkäräntien ja Linnavuorentien risteyksestä luoteeseen ja runsaat 100 m Heikkilän talosta luoteeseen. Maasto on pohjoiseen viettävän mäen hiekkaperäistä rinnettä, jossa on talousrakennuksia. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kaksi röykkiötä (4,4 x 2,6 x 0,6 m ja 4 x 3 x 0,5 m), jotka on tulkittu mahdollisiksi haudoiksi. Inventoinnin 1994 mukaan paikalla on ulkorakennus ja korkeaa heinikkoa. Muinaisjäännöksiä ei havaittu, mutta ne saattavat olla jäljellä.

Olla (1000005553) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vahantaan kylässä, 300 m Vahantaantien ja Merrantien risteyksestä itäkoilliseen ja 180 m Yli-Ollan talosta koilliseen. Maasto on entistä hakamaata, jota on raivattu pelloksi. Paikalta on todettu 1955 inventoinnissa maakivi (4,2 x 3,5 x 1,8 m), jossa on seitsemän kuoppaa (lev. 4-6 cm, syv. 6-10 cm). Eteläreunan pystyseinämässä on viisi lähekkäistä kuoppaa ja pohjoisreunalla, jonkin verran kaltevalla pinnalla kaksi kuoppaa. Jäännöstä ei ole tarkastettu 1950-luvun jälkeen eikä sen kunnosta ole tietoa.

Kulmala (1000005917) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Rähälän kylän Kulmalan tilan maalla, löytötietojen mukaan pellon yläreunassa metsänrajan tuntumassa. Kulmalan talosta paikalle on noin 150 metriä pohjoiskoilliseen. Peruskartan mukaan löytöalue sijoittuu jyrkemmän maastokohdan päälle. Paikalta on löytöinä kiviesineen katkelma, -ydin ja -iskoksia.
Löytöpaikan itäpuolella olevan metsän reuna tarkastettiin vuonna 2023 metsänhoitotoimenpiteiden vuoksi. Paikalla on terassimainen maastonmuoto, jota tutkittiin käsikairalla ja koepistoilla. Metsästä ei havaittu viitteitä muinaisjäännöksestä, ja asuinpaikka saattaa sijaita kokonaisuudessaan pellolla.

Linnasuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä Rähälän Linnasuon talon länsipuoleiselta pellolta, joka viettää Rähälänojan sivuhaaraa kohti länteen. Löydöt koostuvat hioimen katkelmasta, kivilaji-, pii- ja kvartsi-iskoksista.

Suomela (1000005930) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiö Kihisten kylässä Suomelan tilan maalla, noin 90 m rantaradan oikaisun pohjoispuolella. Röykkiö sijaitsee osittain kalliopohjaisen harjanteen kaakoispäässä vuonna 2006 harvaa kangasmetsää kasvavaneessa peltoihin pistävässä metsäniemekkeessä. Se on pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 10 m. Röykkiö on hyvin säilynyt, hieman keko- tai kumpumainen ja korkeudeltaan 1-1,5 m, tarkastelusuunnasta riippuen. Keskellä on heikko kraaterimainen painanne tai muinainen kaivanto ja paikoin siinä erottuu kiviliuskoja. Se muodostuu erilaisista ja erikokoisista, pyöreistä ja lohkotuista kivistä. Mahdollisesti siinä on maasekoitettakin, koska sen päällä on paikoin havaittavissa hietamaata. Lähistöllä korkammalla enemmän kalliopohjaoisella alueella luoteessa ei havaittu enempiä röykkiöitä noin 150 m lähempänä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa ja sen todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen. Ainoa havainto oli, että alueella on tehty metsän hakkuut muutamia vuosia aiemmin ja röykkiössä kasvoi kuusen ja männyn taimia.

Pekankuja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautista asuinpaikkaa, jonka merkkinä havaittiin elokuussa vuonna 2000 liesikiveystä ojaleikkauksessa. Löytöpaikka sijaitsee Märyn uudella omakotialueella Pekankuja 2 tontilla. Ojaleikkauksen hiekkamaassa erottui nokinen ja kivinen liedenkohta, jonka halkaisina oli noin 1,5 m ja pohja 63 cm maanpinnasta. Se on tontin omakotitalon pohjoispuolella, mutta lienee kunnan maan puolella. Sittemmin oja on peitetty. Peruskartan mukaan maasto tällä paikalla on pohjoiseen tai luoteeseen viettävää. Etelämpänä on vanhoja hiekanottokuoppia. Asuinpaikan laajuudesta tai sen säilymisasteesta ei voi todeta ilman tutkimuksia, mutta löytö osoittaa Märyummen alueella olevan laajaa kivikautista asuinpaikkaa tai useita erillisiä asuinpaikkoja. Tiedossa ovat Märyn sairaalan asuinpaikka noin 300 m kaakkoon etelään viettävällä rinteellä ja Märyn risteyksen asuinpaikka noin 800 m itäkaakkoon Pekankujasta. Edelleen itään ovat Kettuojan pellon ja Urheilutie 15:n asuinpaikat. Osa on mesoliittisia, osa nuorakeraamisia.

Pehkusuo (1000005933) (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Kymmenkunta tarkastuksessa vuonna 2006 havaittua painanetta runsas 600 m Halikon kunnan Salon vastaiselta itärajalta, Salosta Vaskiolle vievän paikallistien länsipuolella, Kirjastolan pohjoisemman tien risteyksestä 50-100 m länteen, tien molemmin puolin. Pääosa on Kirjastolan tien eteläpuolella. Risteyksen koillispuolella sijaitsee vedenottamo hiekkakuopassa. Alue on etelään pistävä niemimäinen kangas, jossa havaittiin kymmenkunta halkaisijaltaan noin kolmemetristä pyöreää painannetta arviolta puolen hehtaarin alalla. Osa painanteista on melko matalia (noin 20-40 cm), mutta syvimmät ovat kuitenkin noin 70-80 cm. Tarkastuksessa ei ollut mahdollisuutta tarkempiin mittauksiin. Painanateita on kuitenkin niemekkeen itärinteessä ja sen harjanteella. Mahdollisesti painanteet ovat pyyntikuoppia. Tähän voivat viitata niiden koko, syvempien suppilomainen muoto ja niiden sijianti maastossa. Toisaalta matalammat voivat olla muuta tarkoitusta varten tehtyjä, ehkä eriaikaisiakin. Kaakkoisosan yhden painanteen matalaan reunavalliin tehdyssä koepistossa havaittiin normaali pintamaannos, jonka alla oli ilmeisesti heikko muinaisen huuhtoutumiskerroksen jäänne. Painanne vaikutti siis selvästi esihistoriallisesta. Painanteet ovat hyvin säilyneitä harvahkossa mäntymetsässä.

Aisti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Mynämäen pohjoisosassa Mäenkylän kylässä, noin 500 m Laajoen luoteispuolella, Suutilan kylänrajan tuntumassa. Paikka löytyi tarkastuksessa vuonna 2006 melko uuden Kivilään ja Polvenmäelle johtavan tien länsileikkauksesta paikasta, jossa tie ylittää pari-kolme metriä ympäristöstään kohoavan saarekkeen. Löytöinä leikkauksesta saarekkeen rinteestä ja yhdestä koepistosta sen laelta tien vierestä saatiin saviastianpala, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä palaneita luunmuruja. Tien itäpuolen koepistossa ei löytöjä havaittu. Paikka on noin 180 m itäkaakkoon vanhastaan tunnetusta Aistin asuinpaikasta ja kalmistosta, joka on nykyään umpeen kasvanutta korpimetsää vanhan sorakuopan kivisillä reunoilla. Uuden löytöpaikan kumpare on pääosin kivistä hiekka- ja soramaata. Ympäristössä on muitakin matalia kohoumia, jotka eivät kaikki erotu peruskartalla. Niitä ei ole toistaiseksi lähemmin tarkastettu.

Korpi-Iiroisten hiekkakuoppa (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Maskun inventoinnissa vuonna 2006 löytynyt tulisija Korpi-Iiroistan kylässä Maskunjoen kaakkoispuolella ja peltoaukean reunan läheisyydessä olevan matalan hiekkakuopan luoteisessa reunaleikkauksessa. Tulisijan päällä oli 30 cm hiekkaa ja paikalta löytyi kolme koristelematonta kivimurskasekoitteista saviastian palaa. Lähialueella on maanomistajan ilmoituksen mukaan ainakin osittain 1970-luvulla tehtyjä hiekanoton tarkistuskuoppia mutta inventoijan mukaan myös mahdollinen korsun pohja. Arviolta 50 m koilliseen oli vuonna 2006 rakenteilla uuden navetan (pihaton) paikka. Alueella havaittiin runsaasti hiiltä, joka viittaa sysien valmistukseen, mihin voi viitata myös paikan nimi Kolimäki. Topografiansa puolesta paikka on sopiva yöäiskivikautiseksen tai varhaismetallikautisen asuinpaikan sijainnille, mutta muuta esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei löytynyt inventoinnissa. Koekuoppia ei liene tehty paikalle. Noopilan esihistoriallinen asuinpaikka on noin 400 m etelään.

Lampola 5 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakautiseen asuinpaikkaan tai kalmistoon viittaavia saviastianpaloja ja palanutta savea, jotka tutkija Teija Tiitinen havaitsi elokuussa 2006 Halikon Yttelän kylän Lampolan tilalta, tilan päärakennuksesta noin 100 m lounaaseen sijaitsevan uuden saunarakennuksen vierestä, sen länsipuolelta. Paikka on jyrkähkön Halikonjokeen viettävän rinteen yläosassa, jossa on pienialaisia kalliopaljastumia ja hieman loivempia kohtia. Löydöt lienevät tulleet esiin saunan rakentamisen yhteydessä ja voivat osoittanevat alueella olevaa muinaisjäännöstä. Lampolan tilanlla ja lähialueella on useita muita rautakautisia tai keskiajan muinaisjäännöksiä (Lampola 2-4; Lampola Pajapelto), jotka sijaitsevat noin 200-400 m pohjoiseen – itään nyt havaitusta paikasta.

Ravila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Neljä pientä kiviröykkiötä tai -latomusta metsässä matalan kumpareen päällä ja loivassa pohjoisrinteessä valtatie 8 vieressä 8-10 m tien länsipuolella. Ihoden kylätaajama alkaa noin 200 m etelään. Röykkiöt ovat sammaloituneita ja pohjoisinta (a) lukuun ottamatta vaikeasti havaittavia. Röykkiö a on suurin, mutta vain 3-metrinen ja hieman kulmikas. Kiviä on useampi kerros. Röykkiö b on edellisestä 5 m etelään ja kooltaan 2,5x1,5 m ja lähinnä nelikulmainen. Kolmas (c) röykkiö on edellisestä 3 m päässä etelässä, pitkänomainen ja huomaamaton. Neljäs röykkiö (d) on edellisestä 6 m . Se on kumpareen päällä ja tarkastusaikana kaatuneen kuusen alla, joten sen tarkempi koko on epäselvä. On mahdollista, että röykkiöt ovat esihistoriallisia hautoja.
Röykkiöt ovat tuhoutuneet vuonna 2007 valtatie 8 rinnakkaistien rakentamisen yhteydessä.

Paimion yhteismetsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Halikon kunnan länsiosassa Paimion yhteismetsässä sijaitseva pienikokoinen, matala ja pyöreä röykkiö rinteellä. Röykkiö on halkaisijaltan noin 2 m ja suurimmaksi osaksi sammalen peitossa. Se on etelä-lounaaseen viettävällä kuusimetsäisellä terassilla kallioiden välissä. Noin 25 m itään on pystysuora kallioseinämä. Paikka on Kumiolta Hajalaan vievältä paikallistieltä noin 1,5 km koilliseen johtavan metsäautotien varressa, noin 200 m tiestä pohjoiseen.

Aurasentie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ylikylän alueella Aaslaluodon lounaisrannalla, Väärämaan saarta vastapäätä olevan kallioalueen jyrkähkösti itään viettävän lakialueen itäreunalla olevan mökkitien varressa on useampia kivivallimaisia rakenteita tien molemmin puolin. Tie on leikannnut niitä ja vallimaisuus voi olla seuraus kivien siirtelystä tien kohdalta. Voivat olla ryssänuuneja, joiden rakenne ei kuitenkaan selvinnyt pintatarkastelussa. Ympäröisä alue on kivikkoista ja rakenteet voivat olla luontaisiakin.

Varesvuori (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen hautaröykkiö Salon kaupungin länsiosassa, noin 170 m Halikon rajasta itään. Se sijaitsee luoteeseen viettävän heinittyneen rinteen saarekkeessa katajien alla Varesvuoren laesta runsas 300 m luoteeseen ja Turun entisen valtatie 1 pohjoispuolella noin 150 m. Kiven ja maan sekaisen röykkiön halkaisija on noin 4 m.. Se on noin15 m kallion jyrkästä reunasta pohjoiseen ja noin 4 m heinittyneen alueen reunasta. Alempana heinittyneen alueen keskellä, noin 23 askelen päässä on toinen kumpare ja edelleen alarinteessä pellon reunassa rakennuksen kiviperustuksen jäännökset.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Mainittua röykkiötä ei aivan varmuudella voitu paikantaa, todennäköisesti se on katajan peitossa oleva röykkiö, joka todennäköisemmin liittyy Paijulan historiallisen asuinpaikan toimintaan (ks. kohde Paijula). Muinaisjäännösrekisterissä mainitun kiviperustan jäännöksiä ei inventoinnissa havaittu, mahdollisesti se on hävinnyt tai peittynyt liikekeskuksen teon yhteydessä

Ampumaradan risteys (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Piikkiön kaakkoisosassa Moision ja Katarin kylänrajalla sijaitseva ilmeisesti paikalle tuotu kalliosta räjäytetty kivi Piikkiön vanhalle kaatopaikalle johtavan tien itäpuolella, ampumaradalle johtavan tien risteyksessä. Siinä havaittiin kolme tehtyä kuppia, mutta osa muista kuopista kivessä lienee syntynyt luontaisesti. Lähiympäristössä on Katarin, Moision ja Kaatopaikan kallio-nimillä tunnetut pronssikautiset haudat.

Isokylä 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kolme tai neljä mahdollisesti rautakautista hautaröykkiötä Luonnonmaan lounaisosassa kuroutuneen Matalahden länsipuolella, golfradan viereisen metsäisen mäen lounaisrinteellä. Röykkiöt ovat noin 100 m vyöhykkeellä kaakko-luode -suunnassa. Ne ovat pienehköjä (1,5-6 m), enintään 60-70 cm korkeita ja muodoltaan epämääräisiä, mutta eivät joko sijaintinsa tai rakenteensa puolesta liene peltoraunioita. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle. Edellisten lisäksi inventoinnissa 2006 havaittiin röykkiöiden koillispuolella kaksi epämääräistä kiveystä, joiden funktio tai ajoitus jäivät epäselviksi.

Askainen (Askais) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Askaisten keskiaikaisella kylätontilla oli 1560-luvulla kaksi taloa. Paikalla oli todennäköisesti kartano varhaisella keskiajalla. Kylätontti on nykyään autioitunut. Se on ollut rakennettuna ainakin 1800-luvun puoliväliin asti.

Ritaripuisto (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kirkon luoteispuolella, maantien toisella puolella olevalla kumpareella sijaitsee kirkon vanhan tapulin perustus. Rakenteen koko on 8 x 8 metriä ja muodoltaan se on melko säännöllinen neliö. Seinät ovat luode-kaakko- ja lounais-koillissuuntaiset. Kaakkoisseinän keskikohdasta ulkonee noin 2 x 2 m kokoinen latomus. Perustuksen kivet ovat tasapintaisiksi lohkottuja, kivien välissä on laastia.
Vuodelta 1727 peräisin olevassa maakirjakartassa paikalle on merkitty kellotapuli. Vanha tapuli on ilmeisesti purettu sen jälkeen, kun nykyinen kellotapuli valmistui vuonna 1779. Myöhemmin samalla paikalla on sijainnut kunnan lainamakasiini.

Myllymäki (1000006470) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Louhisaaren kartanoon kuuluvalla, kartanokeskuksen kaakkoispuolella rannassa sijaitsevalla Myllymäellä on sijainnut kartanon tuulimylly 1700-luvulla. Myllymäen rannassa on sijainnut kartanon satama. Alue on rakennettu osaksi kartanon puutarhaa 1820-1830-luvuilla. Mäellä on kartoitettu rakennuksenpohjia vuonna 2004.

Louhisaari (1000006472) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Louhisaaren 1650-luvulla rakennetun kartanon pihamaalla ja puistossa sijaitsee nykyiseen ja sitä edeltävään kartanoon liittyviä rakennusten jäännöksiä ja puutarharakenteita, jotka ajoittuvat keskiajalta 1800-luvulle. Kartano oli rälssin asuinkartano jo 1400-luvulla, ja se on alunperin sijainnut saaressa tai niemenkärjessä. Vanhimman kartanon ja sen sivurakennusten tarkkaa sijaintia ei tunneta. Kartanomäen ympärille on tuotu todennäköisesti 1600-luvulla runsaasti täytemaata, jolla on muutettu paikan topografiaa ja täytetty mäen mantereesta erottanut vallihauta. Kartanon talouskeskus lienee ollut mantereen puolella.

Vårnäs udden (Taide)
Historiallinen; Nauvon Kvivlaxin kylään kuuluvan niemen Vårnäs uddenin etelärannan rantakalliolle on tehty muutaman millin syvyinen hakkaus 39 x 13 cm kokoiselle alueelle. Merkit on hakattu muuten jyrkkään kallioon melkein vaakasuoralle tasaiselle pinnalle ja ne ovat luettavissa oikean rannan puolelta vuosiluvuksi 1592. Merkkien pohjoispuolella on pyöreäpohjainen kuoppa.

Viipurinkartano Alitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alitalon tilan talouskeskus sijaitsee Perniönjoen pohjoispuolella, peltojen ympäröimän kankareen laella. Paikalla on sijainnut keskiaikainen asumakartano, joka on kuulunut Frille-suvulle. Nykyisen päärakennuksen alla näkyvä penger lienee vanhemman kartanon perustus. Nykyinen päärakennus on 1700-luvulta. Alueella on sijainnut kylä ennen 1300-lukua. Peltopoiminnassa tilaa ympäröiviltä pelloilta ei kuitenkaan löytynyt mitään keskiaikaan viittaavaa.

Orijärven kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Suomen historiallisista kuparikaivoksista merkittävin on Kiskon Orijärvi. Vuonna 1757 perustetun kaivoksen ja sen malmin jalostusketjun (Kisko, Kärkelä, Koski, Antskog, Fiskars) huippukautta olivat 1790-1830 -luvut. Kokonaisuus työllisti enemmän työväestöä kuin mikään muu silloinen teollisuushanke. Enimmillään kaivosalueella työskenteli 120-150 henkeä. Ruukkivaiheen jälkeen Orijärveä uudistettiin kupari- ja sinkkikaivoksena 1900-luvun alussa amerikkalais-suomalaisessa ja ruotsalaisessa omistuksessa. Orijärven kaivoksesta on louhittu malmia (kuparia, sinkkiä, lyijyä, kultaa ja hopeaa) kaikkiaan noin 1 200 000 tonnia. Malmioiltaan hyödynnetty kuparikaivos lakkautettiin Outokumpu Oy toimesta vuosina 1945-1956.
Orijärven historiallinen kaivosalue koostuu kaivoksen toimintavuosina 1757-1956 kerrostuneesta ympäristöstä kaivoskuiluineen, avolouhoksineen, jätekivikasoineen, rakennuksineen, teineen, erilaisine rakennelmineen, raunioineen ja maastopiirteineen. Veden täyttämä avolouhos, jonka alle vanhoja kaivostiloja suuaukkoineen sijoittuu, vastaa pääpiirteissään maanpäällisten louhosten laajuutta 1820-luvulla. Kokonaisuus on kaivoshistoriallinen nähtävyys ja maisemallisesti erittäin vaikuttava.
Vedellä täyttyneen louhoksen koillispuolisella mäenkumpareella on jäljellä ensimmäisen porttitalon kivijalkaa, jonka sisäpuolella kaksi uuninperustusta ja sekä kiviseinäinen kellari. Myös vuonna 1839 rakennetun, yhä pystyssä olevan ruutikellarin takana on vanhempi kellarinraunio. Kaivoksen maanalaisista kuiluista ja käytävistä on olemassa runsaasti historiallista karttamateriaalia. Pääosa sivukivi/varppikivikasoista avolouhoksen ympärillä ja pääteiden varsilla. Vuonna 1911 rakennettu ja 1950-luvulla purettu rikastamo oli ensimmäinen vaahdotustekniikkaan perustunut laitos Suomessa.
Alueen koillis-, lounais- ja eteläosassa on kaivoksen toimintaan liittyviä rakenteita ja raunioita, kuten asuinrakennusten ja karjasuojien kivijalkoja, kellareita ja kiviaitaa.
Kohteen rajaus on tehty 1860-luvun kartan, tarkastushavaintojen sekä ilmakuvan perusteella.

Birgittalaisluostari (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; 1440-luvulla perustetun birgittalaisluostarin rauniot sijaitsevat Naantalin kirkon pohjois- ja luoteispuolella. Itse kirkko oli alunperin puinen; kolmilaivainen kivikirkko munkki- ja itäsakaristoineen valmistui 1460- tai 1480-luvulla. Sisarkonventin 60–70 metriä pitkä huonerivi alkoi 1870-luvulla tehtyjen kaivausten perusteella kirkon pohjoisseinän keskivaiheilta kaartuen luoteeseen päin. Rakennussiiven lounaispuolella oli todennäköisesti alun perin katetun käytävän reunustama piha. Nunnakonventti käsitti myös kapitulisalin, keittiön, ruokasalin, panimon ja muita rakennuksia. Useista pohjakerroksen huonetiloista oli käynti ulos luostarimuurin koillispuolelle, jossa sijaitsi kivetty kaivo, mahdollisesti nunnien puutarha sekä luostarin palvelijakartano ja karjakartano, jonka pellot olivat Lahdenperän lahden pohjois- ja koillisrannalla.
Munkkikonventti sijaitsi kirkon lounais- ja länsipuolella. Myös se käsitti pitkän rivistön huonetiloja, jonka itäpuolella oleva rantaan johtava käytävä eristi munkkien tilat nunnien alueesta. Huonerivin eteläpuolella oli keittiösiipi, josta johti toinen käytävä kirkon eteläpuolelta munkkisakariston esihuoneeseen. Rakennusten länsi- ja mahdollisesti eteläpuolella oli munkkien puutarha. Luostarin laituri oli niemen pohjoisrannassa. Vuonna 1997 putkitöiden vuoksi tehdyissä kaivauksissa löytyi kirkon eteläseinustalta, läheltä itäpäätyä aiemmin tuntemattoman keskiaikaisen tiilirakennuksen jäännöksiä, jotka osoittavat luostarin ulottuneen luultua laajemmalle alueelle. Kysymyksessä saattaa olla munkkiveljien porttirakennus, ns. maailmanportti, jollaisia tunnetaan muista birgittalaisluostarista.
Luostarin toiminta lakkautettiin vähitellen vuonna 1527 pidettyjen Västeråsin valtiopäivien jälkeen. Viimeinen nunna kuoli vuonna 1591. Luostarin rakennukset purettiin 1600-luvun alussa ja kivet ja tiilet käytettiin erilaisiin rakennushankkeisiin. Luostarin vieressä olevat talousrakennukset, nk. karjakartano ja sen tilukset muutettiin Naantalin seurakunnan pappilaksi. Luostarin huonetilat ja piha-alueet ovat edelleen tutkimatta. Luostarialueella on keskiaikaisen maanpinnan päällä paikoin jopa kolme metriä täytemaata.

Kultela 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Someron museon pihalla (Museotie 1), tallin ja aitan välimailla nurmikolla lähes maan pinnan tasalla. Kivi on siirretty museon pihalle 1973. Se on otettu samana vuonna talteen Kultelan Ruusilan kohdalta maantieltä (P = 6729685, I = 3312040), johon se on ilmeisesti kulkeutunut tienparantamisen yhteydessä. Alkuperäistä sijaintia ei tunneta.
Kivi on jo löydettäessä ollut halki keskeltä ja sen pinnasta on todettu seitsemän kuoppaa. Inventoinnissa 2006 kiven todettiin säilyneen pihamaalla kohtalaisessa kunnossa. Kivi on halkeillut ainakin neljään osaan. Kuopat (halk. 3-4 cm, syvyys 1 cm), joista kaksi erottuu muita heikommin, on sijoiteltu säännöllisin välein kiven pintaan, noin 10 cm:n etäisyydelle toisistaan. Kiven alkuperä ja ajoitus on epäselvä, mutta se on säilytettävä koskemattomana nykyisellä paikallaan.

Riihikankare (1000006993) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Someron lounaiskärjessä, Kuusjoen ja Kosken väliseen kulmaukseen jäävällä Kerkolan Riihikankareen tilalla. Maasto on korkean ja jyrkän hiekkaharjun eteläpuolista peltoa, joka on ollut kivikaudella matalan lahden (95 m mpy), nykyisen Niuranrahkan, itäistä pohjukkaa. Pohjukan lounaispuolella, Niuranrahkan kaakkoisreunassa on matala hiekkaharjanne, jota maantieltä talon kautta lounaaseen kulkea Riihikankareentie myötäilee. Harjanteen kaakkois- ja lounaispuolella avautuu tasainen peltoaukea, joka sekin on ollut kivikaudella veden peitossa. Kohde on helppo saavuttaa Riihikankareentieltä, mutta sijaitsee yksityisessä pihapiirissä.
Riihikankareen tilalta on aikaisemmin löydetty kaksi kirvestä. Päärakennuksesta 200 m lounaaseen, Kotopellon kynnökseltä on 1975 saatu talteen soikeateräinen kirves (KM 19666). Toinen oikokirves (KM 21287) on löydetty päärakennuksesta 450 m lounaaseen, hiekkaharjanteen päästä, jossa Riihikankareen tie tekee mutkan lounaaseen. Esine on löytäjän mukaan otettu talteen mutkan luoteispuolella olevasta niemekkeestä, jossa on pienen hiekkakuopan jäännöksiä sekä vanha torpan paikka .
Inventoinnissa 2006 tarkastettiin harjannetta reunustavia peltoja. Kirveiden löytöpaikat olivat nurmella tai viljelyksessä eikä niitä voitu tarkemmin tutkia. Niuranrahkan itäpuolisesta pohjukasta, puimahuoneen ja kuivurin väliseltä peltolohkolta saatiin talteen pari kvartsia.
Pohjukan peltolohkon kvartsilöytöjen perusteella paikalla on ollut kivikautinen ranta-asuinpaikka. Asuinpaikan ja harjanteen alarajakorkeus (95 m mpy) ja esinemuodot viittaavat varhaisen kivikauden aikaiseen asutukseen. Kohteen laajuuden määrittely edellyttää lisätutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu pohjukan peltolohkon mukaisesti, mutta se on todennäköisesti huomattavasti laajempi, sillä topografian ja kirveslöytöjen perusteella asuinpaikka saattaa jatkua harjannetta pitkin lounaaseen ja etelään

Uusimäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lahden kylään kuuluvan metsäselänteen itärinteessä, Haagantien eteläpuolella, Uusimäen tilan pelloilla, luoteesta kapeaan Alijokilaaksoon virtaavan ojan varressa. Maasto on voimakkaasti suuntautunutta; etelä-pohjoissuuntaista savikkolaaksoa reunustavat jyrkät ja korkeat moreeni-kallioselänteet. Ylemmät, päärakennuksen lounais- ja eteläpuoliset peltolohkot (korkeampi kuin 100 m mpy) on muokattu mäen rinteisiin jotka viettävät puron länsipuolella luoteeseen ja itäpuolella jyrkästi kaakkoon. Alemmat peltolohkot sijaitsevat mäenrinteen juuressa (alempi kuin 100 m mpy) ja viettävät loivasti kohti laakson pohjukassa virtaavaa Alijokea, joka saa alkunsa Haagan- eli Punsansuosta. Laakso on ollut kivikauden alussa kapeaa merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta muuttunut todennäköisesti pian jokilaaksoksi. Kohde on helppo saavuttaa pohjoispuoliselta Haagantieltä, mutta sijaitsee kokonaan viljelyssä olevilla pelloilla.
Ylempää rinteestä, päärakennuksesta 80 m lounaaseen on peltolohkojen keskellä virtaavan ojan reunasta, kaivoa rakennettaessa löytynyt kirves (KM 21285) . Toinen kirves (KM 21284) on löytynyt päärakennuksesta 180 m kaakkoon, hiekkatöyräästä. Paikka on edellistä huomattavasti alempana (97,5 m mpy), mäen juureen rakennetun ladon kohdalla. Inventoinnissa 2006 tarkastettiin kaikki löytöpaikat ja päärakennuksen lähimmät peltolohkot, joista suurin osa oli oraalla tai mulloksella. Alemmilta pelloilta, erityisesti ojan pohjoispuolelta saatiin talteen muutamia kvartseja. Ylemmältä kirveen löytöpaikalta löytyi kynnöksestä pieni kvartsi-iskos, jota ei otettu talteen.
Paikalla saattaa olla kaksi erillistä, eri korkeuksilla sijaitsevaa asuinpaikkaa, jotka molemmat voivat korkeussijaintinsa ja löytömateriaalin perusteella ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Löydöt ovat peräisin muokatusta maasta ja kulttuurikerros siten pintaosistaan tuhoutunut. Asuinpaikan laajuuden ja säilyneisyyden arviointi edellyttää kaivauksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöhavaintojen ja asuinpaikaksi sopivan maaston mukaisesti. Molemmat voivat olla rajausta laajempia. Ylempi kohde saattaa jatkua kaakkoispuoliselle pellolle, alempi rinteen suuntaisesti.

Purola Maaniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lautelan kylässä, Anttilankulmalla, maantien itäpuolisella Purolan talon (autio) koillispuolisella pellolla, 300 m Kiikalan rajasta pohjoiseen. Maasto on metsien reunustamaa, alavaa ja loivasti etelään viettävää, hiesusavista peltoaukeaa, jonka eteläpuolella virtaa Hepo-oja lounaasta kuivatusta Hepojärvestä koilliseen Kässuolle. Paikka on helppo saavuttaa Anttilankulmantieltä erkanevaa peltotietä pitkin. Peltolaakson eteläosa (90 m mpy) ja jokilaakso on ollut kivikauden alkupuolella matalan merenlahden pohjukkaa, myöhemmin Kaskistonjoen latvavesiä.
Puron pohjoispuolisen peltolohkon keskivaiheilta on perunannostossa 1994 löydetty poikkikirves (KM 28616). Inventoinnissa 2006 pellon länsiosassa erottuvan pienialaisen (200 x 200 m) kumpareen kohdalta saatiin pellon kynnökseltä talteen muutamia kvartsi-iskoksia. Löytöpaikka on vain 30 metrin ojan pohjoispuolella ja kumpare korkeintaan kaksi metriä ojan reunaa korkeammalla.
Löytöjen ja topografian perusteella kyseessä on ilmeisesti ranta-asuinpaikka, jota on voitu käyttää jo varhaisella kivikaudella. Asuinpaikka on maanmuokkauksessa tuhoutunut pintaosistaan ja sen laajuuden selvittäminen edellyttäminen kaivauksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöpaikkojen ja asuinpaikaksi sopivan rantamuodostuman mukaisesti.

Ali-Yrkkö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hirsjärven pohjoisrannan Kivisojalla, Ihamäentien eteläpuolisen Ali-Yrkön pellolla. Maasto on luoteesta kaakkoon työntyvää tasalakista peltoharjannetta (95 m mpy), joka viettää jyrkästi etelälounaaseen Hirsjärven suuntaan. Myös harjanteen kaakkoisrinne viettää jyrkästi mäen itäpuoliseen laaksoon, jossa virtaa oja pohjoisesta Hirsjärveen. Harjanteen korkein kohta on tilan pihapiiriä, joita reunustavat kauttaaltaan muokatut pellot (hiesua?). Varhaisella kivikaudella (92,5 m mpy) harjanne on ollut lähes kokonaan veden ympäröimä kapea niemeke Pajulan- ja Virkaanjoen muinaislahden suulla. Paikka on helppo havaita ja saavuttaa Ihamäentieltä, mutta sijaitsee kokonaisuudessaan viljelykäytössä olevalla pellolla.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa, koska vesistöjen rajaama niemeke vaikutti asuinpaikaksi sopivalta. Pelto oli oraalla, mikä haittasi havaintojen tekoa. Peltolohkon kaakkoispäästä, aivan tilarajan luoteispuolelta saatiin talteen raaka-ainekvartsia. Talon lounaispuolisesta pellosta löytyi myös yksi kvartsi. Kaakkoispuolisen tilan pelto oli vahvalla nurmella eikä sitä voitu tarkastaa.
Maaston ja löytöjen perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu harjanteen kaakkoispään laen ja tilarajan mukaisesti, mutta saattaa maaston perusteella jatkua sekä luoteeseen että kaakkoon

Suulinki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kivisojan, Pajulanjoen itärannalla, Kultelantien ja Ylenjoentien risteyksestä noin 450 m koilliseen, Suulingin tilan vanhan päärakennuksen eteläpuolella. Maasto on länsiluoteeseen suuntavan kalliomoreenimäen eteläpuolista tasannetta (92,5 m mpy), joka viettää loivasti lounaaseen. Peltolohko rajautuu syviin jokiuomiin ja tilustiehen. Länsipuolella virtaa Pajulanjoki, johon yhtyy peltojen eteläpuolella idästä tuleva oja. Pajulanjoen uoma kääntyy Ylenjoen kohdalla kaakkoon Hirsjärven suuntaan. Suulingin niemi on varhaisella kivikaudella sijainnut koillispuolella Pajulanjokilaaksossa avautuneen altaan ja Painionjärven välisessä salmessa ja myöhemmin jokilaakson suulla. Paikka on helppo havaita ja saavuttaa, mutta sijaitsee viljelykäytössä olevalla maalla.
Pelto tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska se vaikutti vesistön ja topografian perusteella sopivalta kivikautiseen asutukseen. Pellon pohjoisreunasta, vanhan päärakennuksen eteläpuolisen kuusiaidan kohdalta, erottuikin hiesun ja saven sekaisesta mulloksessa joitakin kvartsin kappaleita, joista osa otettiin talteen.
Maaston ja löytöjen perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle, mutta voi olla myöhäisempikin. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen ja pellon reunan mukaisesti, mutta saattaa jatkua erityisesti luoteeseen.

Torkkomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Torkkomäen tilan pellolla, Härkätiestä 200 m kaakkoon. Maasto on kalliomäen ja sen reunasta kaakkoon pistävän harjanteen väliin jäävää tasaista hiesupeltoa (97,5 m), joka viettää terassimaisesti eteläkaakkoon kohti alavaa Pajulanjokilaaksoa. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ajanjakson aikana jokilaaksoksi.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska harjanteen suojaama tasanne vaikutti asutukseen sopivalta. Peltolohkon lounaisnurkassa kohoavan kalliopaljastuman reunasta saatiin savimaasta talteen joitakin kvartseja, muun muassa iso ydin. Kvartseja saatiin talteen myös kohouman pohjoispuoliselta pellolta, joka oli sängellä. Maanomistaja on kerännyt runsaasti raaka-ainekvartsia samalta lohkolta, erityisesti itäreunasta. Kvartseista lähes kaikki olivat lohkottuja raaka-ainekappaleita.
Kvartsilöytöjen ja maaston perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen ja peltolohkon mukaisesti. Tulkinnassa on otettava huomioon, että raaka-ainekvartseista voi osa olla kulkeutunut pelloille Pajulan kylän metsäselänteen louhoksista, joista sitä vietiin 1700–1800-luvulla Åvikin lasitehtaalle. Periaatteessa on mahdollista, että kvartsia olisi väliaikaisesti säilytetty tai käsitelty Härkätien varressa sijaitsevien talojen pelloilla, mutta mitään kirjallista tai suullista tietoa tästä ei ole.

Mäntylä (1000007000) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Helsingintien ja Karttamontien risteyksestä 450 m lounaaseen, Palikaisiin kuuluvan Mäntylän tilan peltolohkon lounaispäässä. Maasto on Painioon virtaavan Hossinojan pohjoisrannalla erottuvaa matalaa hiekkakohoumaa, jonka eteläpuolella jokiuoma tekee mutkan. Varhaisella kivikaudella paikka on ollut Naaransuon merenlahden ja myöhemmin järvialtaan rantatöyrästä (85 m mpy). Paikka on helppo saavuttaa, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Mäntylän tilalta on toimitettu Lounais-Hämeen museon kokoelmiin käyräselkäinen kourutaltta, jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Inventoinnissa 2006 käytiin läpi tilan lounaispuolista peltolohkoa, jolta esine todennäköisimmin on löytynyt. Peltolohkon lounaisimmasta osasta, matalan hiekkakohouman kohdalta saatiin tuoreelta kynnökseltä talteen kvartseja.
Kvartsilöytöjen ja maaston perusteella kyseessä on ranta-asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu pellossa erottuvan kohouman ja peltolohkon rajojen mukaisesti.

Lukkari 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Helsingintieltä 180 m etelälounaaseen, Palikaisiin kuuluvan Lukkarin tilan länsipuolella olevassa pellossa. Maasto on loivasti lounaaseen ja kaakkoon viettävää hiesupeltoa Painioon virtaavan Hossinojan pohjoisrannalla. Varhaisella kivikaudella paikka on ollut Naaransuon merenlahden ja myöhemmin järvialtaan etelään pistävä niemeke (85 m mpy) Hossinojan ja Painion välisessä salmessa. Paikka on helppo saavuttaa, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska Hossinojan varsi vaikutti topografialtaan asuinpaikaksi sopivalta ja läheltä tunnetaan ennestään Vassin asuinpaikka. Peltolohkon keskivaiheilta löytyikin muokkauskerroksen pinnasta kvartsia.
Kvartsilöytöjen ja maaston perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen, tilusteiden ja peltolohkon korkeimman osan mukaisesti.

Lukkari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Helsingintieltä 20 m lounaaseen, Palikaisiin kuuluvan Lukkarin tilan luoteispuolella olevassa pellossa. Maasto on hyvin loivasti lounaaseen viettävää hiesu- tai hiekkapeltoa, runsaat 200 m Hossinojasta luoteeseen. Varhaisella kivikaudella paikka on ollut Naaransuon merenlahden ja myöhemmin järvialtaan loivasti kaareutuvaa koillisrantaa (85 m mpy). Paikka on helppo saavuttaa, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska Hossinojan varsi ja muinaislahden rantaviiva vaikutti topografialtaan asuinpaikaksi sopivalta ja läheltä tunnetaan ennestään muita asuinpaikkoja (Vassin ja Lukkari 1). Muinaislahden kaarron keskivaiheilta (85 m mpy) saatiin pellon pinnasta, muokatusta maasta talteen joitakin kvartseja. Myös löytöpaikan kaakkoispuolista peltolohkoa tarkastettiin Lukkarin tilalle saakka, mutta mitään erityistä ei havaittu.
Kvartsilöytöjen ja maaston perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen mukaisesti. Asuinpaikka saattaa jatkua sekä kaakkoon että luoteeseen, erityisesti Helsingintien luoteispuolelle samalla korkeudella.

Vassi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Helsingintieltä 100 m koilliseen, Palikaisiin kuuluvan Vassin tilan päärakennuksen kaakkoispuolisessa peltolohkossa. Maasto on loivasti etelään viettävää hieta- ja hiekkapeltoa Painioon laskevan Hossinojan suun pohjoisrannalla. Varhaisella kivikaudella paikka on ollut Naaransuon merenlahden ja myöhemmin järvialtaan ja Painion välisen salmen Painionpuoleista pohjoisrantaa (90 m mpy). Paikka on helppo saavuttaa, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Palikaisten kartanon Paalin torpan pellosta on saatu talteen käyräselkäinen kourutaltta. Inventoinnissa 2006 selvisi, että Paalin ja Vassin torppa ovat sijainneet vierekkäin. Salmen rannalla sijaitseva paikka vaikutti asuinpaikaksi erittäin sopivalta ja koko peltolohko tarkastettiin. Päärakennuksen itä- ja kaakkoispuolelta poimittiin kauralle kylvetyn pellon pinnasta pieni uurrepintainen saviastianpala sekä kvartsikaavin ja -iskoksia. Pellossa erottui melko runsaasti myös torppa-asutuksesta jäänyttä tavaraa kuten tiilen ja punasavikeramiikan kappaleita ja värillistä lasia.
Keramiikan ja kvartsilöytöjen sekä maaston perusteella paikalla saattaa olla sekä kivikautisen että varhaismetallikautisen asutuksen jälkiä. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen ja peltolohkon mukaisesti.

Hamppulanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jakkulan Hamppulan tilan pellolla, Jakkulantien ja Keltiäistentien risteyksestä 300 m lounaaseen. Maasto on matalaa hiekkakohoumaa, jonka viettää loivasti lounaaseen. Lounaispuolella rinne laskee jyrkästi kohti Oinasjärven muinaista pohjukkaa. Pohjukassa risteävät idästä ja luoteesta Lemponsuosta tuleva ojat, jotka virtaavat edelleen Oinasjärveen. Paikka on helppo saavuttaa pellon keskelle ladolle tulevaa tilustietä pitkin.
Löydöt otettiin talteen syysviljalla olevan pellon pinnasta hiekkamaasta. Löydöt ovat mahdollisesti paljastuneet kaivuutöissä, sillä ne sijoittuvat äskettäin kaivetun vesijohdon kohdalle. Ympäristöään vaaleampana erottuva kaivanto ulottui luoteispuolella sijaitsevalle uudisrakennukselle. Se tarkastettiin talolle saakka, mutta mitään muuta ei löydetty.
Topografian perusteella kyseessä on rantatörmälle, matalan lahden ja siihen virranneen puron varteen sijoittunut asuinpaikka, joka löytöjen mukaan ajoittuu todennäköisesti kivikaudelle, mahdollisesti myös varhaismetallikaudelle. Maanmuokkauksessa pintaosistaan tuhoutuneen asuinpaikan laajuuden selvittäminen edellyttää kaivauksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöhavaintojen sekä leiriytymiseen sopivan kohouman mukaisesti. Asuinpaikka saattaa olla rajausta laajempi ja ulottua ylemmäksi ladon ympäristöön.

Kärki (1000007005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jakkulan Kärjen tilalla, päärakennuksesta 220 m lounaaseen, Oinasjärven itärannalla, Lapinniemen koillispuolisella pellolla. Maasto on etelään pistävän kallioisen moreeniharjanteen eteläpuolista kärkeä, jonka maaperä on hiekkaa. Kärjen itäpuolella virtaa oja pohjoisesta Oinasjärveen. Kärjen eteläpuolinen kumpuileva peltolaakso on muodostanut kivikaudella suojaisan järvenpoukaman (75–80 m mpy), jonka länsipuolella on kohonnut korkea ja jyrkkärinteinen Lapinniemi. Paikka on melko helppo saavuttaa tilustieltä, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska Oinasjärven rantapellot vaikuttivat korkeutensa, suojaisuutensa ja hiekkamaansa puolesta erittäin sopivilta kivikautiseen asutukseen. Harvalla oraalla olevia peltolohkoja käytiin kattavasti läpi, mutta löytöjä – saviastianmuru, kvartsia ja palaneen luun kappale - saatiin talteen vain yhdestä pienialaisesta kohdasta, moreeniniemen ja ojan välisen harjanteen päältä, pellon pinnasta hiekkamaasta.
Topografian ja löytöjen perusteella kyseessä järvenrannan poukaman pienialainen asuinpaikka, joka ajoittunee kivikaudelle, neoliittiseen aikaan. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen ja valtaojan mukaisesti. Asuinpaikka voi jatkua harjanteen reunaa luoteeseen.

Häntä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Somerniemen kirkosta 4 km kaakkoon, Oinasjärven koillisrannalla, Jakkulan Hännän talon peltoaukealla, päärakennuksesta 370 m luoteeseen. Maasto on loivasti lounaaseen viettävää, pienikivistä hiesu- ja hiekkapellon länsireunaa, jonka länsipuolella rinne viettää jyrkästi kohti Oinasjärveä. Kohdalla on kivikaudella ollut ilmeisen suora ja syvä ranta (75–80 m mpy). Paikka on melko helppo saavuttaa rannan huviloille johtavaa tietä pitkin, mutta on jatkuvassa viljelykäytössä.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska Oinasjärven rantapellot vaikuttivat korkeutensa, suojaisuutensa ja hiekkamaansa puolesta erittäin sopivilta kivikautiseen asutukseen. Paikalta runsaat 200 m koilliseen, saman peltoaukean reunassa, on sijainnut Peltolan torppa, josta on annettu jo 1880-luvulla Kansallismuseon kokoelmiin tasataltan katkelma (KM 2252:19). Lisäksi inventoinnin yhteydessä saatiin tieto, että Oinasjärven rantatörmälle, pellon reunaan äskettäin tehdyn huvilan alta on löydetty piin kappaleita. Niistä toinen saatiin katsottavaksi ja se tulkittiin historiallisen ajan piiksi. Harvalla oraalla olevia peltolohkoja käytiin kattavasti läpi, mutta ainoastaan yhdestä paikasta löydettiin esihistorialliseen toimintaan viittaavaa kvartsia. Löytöpaikka on matalalla kohoumalla pellon länsireunassa, aivan muinaisen rantatörmän tuntumassa.

Äyräsnummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Härjenlahden Äyräsnummella, Ämyrin tanssilavalta 550 m itään. Maasto on melko tasaista tai loivasti kaakkoon viettävää, hiekkaista mäntykangasta, jossa risteilee ajouria ja polkuja.
Alue tarkastettiin vuonna 2006 peruskarttamerkinnän perusteella. Muita tietoja kohteesta ei ole tiedossa. Ajouran varressa ja lounaispuolella erottui heikosti matalia kohoumia (10 x 10 x 0,3 m). Niiden varpuvaltainen pintakasvillisuus ei juuri erotu ympäristöstä ja jäännökset vaikuttavat vanhoilta. Osa rakennelmista on tehty harjanteen ja rinteen suuntaa hyödyntäen.

Verhola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Somerniemen kirkosta 9,4 km pohjoisluoteeseen, Palikaisiin kuuluvan Arpasuon itäpuolella, Vähä-Kapilontien ja Kapilontien risteyksen lounaispuolisella savipellolla, Verholan päärakennuksesta 200 m luoteseen. Maasto on paikoin jyrkkärinteiseen kallioselänteen länsireunaa, jonka länsipuolella, runsaat viisi metriä peltolohkoa alempana, avautuu Arpasuon peltoaukea. Suo on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), joka on kuroutunut ajanjakson aikana matalaksi altaaksi ja muuttunut myöhemmin suoksi. Pelloksi Arpasuo on raivattu vasta 1900-luvun lopulla.. Lohko on Senaatinkartan mukaan ollut peltona jo 1870-luvulla. Paikka on helppo havaita ja saavuttaa Vähä-Kapilontieltä, mutta on viljelykäytössä.
Paikka tarkastettiin, koska se on kivikaudella ollut asutukseen sopivaa rantatörmää. Lisäksi läheisen Arpasuon niitystä on ilmeisesti 1800-luvun lopulla löydetty Suomusjärven kulttuurin aikainen tasataltta (KM 3209:1). Se tarkkaa löytökohtaa ei tunneta, mutta löytötietojen mukaan se on niityn Palikaisiin kuuluvasta osasta eli mahdollisesti jostakin peltolohkon lounaispuoliselta alueelta. Peltolohkon raskas savimaa oli tarkastushetkellä syvällä kynnöksellä. Lohkon lounaisosassa, lähellä länsireunan törmää erottui muutamia selviä kvartseja. Muuta ei tavattu. Läheinen, Vähä-Kapilontien ja Kapilontien väliseen pohjukkaan jäävä pelto tarkastettiin myös, mutta sieltä ei todettu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä.

Maasilta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Maasillan tilan pellolla, Härkätiestä 100 m kaakkoon. Maasto on kalliomäen kaakkoispuolista peltoa, jossa on pienialainen kohouma (95–97,5 m). Kohouman kaakkoispuolella rinne viettää terassimaisesti eteläkaakkoon kohti alavaa Pajulanjokilaaksoa. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ajanjakson aikana jokilaaksoksi.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska se vaikutti sopivalta kivikautiseen asutukseen ja sijaitsee vain 400 m Kanakaljen kivikautiselta asuinpaikalta lounaaseen . Päärakennuksen kaakkoispuolella olevalta peltokohoumalla näkyi hiesumaassa siellä täällä kvartsia 500 x 30 metrin laajuisella alalla. Vain osa kvartsista otettiin talteen. Useimmat kvartsit olivat lohkottuja ja ainakin osa vaikutti raaka-ainekappaleilta. Monet olivat myös naarmuuntuneita, mikä voi johtua pitkäaikaisesta maanmuokkauksesta. Joitakin kvartseja näkyi myös päärakennuksesta 200 m lounaaseen, keskellä peltoa sijaitsevan pienen kalliokohouman päällä (Maasilta 2).
Kvartsilöytöjen ja maaston perusteella kyseessä on asuinpaikka, joka saattaa ajoittua jo varhaiselle kivikaudelle. Asuinpaikka on tuhoutunut pintaosistaan maanmuokkauksessa ja sen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu löytöalueen ja peltolohkon mukaisesti. Tulkinnassa on otettava huomioon, että raaka-ainekvartseista voi osa olla kulkeutunut pelloille Pajulan kylän metsäselänteen louhoksista, joista sitä vietiin 1700–1800-luvulla Åvikin lasitehtaalle. Periaatteessa on mahdollista, että kvartsia olisi väliaikaisesti säilytetty tai käsitelty Härkätien varressa sijaitsevien talojen pelloilla, mutta mitään kirjallista tai suullista tietoa tästä ei ole (ks. luku Havainnot ja tulokset).

Salkola Pitkänokka (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Salkolanjärven luoteisrannalla, Pitkänokka-nimisessä niemessä, runsaat 300 m maantieltä kaakkoon. Luode-kaakkosuuntainen Pitkänokka pistää jyrkkärinteisenä ja kapeana harjanteena järveen. Yli 300 metrin pituinen harjanne kohoaa järven pinnasta 5–7,5 m. Mäntyvaltaista metsää kasvavan harjanteen maaperä on pääosin soraa, luoteispäässä myös hiekkaa. Paikka on helppo saavuttaa maantieltä tulevaa polkua pitkin.
Inventoinnissa 2006 harjanteen kaakkoispäästä todettiin noin 200 metrin matkalla ainakin 13 matalaa ja pyöreähköä kuoppaa (1 x 1 x 0,5 m), joko yksittäin tai yleensä parin kolmen kuopan ryhminä. Osa kuopista oli harjanteen suuntaisessa rivissä, osa poikittain.
Kuoppien sijoittelu kapealle harjanteelle pitkittäisiin ja poikittaisiin riveihin viittaa pyyntiin. Pyyntikuoppien ajoitus on epäselvä. Jäännöksen ajoituksen ja tarkoituksen selvittäminen edellyttää vähintään koekaivauksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu maastossa näkyvien kuoppien ja niitä ympäröivän harjanteen mukaisesti.

Unossuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Unossuon ja Kirkkomäen välisellä alueella on useita hiilimiilujen pohjia, jotka halkaisijaltaan n. 15 m.

Aaponniittu 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Aaponniitun koillispuolella Metsä-Valkjärven etelärannalla.

Samppa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Metsä-Valkjärven kaakkoispuolella olevan mäen eteläpuolisella, Sampansuohon työntyvällä niemekkeellä.

Suvitielahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Lammijärven Suvitielahden rannalla.

Vuorela (1000007256) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi hiilimiilun pohjaa Lammijärven länsipuolella tilutien (Suvitie) molemmin puolin n. 70 m etäisyydellä toisistaan Vuorelan tilan mailla.

Kakarnummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakarsuon itäpuolisen Kakarnummen kaakkoisosassa, maantien pohjoispuolella, Kakarnummen hiekkakuopan ympärillä useita hiilimiilun pohjia.

Siltalantie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Kakarnummen hiilimiilusta 120 metriä eteläkaakkoon, maantien eteläpuolella, Siltalantien varressa.

Myllysuo (1000007259) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Myllysuon tilan koillispuolella, kärrytien päässä.

Aaponniittu 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen kivijalka sijaitsee Metsä-Valkjärven ja Aaponniittu-nimisen suon välisellä kannaksella. Kivijalan koko on 3,2 x 3,9 m. Kivijalka lienee peräisin 1800-luvulta.

Naantalin vanha pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Naantalin pappila sijoitettiin uskonpuhdistuksen jälkeen luostarin entisen karjakartanon rakennuksiin kirkon pohjois- ja koillispuolelle Nunnalahden pohjukkaan. Hautausmaan huoltorakennuksen länsipuolella on vanha holvattu kellari ja siitä länteen on löytynyt kaivauksissa pappilan puisten rakennusten jäännöksiä 1600- ja 1700-luvuilta. Rakennusten kohta on rauhoitettu haudankaivamiselta. Myös hautausmaan pohjoispuolella olevan mäenharjanteen etelärinteessä erottuu maan pinnalle joitakin mahdollisia rakennusten ja kellarien jäännöksiä. Pappila siirrettiin nykyiselle paikalleen 1800-luvulla.
Kirjallisten lähteiden perusteella pappilassa oli 1600-luvun puolenvälin paikkeilla asuintupa, piispantupa, leivintupa ja kellari, jonka päällä oli ikkunoilla varustettu tupa. Saman vuosisadan loppupuolella pappila oli laajentunut huomattavasti. Siihen kuului asuintupa, keittiö, piispantupa, kaksi leivintupaa, kappalaisen tupa, ruoka-aitta, holvattu kellari, mallaspirtti, kaksi riihtä, navetta, härkätalli, suuri talli, lammasnavetta ja useampia latoja. Koko piha oli aidattu. Ulkopihalla sijaitsivat tulenarat rakennukset kuten sauna.

Korpela (1000007433) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pötyän kunnan itäosassa Kontolanojan hevosenkengän muotoisen mutkan pohjois-koillispäässä sijaitseva noin 3-metrinen ja 1,5 m syvä pyöreä kuoppa, joka on pitkälle maatunut ja madaltunut. Alue on harvapuustoista metsää. Kuoppa lienee vanha sudenkuoppa, joka sijaitsee paikkakuntalaisten mukaan hirvien joenylityspaikan kohdalla. Kuoppa ja sen sijainti on näyttävä ja sopiavierailukohteeksi.

Uudenkaupungin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uudenkaupungin kaupunki perustettiin vuonna 1617. Kaupungin vanha alue sijaitsee suurin piirtein Mäyhälänkadun, Vuorikadun, Myllyrinteen, Blasieholmankadun ja Rantakadun välisellä alueella. Nykyinen asemakaava pohjautuu 1640-luvulla laadittuun regulointiin. Sitä edelsi epäsäännöllisempi asemakaava.
Museovirasto teki vuonna 2000 Uudenkaupungin kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä tonteilla muinaismuistolain rauhoittamia kulttuurikerroksia on todennäköisesti säilynyt. Kaupunkialueella on tehty kaksi arkeologista kaivausta ja putkityömaiden arkeologisia valvontoja.
Muinaismuistolain suojelemia ovat kulttuurikerrokset ajalta ennen laajoja tulipaloja 1846 ja 1855. Muinaisjäännöksen rajausta laajennettu tämän perusteella kaakkkoon 2000-luvun alun inventoinnista, mutta säilyneisyyttä ei ole sillä alueella todennettu.

Rasinmäki (1000008276) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Turun Kuralan kylässä Rasinmäessä sijaitseva mäki, joka peruskartalla on nimeltään Ristimäki ja sijaitsee noin 400 m tunnetusta Ristimäen kalmisto- ja asuinpaikka-alueesta länsilounaaseen. V. 1993 koekaivettiin Rasinmäen alueella ennen rakennushankkeita Ristimäen kalmiston läheisyyden takia. Vain ylempää mäestä saatiin löytöjä kolmesta koekuopasta kaikkiaan tehdyistä 33:sta koekuopasta. Hämeentiehen rajoittuva alueen eteläosan pääkoekuopitusalue oli löydötöntä aluetta. Varhaismetallikautisia saviastianpaloja löytyi läntisimmästä koekuopasta ja sen laajennuksesta suuren maakiven vierestä kiveyksestä, jossa ei kuitenkaan ollut selvää nokimaata. Tästä noin 20 m koilliseen löytyi koekuopasta kaksi saviastian palaa ja edelleen noin 50 m itään yhdestä koekuopasta porfyriitti- ja kvartsi-iskoksia. Jälkimmäiset osoittanevat kivikautista asuinpaikkaa mäen itäosassa. Vasta tarkemmilla tutkimuksilla on mahdollista arvioida alueella olevien ilmeisten muinaisjäännösten luonnetta ja laajuutta. V. 2007 kunnallistekniikan takia tehdyssä koekuopituksessa pääosin 1993 koekuopitetun alueen itäpuolella ei putkiston linjauksella havaittu muinaisjäännöksen merkkejä.

Karhuvuori (1000008841) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Karhuvuoren itäpäässä, tasaisella kalliolla sijaitsevasta kolmiomittauspisteestä n. 20 m luoteeseen. Paikalla on nykyään uudelleen rakennettu, toisen maailmansodan aikainen ilmavalvontatorni. Samalla kalliolla on sijainnut Krimin sodan aikainen optinen lennätin. Sen tarkka sijaintipaikka ei ole tiedossa. Ilmavalvontatornin alapuolelta löytyi 2005 inventoinnissa tiili- ja lasimurskaa. Kalliossa on merkkejä tornin kiinnityslaitteista. Pohjoiseen laskevalla rinteellä, tornin pohjoispuolella, on kalliota vasten rakennettu pieni kivilatomus, joka on ehkä säilytyskellarin jäännös. Optisen lennättimen paikkana Karhuvuori on mainittu kirjallisuudessa.

Telegrafivuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Airismaan saaren Kollinpäässä, Rymättylän kunnan korkeimmalla kohdalla. Paikalla on korkea kallionhuippu, jonka rinteet ovat äkkijyrkät. Kallion laki on melko tasainen ja siellä on sijainnut Krimin sodan aikainen optinen lennätin. Paikalla on nykyään kaatunut, puinen kolmiomittaustorni. Kalliolta löytyi inventoinnissa 2005 tiiltä, lasia, nauloja sekä kallioon iskettyjä pultteja. Paikka on merkitty venäläiselle topografikartalle v. 1881 nimellä Telegraf-vuori.

Munkkila (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodolla Munkkilan talon pihamaan läheisyydessä metsässä. Paikalla on yhteensä kuusi ryssänuunia havupuuvaltaisessa metsässä, jossa on muutamia kalliopaljastumia. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa Pentti Koivusen Rymättylän historia I -teoksessa mainitseman tiedonannon perusteella. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Mustaveikko 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Isoluodon keskiosassa, loivasti koillliseen laskevan peltorinteen yläosassa. Paikalla on hiekkainen peltorinne, jonka yläosa muodostaa kapean solamaisen ulokkeen kahden kallioisen mäen välille. Pellon ylärinteestä on löytynyt kvartsi-iskoksia ja -ytimiä. On mahdollista, että asuinpaikka jatkuu metsän puolelle jyrkkien kallioseinämien suojaan.

Santala (1000008845) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Airismaan saaren Kollinniemessä, Santalan talon pihamaan vieressä olevalla pellolla. Paikalla on terassimainen tasanne metsän rajassa, pihamaan läheisyydessä, jonka yläosassa maalaji on hiekkainen. Paikalta löytyi 2005 inventoinnissa porfyyri-iskoksia ja saviastian paloja. On mahdollista, että asuinpaikka jatkuu metsän puolelle, halkaisijaltaan n. 2 m laajan kalliopaljastuman ympäristöön.

Portinperä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Portinperänlahden rantakalliolla, Portinperäntien molemmin puolin. Alueelta on näköala merelle. Paikalla on jyrkkärinteinen kallio, jolla on kaksi röykkiötä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Isoniittu (1000008847) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Portinperänlahden rannalla, paikalla kulkevan Portinperäntien itäisimmästä mutkasta n. 55 m itään. Metsässä olevalla kalliolla on ryssänuuni, joka on kooltaan n. 3,8x2,1 m ja korkeudeltaan n. 0,6 m.

Unohduksenaukio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hangantien ja Peltorannantien läheisyydessä olevalla korkealla kalliomäellä metsän laidassa, lähellä hylättyä kesämökkiä. Paikalla kasvaa matalaa männikköä, sammalta ja jäkälää. Kesämökin päädystä n. 20 m luoteeseen on röykkiö, joka on kooltaan n. 7,2x4,6 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m. Röykkiö on koottu kahden rinnakkaisen kalliokohouman päälle ja välille. Sammal- ja jäkäläpeitteisen röykkiön pinnalla on mahdollisesti kaksi purkamisjälkeä. Kiviä on vierinyt läheisen kallionnokan alapuolelle.

Vanharanta (1000008849) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee silokalliolla Airismaan saaren eteläosassa, Vanharannan tilan pihapiiriä kohti laskevassa rinteessä, tilan rajasta n. 55 m itään. Paikalla on mahdollisesti hajotetun röykkiön kiveys. Kiviä on halkaisijaltaan n. 7 m laajana rykelmänä. Paikalta on näkymä merelle.

Kuristenvuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rymättylän pääsaaren itäosassa, Kuristenlahden tasaisella rantakalliolla. Paikalla on kolmiomittauspiste, jonka ympärille on kallioon hakattu kolmiokuvio. Kolmiomittauspisteesta n. 2 m kaakkoon on röykkiö, joka on kooltaan n. 4,3x3,6 m ja korkeudeltaan n. 0,2 m. Pyöristyneistä kivistä ladotun röykkiön keskellä on matala painauma. Kiviä on jonkin verran vierinyt röykkiön reunojen ulkopuolelle.
Vuonna 2023 röykkiön luoteisosaan havaittiin tehdyn noin metrin pituinen luode-kaakkosuuntainen kivikasa, johon lienee koottu röykkiöstä otetuista kivistä.

Poikko 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Poikon kartanon laajan pihapiirin laidalla olevalla kalliolla ja sen läheisyydessä, Ruokoraumantien ja Ekuntien risteyksestä n. 23 m pohjoiseen. Paikalla olevalla silokalliolla on uunin jäännösten näköinen kivirakennelma ja sen läheisyydessä katoton kivikellarin jäännös. Maanomistaja ei tiennyt rakennelmien alkuperäistä tarkoitusta. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Tammisto (1000008855) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rymättylän pääsaaren itäosassa, nykyisestä Itätalon asuinrakennuksesta n. 300 m etelään. Paikalla on vuoden 1644 tienoilla tehdyn historiallisen kartan perusteella sijainnut Tammiston hävinneen tilan rakennuksia. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa ja paikalta löytyi tiilenkappaleita ja kiviröykkiö, joka on halkaisijaltaan n. 3 m ja korkeudeltaan n. 0,4 m. Röykkiökiveyksessä erottuu joitain tiilen kappaleita. Röykkiön läheisyydessä metsäalueella on joitain umpeenkasvaneita pelto-ojia.

Vuorenpään kylänpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodon Alakylässä, pellon ja metsän rajalla olevan makasiinin ympäristössä. Vuoden 1644 tienoilla laaditun historiallisen kartan perusteella Vuorenpään kylän vanha paikka on sijainnut tällä paikalla. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa ja nykyään paikalla olevan makasiinin läheisyydestä löytyi tiiltä ja makasiinista n. 50 m ylärinteeseen kiviaidan pohja tai kivistä ladottu penger.

Meritalo ja Pohjatalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rymättylän pääsaaren keskiosassa, Riiaistentieltä Peräniityn tilan pihamaalle johtavan tien pohjoispuolella. Paikalla olevalla etelään laskevalla kallioalueella on kolme röykkiötä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Mustaveikko 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isoluodossa muutamia kymmeniä metrejä merenrannasta, jyrkästi koilliseen laskevan kalliorinteen alapuolella. Paikkaan liittyy tarina, että istutettujen jalavien läheisyyteen olisi haudattu venäläinen amiraali. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa ja paikalla havaittiin kaksi kivilatomusta, jotka ovat kooltaan n. 2,5x2,5 m ja 2,4x2 m. Kohde sijaitsee Korkkisluodon ryssänuunikohteen läheisyydessä, matalan lahdelman vastarannalla.

Iivarinmäki (1000008938) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lempoisissa, Kairisten talon pihamaasta n. 350 m etelään. Paikalla on loivasti lounaasen laskeva mäenrinne, jossa on kolme kuoppaa suuren siirtolohkareen ympärillä. Paikkaan liittyy Juho Sjöroosin selostus vuodelta 1887, jossa kerrotaan, että paikalle olisi haudattu ryssiä. Kuoppia on ilmeisesti tutkittu kaivauksin 1920-luvulla. Tiedot kuopista on liitetty alakohteiksi.

Iiroinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Iiroisten Heikkilän talon piha-alueella ja osin koilliseen laskeutuvalla rinteellä. Louhisaaren kartanon tiiliruukki perustettiin Iiroisiin vuonna 1643. Alueelta on löytynyt runsaasti tiilen kappaleita ja mahdollisesti itse ruukkiin liittyviä rakenteita.
Vuonna 2022 suoritetussa maakaapelointiin liittyvässä valvonnassa alueella havaittiin tiilimurskaa, mahdollinen kivijalka ja historiallisen ajan kaivantoja.

Koivuniemi (1000008942) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienen Koivuniemen kärjessä, kallioisella mökkirannalla. Paikalla on tasainen rantakallio, jonka painanteesta on löytynyt tiilen paloja ja sen edustalta rantavedestä vanhan laiturin tukirakenteiden jäännöksiä. Tarinoiden mukaan Iiroisten tiiliruukin lastauspaikka on sijainnut tällä kohtaa. Rantakalliossa on myös kaksi rajamerkkinä käytettyä rautatappia ja niihin liittyviä kaiverruksia.

Nunnanhauta (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Livonsaaren pohjoisosassa, Pekolanperänlahdesta n. 450 m etelään. Paikalla on laaja avokallioalue, joka laskeutuu loivasti pohjoiseen ja lounaaseen. Kallion päällä on kolme röykkiötä n. 10 m etäisyydellä toisistaan. Ainakin suurinta röykkiötä voidaan pitää pronssikautisen hautaröykkiön jäännöksenä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Mikoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Livonsaaren keskiosassa, Tynilän talon eteläpuolella pellon ja metsän rajalla sekä nykyisten talousrakennusten läheisyydessä. Paikalla on sijainnut vuonna 1812 laaditun kartan mukaan Hyrylän, Ylistyynelän ja Alistyynelän talojen yhtenäinen tonttialue. Paikalla on vielä jäljellä mm. hyvin säilynyt kellari sekä tuulimyllyn runko.
1724 tiluskartassa paikalla kaksi tonttimaata.

Auttinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Auttisten Tammimetsä -nimisellä peltojen ympäröimällä metsäisellä mäellä. Mäellä havaittiin 1980-luvun tarkastuksessa noin 13 x 9 metriä laajan rakennuksen raunio, jonka sisällä on sydänmuuri ja reunoilla kellaritilat. Rakennuksen muurien paksuus on yli metrin. Paikalla mahdollisesti sijainneen kivilinnan ensimmäisen rakennusvaiheen katsotaan ajoittuvan 1500-luvun toiselle puoliskolle. Vuoden 1698 verollepanokartassa mäellä ei ole enää rakennuksia.

Ihana (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mannan kylässä, Rukanaukon länsirannalla. Paikalla on peltojen ympäröimä mäki, jolla on sijainnut Hannulan kartano. Pellolta Hannulan tilan eteläpuolella on löytynyt kiviä, tiiltä ja laastia yhteensä n. 100 m pituiselta, pohjois-etelä -suuntaiselta alueelta. Paikalla oletetaan sijainneen n. metrin levyisen muurin, joka on estänyt merivettä nousemasta Hannulan kartanoon johtavalle tielle.

Lammashaka (1000008960) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maskun keskustan tuntumassa, Kankaisten kartanon talousrakennusten läheisyydessä. Paikalla on loivasti lounaaseen, kohti peltoa laskeutuva rinne, josta löytyi 1985 koekaivauksissa päasiassa rautakauden tyypin keramiikkaa. Paikalla on mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto.

Haapalan torppa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsän laidassa, Kankaisten kartanon pihasta n. 500 m luoteeseen. Paikalta on löytynyt 1985 koekaivauksissa rautakautiseen polttokenttäkalmistoon viittaavia löytöjä, mm. tasavartisen soljen katkelma sekä rautakauden tyypin keramiikkaa.

Rantametsä (1000008962) (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen uomasta n. 150 m kaakkoon. Paikalla on pellon reunalle ulottuva metsäinen mäki, jonka laidalla olevaan kallioon on hakattu ristin, sydämen, kirkon ja kirjan kuvat. Perimätiedon mukaan kuvat on hakattu muistoksi joen ylityksessä sattuneesta Lemun papin hukkumisesta.

Karinkylä Isotalo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Maskunjoen pohjoisrannalla olevalla savipellolla ja Isontalon piha-alueella. Paikalla on toiminut Naantalin luostari vuosina 1440-1443. Isontalon pihamaalta on löytynyt lahonneen ristin jäännökset navetan perustuksia kaivettaessa vuonna 1923. Risti on perimätiedon mukaan asetettu nunnakirkon alttarin paikalle. Navetan ja Maskunjoen uoman väliseltä pellolta on löytynyt tiilenpaloja ja kivirakenteita. Siellä kerrotaan sijainneen luostarin kellokastarin. Perimätiedon mukaan alueelta on löytynyt myös vanhoja hautoja pellon raivauksen yhteydessä. Rajatun alueen pohjoispuoliselta pellolta on löytynyt punnus KM 40191 vuonna 2014.

Nunnapolku (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Nunnapolun perimätiedon mukainen linjaus on kulkenut Nousiaisten kirkolta Turkuun. Polku ei erotu seudun pikkuteistä, mutta alavilla mailla se on ollut päällystetty kivilaatoilla, joita on tullut esiin mm. peltotöissä. On esitetty, että polku olisi alkuperältään katolisen ajan Pyhän Henrikin pyhiinvaellusreitti. Nunnapolun reunalla, keskikoordinaattien tuntumassa, on sijainnut Nunnalähteeksi kutsuttu luonnonlähde. Paikalla on nykyään kaksi sementtistä kaivonrengasta. Perimätiedon mukaan Nunnalähteessä on ollut vettä kuivinakin kausina, kun talojen kaivot olivat kuivuneet. Lähde on varustettu opastaululla.

Suuri Postitie (1000008966) (Kulkuväylät)
Historiallinen; 1600-luvun suuren postitien säilynyttä linjausta ja tienpohjaa Kankaisissa, Piuhassa, Jonkkustentiellä ja Taka-Palttassa. Linjaukseen liittyy säilyneitä tieosuuksia, rakennuksia, siltarumpu ja rajamerkki.
Kankaisten alueella tielinja on paikallistettu vuoden 1780 kartan perusteella, ja sama tielinja on merkitty vielä vuoden 1952 peruskarttaan. Vuonna 2023 Maskun Rivieran alueella karttoihin merkitystä linjasta havaittiin maastossa kaksi osaa, joita erottaa tielinjan poikki rakennettu Metsänvartijantie (tieosuudet 1 ja 2). Nämä tieosuudet ovat noin 6 metriä leveitä ja vaikuttavat olevan moottoriajoneuvoille kunnostettuja, mutta syvemmällä saattaa olla säilyneenä vanhempia kerroksia ja rakenteita. Lisäksi karttoihin merkityn linjauksen itäpuolelta havaittiin mäen ylittävä tienpohja (tieosuus 3), joka on todennäköisesti mäen kiertävää karttoihin merkittyä tielinjausta vanhempi.

Airikintie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Airikintie eli Huovintie on ilmeisesti kulkenut Aurajoen suulta Yläneen kautta Kokemäelle. Airikintien vanhaa linjausta on selvitetty Maskuun kuuluvassa enklaavissa, Vajosuon ja Järvijoen välisellä metsäalueella. Osia vanhasta kaukoreitistä erottuu venäläisellä topografikartalla.

Vahdon kirkkopolku (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha tielinjaus sijaitsee Kurittulan kylämäen lounaispuolella, jokivarteen laskevan peltorinteen yläreunassa. Paikalla on alunperin keskiaikainen kirkkopolun katkelma, jota on käytetty 1900-luvulle. Kirkkopolun pituus on ollut n. 550 m ja siihen on liittynyt pellon ja metsän rajassa puisia portaita.

Kuhankuono (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2006: Sijaitsee kahdeksan kunnan alueiden liittymäkohdassa Savojärven kaakkoispuolella. Suuri pitäjien rajalla oleva luonnonkivi suoalueella. Kivelle on rakennettu kivistä muurattu reunus, johon liittyy metalliosia. Vanhin tieto paikalla olevasta rajasta on vuodelta 1381.
Nykyisen rajamerkin on valmistanut rotaryjärjestö 1960-luvulla nousiaislaisen sahanomistajan Konrad Lehtisen johdolla. Rajamerkin sitä edellinen ulkomuoto näkyy Aulis Ojan vuonna 1936 ottamassa valokuvassa, jonka hän on julkaissut Maarian pitäjän historian 1 osassa (s. 155) ja Nousiaisten historian 1 osassa (s. 31). Vanhin tieto Kuhankuono-nimisestä rajapaikasta Nousiaisten ja Maskun pitäjien rajalla on vuodelta 1381 (Oja, Nousiaisten historia 1, 27.). Pitäjien rajaristeys on ollut varmuudella samalla paikalla viimeistään vuonna 1695 (Uudenmaan maanmittaustoimiston arkisto: Kuhankuonon kartta vuodelta 1695, värillinen mikrofilmi A2:47). Vuonna 1606 Kuhankuonolla oli nähtävissä silloin jo polttamalla ja hakkaamalla tärvelty nelikulmainen rajapaasi, jonka jokainen sivu oli sylen mittainen, ja johon oli valettu seitsemän kuparijuovaa kuvaamaan pitäjänrajoja.
Rajapaaden oli joku sysännyt ennen vuoden 1606 rajantarkastusta alas kolmelta kannatinkiveltä, joiden päällä se oli ollut. (Rajantarkastuspöytäkirja, laadittu 16.10.1606. Kansallisarkisto, Topographica, Mynämäki.). Tätä kuvausta vastaavaa kiveä tai tunnistettavia jäännöksiä siitä ei nykyisellä Kuhankuonon rajapaikalla ole. Jos sivuutetaan epätodennäköisenä se mahdollisuus, että vuoden 1606 tarkastuspöytäkirjan mainitsema rajapaasi olisi siirretty jonnekin tai pilkottu tunnistamattomaksi, näyttäisi, että Kuhankuonon nykyinen rajapaikka olisi muu kuin vuoden 1606 pöytäkirjan tuntema Kuhankuono. Epäselvyyttä on Kuhankuonon rajapaikan sijainnista varmuudella ollutkin, siitä on riidelty käräjissä 1600-luvun lopulla ja 1700-luvulla eri pitäjien asukkaiden esittäessä ristiriitaisia väitteitä rajapaikan sijainnista.

Rajavuori (1000008976) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suuren kivireunuksen ympäröimä rajamerkki kalliolla sijaitsee Vehka-Alhon talon pihasta n. 300 m luoteeseen. Tämän rajamerkin keskuskivi on ympäröity nelikulmaisella kylmämuuratulla kivireunuksella, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Neljästä sivusta kolme on noin 3,0 m:n pituisia, läntisempi kahdesta pohjois-etelä-suuntaisesta sivusta on 2,7 m:n pituinen. Rajamerkissä on 0,5 m:n levyinen keskuskivi, jonka yläpinta on noin 0,5 metriä kivireunuksen yläpintaa ylempänä. Keskuskiveen on hakattu "R8". Reunus on ladottu huolella särmikkäistä kivistä, sen korkeus vaihtelee 0,5-1 metrin välillä Reunuksen kaakkoiskulmassa on pystykivi, jota on tuettu paikoilleen. Lounaiskulmassa on ollut samoin tuettu pystykivi, joka on kaatunut. Tästä pyykistä 15,5 metriä kompassisuuntaan 30 astetta on pienempi pyykki, jossa on numero 118. Tästä pienemmästä pyykistä vajaa 7 metriä pohjoiseen on kallionharjan korkeimmalla kohdalla pieniä kiviä kahdessa itä- länsi-suuntaisessa jadassa, kiviä ei niissä ole juurikaan päällekkäin, vaan vain yhdessä kerroksessa.

Laaskallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliomäellä olevalla rajapaikalla on korkea pystykivi, jonka ympärillä on kivilatomus. Keskuskivessä on hakkaus "J L 1798".

Heinäköykky (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suuren kivireunuksen ympäröimä rajapyykki sijaitsee kalliolla sähkölinjan alla Kailassuon pohjoispäässä. Rajamerkin keskuskivessä on hakkaus " RÅ af JL 1798 193". Rajamerkistä n. 12 m koilliseen on viisarikivi, jossa ei ole merkintöjä.

Kiuksvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2006: Rajamerkki Nousiaisten ja Maskun rajalla ja Sontamalan, Killinvahan ja Juvan kylien yhteisessä pisteessä. Rajamerkissä on 1,85 m pitkä melko epäsäännöllisen muotoinen keskuskivi, jonka leveys on noin 0,5 m, ja paksuus vain noin 0,2 m. Keskuskivi on kumollaan sille asetetuista tukikivistä huolimatta. Näitten kivien välissä näkyi lahonneen merkkipaalun jäännös. Väljästi niiden ympärille on kivilaatoista tehty kylmämuuraamalla neliömäinen reunus, jonka sivujen pituuksiksi mittasin 4,0 X 4,1 m. Reunuksen ja keskuskiven välillä on 0,5-1 m:n levyinen tyhjä tila. Joissakin laatoissa on jopa lähes metrisiä sivuja. Keskuskiven näkyvillä kohdilla en huomannut merkkihakkauksia tai poranjälkiä. Viisarikiviä näkyi tämän rajamerkin lähettyvillä. Rajamerkin alkuperä saattaisi selvitä vanhoista pyykkiselityksistä. Alustavasti pitäisin sitä 1700-luvulla tehtynä, koska se muistuttaa lähellä Maskun ja Vahdon välisellä pitäjänrajalla Laaskalliolla olevaa Johan Lönnmarkin vuonna 1797-1798 teettämää ja joitakin muitakin vanhoja rajapyykkejä. Kiuksvuori on rajapaikkana keskiaikainen (Aulis Oja: Nousiaisten historia I, s. 28-29).

Herranpiltinpaltta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kookkaalla kivireunuksella varustettu vanha rajamerkki sijaitsee Juvan, Killinvahan ja Lankilan kylien yhtymäkohdassa.

Golfkenttä (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee golfkentän pysäköintialueen pohjoisreunalta n. 10 m itään. Paikalla on kaksi umpeenkasvanutta, loivasti suppilomaista kuoppaa kangasmaalla viiden metrin etäisyydellä toisistaan. Tiedot kuopista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Kailassuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Maskun lounaisrajalla olevalla hiekkakankaalla. Paikalla on loivan suppilomainen kuoppa, joka on halkaisijaltaan n. 5 m ja syvyydeltään n. metrin. Kaivannon reunoilla on paikoin havaittavissa vallia.

Etutalo (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Asuinpaikka sijaitsee Halisojantiellä olevan Etutalon pihamaan reunalla, loivasti kaakkoon laskeutuvalla peltorinteellä.
Maaperä alueella on hiekkaa. Paikalla olevasta perunamaasta on löytynyt kivikirves, kaksi hiointa sekä kvartsi- ja porfyyri-iskoksia. Myöhemmin alueelta on löytynyt lisäksi kivikirves/-taltta ja kvartsi-iskos (KM 40855: 1-2).
Vuonna 2015(?) alueen pohjoisreunalta löytyi metallinetsinnässä rautakautinen hevosenkenkäsolki (KM 40854). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 10-15 cm.

Seili (Själö/Fogdeby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Själön kylätontti sijaitsee Seilin saaren keskiosassa, vanhojen peltoalueiden ympäröimällä kallioisella mäellä. Kylä on ollut olemassa viimeistään 1500-luvulla, mahdollisesti jo keskiajalla. Kylässä oli 1560-luvulla 3 taloa. vuoden 1811 Seilin hospitaalin tiluskartan perusteella tontin vanhin paikka on sijainnut nykyisen tiiviisti rakennetun pihapiirin keskellä. Idässä tontti rajautuu hiekkatiehen, pohjoisessa asuinrakennukseen ja sen alla mahdollisesti säilyneeseen osaan, luoteessa avokallioalueeseen, lännessä 1800-luvun alussa rakennettuun "Valkoiseen taloon" ja lounaassa sekä etelässä nykyisen pihapiirin eteläreunaan.
Kylätontilla nykyisin oleva rakennuskanta käsittää puisia 1800- ja 1900-luvuilla rakennettuja asuin- ja piharakennuksia, jotka toimivat Saaristomeren tutkimuslaitoksen henkilökunnan asuntoina. Pihapiirissä on myöhempään maankäyttöön liityviä kaivantoja (mm. sähkötolppa, pyykinkuivatus- ja mattotelineitä, jätevesiviemäröinti). Tontin keski- ja pohjoisosat ovat tuhoutuneet sähkö-ja viemäröintitöiden seurauksena, ja eteläosaa halkovat vuonna 2009 arkeologien valvonnassa kaivetut sähkö- ja putkilinjat. Vuoden 2019 tutkimuskaivauksissa Seilin kylätontille kaivetuissa koekuopissa havaittiin kulttuurikerroksia ja rakenteita, joista nuorimmat ajoittuvat 1900-luvulle, vanhimmat viimeistään 1700-luvulle.

Vareksenpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Suomusjärven koillisosassa Varesjärven kaakkoisimman lahden, Vareksenpään, itärannan hiekkaperäisellä rantaterassilla sijaitseva kivikautinen asuinpaikka. Asuinpaikkaan viittaavia merkkejä, kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä sekä kulttuurimaata, havaittiin paikoittain noin 50 m matkalla rantaterassin päällä, törmän ja järven itärantaa kulkevan paikallistien välissä. Ranta-alue sekä korkeamman Pöytäkankaan etelärinne olivat tarkastusaikana syksyllä 2007 paljaaksi hakatut ja äestetyt. Asuinpaikka sijoittuu paikalle, jossa järven avovesi kohtaa soistuneen pohjukan.

Kuninkaansuo (Maarakenteet)
Historiallinen; Suomusjärven koillisosassa Kettulan kylän alueella, Kukinhuoneenharjan itäreunassa ja Kuninkaansuon länsipuolella sijaitsee kankaan törmän reunassa kuoppa. Se on 7-8 m halkaisijaltaan, toista metriä syvä ja suon puolelta reunavallillinen. Todennäköisesti kyseessä on tervahautaa varten tehty kuoppa, vaikka kuopan pohjalle tehdyssä koekuopassa ei ollut hiiltä, eikä juoksutusuomaa havaittu. Valliin tehdyssä koepistossa oli havaittavissa ohuehko huuhtoutumiskerros, muttei selvää rikastumiskerrosta. Parissa lähialueelle tehdyssä keopistossa ei havaittu muinaisjäännökseen viittavia merkkejä

Kukinhuoneenharju etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Suomusjärven Lahnajärven kylässä sijaitsevan Kukinhuoneenharjun eteläosan ison hiekkakuoppa-alueen eteläpuolella, aivan Lahnajärven kiertävän tien pohjoispuolella, pienen sivutien risteyksen kohdalla. Paikalla on pyöreä kuoppa, joka on reunan päältä mitaten on halkaisijaltaan noin 4 m ja syvyydeltään noin 1 m. Mahdollisesti kyse on pyyntikuopasta, vaikka muita kuoppia ei lähialueella havaittu tarkastuksen yhteydessä syksyllä 2007. Selvää vallia ei havaittu ja kuopan tien puoleinen eteläreuna lienee osin peittynyt myöhemmillä tiehen liittyvillä maa-aineksilla. Pohjoisreunan päälle tehdyssä koepistossa havaittiin huuhtoutumiskerrosta.

Jokela (1000009516) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mynämäen pohjoisosassa Saarisen kylässä Jokelan tilalla sijaitseva kiviröykkiö. Se sijaitsee metsässä Rautavuoren kallioalueen lounaispuolella, loivasti länteen viettävässä rinteessä. Laajoen uoma on noin 300 m lännessä ja Laitilan raja luoteessa runsaan kilometrin päässä. Röykkiö havaittiin metsäraivauksen yhteydessä, jolloin esiin tuli reunakehää, joka on tehty noin 70 cm laajuisista kulmikkaista kivistä. Sen sisällä on pieniä, noin nyrkinkokoisia kiviä, jotka ovat kuumuudessa vaurioituneet. Röykkiön halkaisija on noin 4 m ja korkeus 0,7 m. Se on erittäin säännönmukainen, pyöreähkö ja kupera. On mahdollista, että siinä on eri-ikäisiä kivikerroksia ja pinnalla olevat kivet saattavat olla myöhemmin tuotuja kiuaskiviä. Pintaturve on poistettu metsätöiden yhteydessä. Kallioperä alueella on ohuehkon maakerroksen alla.
Vanhan peruskartan mukaan pelto, joka nykyisin ulottuu noin 50 m päähän kiviröykkiöstä, on aiemmin ulottunut aivan sen lähelle. Liene mahdollista, että se on kokonaisuudessaan vasta historialliselta ajalta oleva viljelyröykkiö tai kiuas.

Takalanmetsä (Hautapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukainen tauteihin kuolleiden venäläisten sotilaiden hautausmaa, jossa tiedetään kaivellun hautoja 1900-luvun alkupuolella ja löydetyn luita 1980-luvulla. Paikka sijaitsee Isokylän rautatietunnelista noin 800 m lounaaseen ja Turku-Helsinki moottorietiestä etelään sijaitsevan metsäalueen itärinteessä, noin 0,5 km Halikon rajasta itään ja 1 km pohjoiseen Vanutehtaanmäestä. Kuuselan tilan pihäpiirin itäpuolen metsärinteessä on noin 60 m korkeuskäyrän vaiheilla hiekkainen terassi, jonka pohjoisosassa on avoin hiekkakuoppa. Terassilla on eri kokoisia kuopanteita noin 200-300 m pituudella. Osa on syntynyt 1900-luuvn alun hautojen kaivelun seurauksena. Kertomusten mukaan osa vainajista oli ollut maakuopassa istuvassa asennossa. Havaintoja vainajien luista on myös hiekkakuopasta. Venäläinen sotilaskasarmi oli 1800-luvulla Vanutehtaanmäellä. Vastaavan hautapaikan on todettu olleen moottorietien kohdalla ja sieltä esiin tulleiden vainajien luut olisi siirretty muualle tuntemattomaan paikkaan. Mainitun terassin ja itäpuoleisen Härkämäen välissä on notkelma, jossa olevaa kivettyä 2,5 m levyistä tietä nimitetään "Ryssänsillaksi", koska venäläiset kasakat olivat siitä ratsastaneet. Tie on johtanut mäenrinteen metsätielle, jonka kerrotaan paikkakunnalla olevan osa Huovintietä.

Kallavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiön jäännökset pienellä kalliokumpareella korkean Kallavuoren pohjoisosan laella, kolmiomittaustornin jäännöksen vieressä, siitä noin 9 askelta itään. Röykkiö on kukkulan länsireunalla, jyrkänteestä noin 30 askelta. Paikalta on komea näköala länteen. Röykkiö on jo muinoin hajoitettu, mutta sen pohjakivet ovat sammalen ja jäkälän alla. Osa kivistä on näkvissä. Etelästä pohjoiseen kiviä on noin 6,5 m matkalla. Päällä kasvaa männyn taimia. Noin 300 m etäisyydellä on kallionlouhintaa.

Karkkismäki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kaksi todennäköistä hautaröykkiötä metsässä lounais-koillissuuntaisella harjanteella luoteeseen ja kaakkoon loivasti viettävällä kohdalla. Sijaintipaikka on noin 2 km valtatie 8 itäpuolella, Kaittaantien länsipuolella, noin 35 m tiestä.
Suurempi röykkiö on pyöreä ja 5,5 m laaja. Sen lounaisosassa on kaksi isompaa tasapintaista kiveä, kaakkoissivulla pienemmistä pyöreistä kivistä koostuvaa kehää. Pohjois- ja luoteisreunalla on isompia kiviä. Tästä koilliseen noin 2 m on matala röykkiö sammaleen alla. Se on noin 3 m halkaisijaltaan.

Hirvikallio (1000009579) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha kantatalon tontti, jolla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.
Kohteen paikkatiedot on tarkistettava.

Juva (1000009581) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kylätontilla oli vielä 1780 -luvulla Ylitalon ja Alitalon kantatalot. Nykyään paikalla ei ole rakennuksia ja koko kylätonttialue on raivattu pelloksi. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.
Kohteen paikkatiedot on tarkistettava.

Kavantola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kylätontilla on sijainnut Pohjatalo ja Keskitalo. Isotalo oli jo 1780-l Kirjolan rajan tuntumassa. Vanhalla kylämäellä ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.
Kohteen paikkatiedot on tarkistettava.

Kytö (1000009583) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kylätontilla ei enää ole kantataloja. Joitakin ulkorakennuksia on vielä toisen tontin kohdalla. 1780-luvun alussa tontilla sijaitsivat vielä Ylimäisen ja Alimmaisen talot. Kirkonkirjoissa mainittua Alakydön kylänosaa 1880-luvulle asti. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Paatelmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha kylätontti, jossa 1770-luvulla sijaitsi kolme kantatilaa, jotka olivat etelästä pohjoiseen Alhainen, Yrjälä ja Ylhäinen. Pohjoisempana oli yksittäinen talo: Ylhäis Rantala. Paikalla ei enää ole rakennuksia.
Uudempi rakentaminen on tuhonnut mahdolliset jäänteet kylätontista pihapiirissä. Pihan pohjoispuolella metsässä on L:n muotoinen kiveys, rakennuksen kivijalan osa, jonka ympäristössä on tasattuja alueita ja mahdollisesti vanhaa pihamaata jäljellä.
Paatelmaa on ollut vakituisesti asutettu jo 1300-luvulle tultaessa. Kylässä oli 1500-luvulla viisi maatilaa. Tilat muuttuivat lampuodeiksi ja päätyivät Peksalan omistukseen 1800-luvun alussa. 1800-luvun aikana Paatelmaassa toimi telakka. Kylän keskus on siirtynyt hieman etelämmäs.

Toppjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojaon aikaan Topjoen pohjoispuolella sijaitsi Naapalan rustholli, Kaarlan rälssitalo sekä Tullan (=Jullas) ja Simolan augmentit.

Angela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha isonjaonaikainen tontti Angela.
Concept Charta öfver Angelniemi Samsällighets Ägor Belägne uti Åbo Län Halicko Härad och Sochn Författad År 1782. Carl P. Zierman genom Johan Colliander.

Valttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kantatalon tontilla on enää yksi ulkorakennus (lato) jäljellä. Valttilan talo on siirretty noin 140 m länteen isonjaon aikaiselta tontilta. Valttila on yksi alueen kantataloista, joka on asuttu jo keskiajalla. Valttilan vanha päärakennus on sijainnut pihapiirin eteläreunalla, paikalla, jossa on vielä jäljellä joitain perustuskiviä. Tämä rakennus on purettu vuosisadan vaihteessa. Päärakennuksen luoteispäädyn alla oli rakennusta vanhempi holvattu kellari, joka saattoi liittyä johonkin paikalla olleeseen aittariviin, jossa kellarin päällä on alkujaan ollut puinen aitta. Kellari voidaan ajoittaa 1600-1700-luvulle.
Nykyinen päärakennus (1860-luvulta) on ollut alkujaan vierastalo, jonka luoteispäädyssä oli karjakeittiö.

Viala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isonjaon aikaan tontilla oli Vialan kaksi taloa.

Yöntilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Majsalan, Rutin ja Sipilän talojen tontit sijaitsivat isojakoaikaan 1780-luvulla vanhalla kylätontilla. Sotilaan torppa on sijainnut aivan kylätontin vieressä 1780-luvulla.
Charta öfver Yöntilä Byss Ägor, jemte Pyhä Wainio ängs samfällighet, belägne i Åbo Län, Pikie Härad och Pemar Sokn: Haliko Pastorat, författad til Stroskifte, af underteckad Comissions Landtmätare, åre 1783 och 1784, C. G. Andersin.

Talola (1000009592) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mikola, Keskitalo ja Markuntalo isojaonaikaisella tontilla.

Revä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha Revän talon tontti. Revän talouskeskus on siirretty pohjoiskoiliseen. Vanhalla tontilla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Kuttila (1000009596) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha kylätontti on nykyään peltoa. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Raatala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiajalle sijoittuva tarulinna Viepjoen varrella. Paikalla nykyisin muistotaulu. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös. Seutukaavan suojelukohde.

Hakola (1000009598) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hakolan vanhalla kylätontilla on ollut isojaon aikaan hieman toisistaan erillään Ylitalon ja Alitalon Hakola (Hakola Öfvergårds ja Hakola Nedergårds) talouskeskukset.

Täppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Täppa (Teppa) eller Takapeldo stan hemman under Dragone hållet N:o 103 af Haliko Compagnie, innehafwas af ägaren i Händälä Rusthåll i Haliko Soken.

Suoloppi yks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha talon tontti, Träskvik tai Suoloppi. (Piirtäjän tulkinta). Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Päärinen yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokarttoihin 1700-l lopulla merkitty Pääristen kantatalon tontti. Tilan päärakennus on ilmeisesti hävinnyt jo 1800-lvulla. Pääristentien varrella, nykyään paikalla ei ole asuinrakennuksia.
Charta öfver Päris och Öfwerby Säterie Rusthållens med Kankarböle och Händola samt Kuston och Lassinböle hemmans In- och utägor i Bjerno Sockn, haliko härad och Åbo Lähn afmätte til Storskifte åren_1788,_1787,_och 1792 af Carl Björkbome.

Puontila yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puontilan kylän yksinäinen kantatila Bondböle Puotpyölinjärven päässä.
Lähde: Charta öfver Näsegårds jemte Gamlagårds och Lillböhle hemmans samt Stor och LillBaggböle med Storkusto Byars och Bondböle, Lilkusto, Alaspä, Kragsböle jamt Lidi hem Ägor i Åbo Län Haliko Härad och BjernoSockn, afmätte till Storskiften Åren 1792.

Lassinpyöli yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Skoila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kylätontilla Skoilantien varressa ei enää ole rakennuksia. Kantatalot on siirretty sieltä nykyisille paikoilleen sen pohjois- ja eteläpuolelle 1800-l:n kuluessa.

Vähäkuusto yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalon Lill Kusto rakennuksia ei enää ole jäljellä, mutta vanha kylämäki erottuu maisemassa. Kohde merkitty jo 1700-luvun lopun Kuninkaankartastoon.

Kollarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollarlan kylän kantatalo. Suullisen tiedon mukaan paikalla oli Kollarin talo vielä 1950-l. Vuonna 2003 paikalla oli vähän vanhaa kivijalkaa. Vieressä on Kollarinpelto. Kiskonjoen rannassa. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Germundsvedja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on 1700-l lopun isojakokartassa sotilasvirkatalon tontti. Germundswedia Boställe om 1½ mantal innehafwes af Capitain och Riddaren Carl Fock.
Arkistotietojen mukaan paikalla on sijainnut 1540- ja 1550-luvuilla kylä, jossa on ollut neljä taloa.

Tattula 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojaon aikaan paikalla on ollut "kupparin" talo. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Tattula 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on isojaon aikaan ollut kolme myllyä. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Pitkäkoski (1000009613) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäkosken yksinäistalon vanha talouskeskuksen tontti. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Inkere Toramäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toramäen kantatilan isojaon aikainen tontti. Tontilla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Nakola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nakolan vanha tila. Varesvuoren alueella on Majalan krouvin ja nk. Kivimuurin tiilirunkoisten 1800-luvun rakennusten lisäksi useita eri-ikäisiä rakennuksen perustojen jäänteitä sekä kellareita.

Pahkavuori yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli kaksi tilaa 1560-luvulla. Pahkavuoren vanhin kartta on laadittu vuosina 1782–91 (Kansallisarkisto, MH A108 10/3-11). Isojaon aikaan kylätontilla oli Ylistalon ja Alistalon tontit. Nykyisin paikalla ei ole enää vanhaa rakennuskantaa.

Paijula (1000009618) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Salon keskustasta noin 2 km luoteeseen Halikon alueella ja se tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Historiallisia karttoja tarkasteltaessa tultiin siihen tulokseen, että aiempi muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste oli hieman virheellinen. Paijula on sijainnut radan eteläpuoleisen mäen pohjoispäässä eikä radan pohjoispuoleisen mäen kyljessä. Nykyisin alue on ruohikkoa ja peltoa, vieressä on laaja liikekiinteistö. Vuoden 2019 inventoinnissa mäen luoteis- ja pohjoislaidalla havaittiin kaksi epämääräistä kivikasaa, jotka olivat katajien peitossa. Luultavasti toista näistä on pidetty Varesvuoren rautakautisena hautaröykkiönä (ks. kohde Varesvuori). Mitään todisteita siitä ei kuitenkaan ole ja on luultavampaa, että alueen kiviröykkiöt liittyvät historiallisen ajan toimintaan Paijulassa. Rakennuksen pohjarakenteita alueella ei havaittu, mutta alueelta löytyi kaivonpaikka.
Paijula (Pajula, Paijola) mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä v. 1410. Asutuksen yleisluettelon mukaan Paijulassa on ollut kaksi taloa vuonna 1540.
Viereisen mäen päällä havaittiin muutamia kuoppia, jotka vaikuttivat liittyvän osittain ainakin historialliseen maa-aineksen ottoon.
Muinaisjäännösalueen rajaus on tehty perustuen historialliseen kartta-aineistoon ja topografiaan. Hylättynä kylätonttina se on syytä luokitella kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Kohteen säilyneisyys, laajuus ja ajoitus voidaan selvittää koekaivauksella

Inkere Katrineberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Katrinebergin kartanon isojaon aikainen talouskeskuksen tontti. Tilan rakennukset siirrettiin nykyiselle paikalleen n. 250 metriä etelämmäksi ilmeisesti heti isojaon jälkeen 1800-luvun vaihteessa. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Patala (1000009620) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Patalan yksinäistalon isojaon aikainen tontti.
Charta öfver Inkeris Byss Inkeris Gårds och Romsila Byars jämt Toramäki augment_Patala_Haliko närad och Uskela Sochen, Författad år 1776 och 1777.

Vähähiisi 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Hiiden vanhalla kylätontilla oli isojaon aikaan neljän tilan talouskeskukset. Nykyisin tontilla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Vähähiisi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haaran kantatilan isojaon aikainen tontti. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Tattula 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella oli isojaon aikaan yhteensä kahdeksan torppaa. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Nokkahiisi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nokkahiiden vanha kylätontti. Paikalla ei ole rakennuksia. Isojaon aikaan tontilla ollut Uotin Takatalon, Uotin Keskitalon ja Martin Jusalan talouskeskukset. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Isohiisi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saksan kantatilan talouskeskus on jo isojaon aikaan 1800-luvun alussa ollut yksinäistontilla. Tilan nykyiset rakennukset ovat aivan vanhan tontin vieressä. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Kaivola Kärri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärrin kantatilan talouskeskus oli isojaon aikaan 1700-luvun lopulla tällä tontilla. Myöhemmin se on siirtynyt etelämmäksi.

Nokkahiisi (1000009627) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nokka-Hiiden Martin talon vanha kylätontti. Nykyisin tontilla ei ole rakennuksia. Isojaon aikaan tontilla ollut Martin tilan talouskeskus. Uuden-Martin talouskeskus sijaitsee noin 50 m tontin eteläpuolella. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Kirjola yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla sijaitsi isojaon aikaan Kirjolan kruunun rustholli (Kirjola krono Rusthåll). Paikalla ei ole enää rakennuksia.

Rauvola yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla talon tontilla sijaitsi 1770-l Ragnebölen talo. Talosta n. 200 m luoteeseen sijaitsi tuolloin tiilitehdas. Kumpikin alue nykyisin peltomaastoa. Ragnebölen ja Rauvolan välissä oli 1770-l kaksi torppaa. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Pukkilan kartanon yks. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha talontontti. Paikka nykyään peltoaluetta teiden risteyksessä. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös. Lähellä kivikautinen asuinpaikka.

Hirsjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartanon ja Vanhalan rakennukset sijaitsivat rinnakkain järven rannassa 1800-luvun lopulle saakka. Nykyisin tontti on rakentamaton. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.
Paikkatiedot on tarkastettava.

Kettula (1000009634) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha kylätontti, jossa ovat sijainneet kantatilat Ällipää (Ellipä Hemmanet, om 7 öre 12 pgs skatt, brukas af Grels Ericsson 1780), Nikula (Nikula Hemmanet 3 öre 18.pgs skatt, bebos af Johan Ersson 1780), Sulla (Sulla Hemman om 3 öre 18 pgs skatt, brukas af Elias Matsson 1780), Tomma (Tomma Hemmanet om 7 öre 12 pgs skatt, bebos af Johan Matsson 1780), Härkälä (Härkä Rusthåll, om 7 öre 12 pgs skatt, bebos af Johan Jacobsson 1780). Sippari (Grels) sijainnut näistä noin 170 m lounaaseen.
Vuonna 1923 valtiov.minist. päätöksellä em. talot yhdistettiin yhdeksi taloksi:1 Kettula.
Charta öfver Kettula Byss Ägor, belägne i Kisko Sokn, Haliko Härad och Åbo Höfdingen, författad åhren 1778 och 1779 (C. Björkbom).

Söderby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söderbyn yksinäistalon vanha tontti. Tilan nykyinen talouskeskus sijaitsee noin 200m vanhasta kylätontista lounaaseen. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Pettu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Petun kantatilan vanha tontti. ½ Pettu Ruthåll innehafves af Rusthållaren Benjamin Litz.
Charta öfver Pettu Rusthålls Ägor uti Bierno Sockn och Haliko Härad af Åbo Lähn, afmätt Åhr 1785 af Carl Björkbom.

Iloniemi (1000009705) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Iloneimen vuonna 1857 perustetun lasitehtaan paikka Raatalan kylässä. Aleksander Fahlerin perustama pääasiassa lasipulloja valmistanut tehdas toiimi vuoteen 18888.
Loivalla kumpareella Marttilan piharakennusten välissä on noin 50 x 30 metrin alalla havaittavissa kivijalkoja ja uunin perustuksia. Paikalla on ollut useita rakennuksia. Isäntä on löytänyt läheisiltä pelloilta runsaasti lasijätettä. Lasitehtaan ajoilta on paikalla vielä jäljellä pajarakennus, jota Kuusjoki-seura hoitaa. Kumpareella on myös Kuusjoki-seuran pystyttämä opastaulu.

Madossuo (Maarakenteet)
Historiallinen; Märynummen pientaloalueen itäpuolella hiekkaisella mäntykankaalla rinteessä sijaitsee ainakin 80 pitkänomaista hautamaista painannetta ja yksi täysin pyöreä painanne. Pitkänomaiset painanteet ovat 2-3 x 1,5-2 m ja enintään 0,5 m syviä, pyöreä painanne 4 m halkaisijaltaan. painanteiden reunoilla ja keskellä näyttää olevan nokimaata ja likamaata. On mahdollista, että kyse on 1700-luvun venäläisten sotilaiden leiripaikasta, jossa sotilaat ovat majoittuneet telttakankaan peittämiin maakuoppiin tai Märyssä olleen Halikon reservikomppanian toimintaan liittyneistä rakenteista 1800-luvulta.

Näset (1000010133) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Luonteeltaan epävarma pieni, pyöreähkö ja matala kivilatomus Näsetin kalliokumpareella, Sundvikenin lahden pohjoisrannalla, mäkialueen korkeimman kohdan koillispuolella. Latomuksen halkaisija on 2 m ja sen kivet ovat jäkälän peitossa. Paikka on kalliopohjainen harvapuustoinen avokallio, joka viettää etelään ja pohjoiseen. Latomus on pohjoisrinteen puolella, leirintäalueelle johtavasta tiestä noin 28 m etelään. On mahdollista, että kyse on hautaröykkiön pohjasta tai myös vanha leiritulipaikka. Latomus paikannettiin alueen kaavoituksen yhteydessä tehdyssä maastotarkastuksessa.

Hiiströminmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hiiden kylässä, Koivuniemen talosta 200 m lounaasen, Aurajoesta 500 m pohjoiseen mäen laella, peltoharjanteen molemmin puolin.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.
Mäen etelärinteellä on noin 15x15 m laajuisella alueella on 1-2 rakennuksen kivijalkaa sekä mahdollisia kiukaan pohjia kaksi. Rakennuksen iästä ei ole tietoa.

Hiisi (1000011098) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut vanha kylätontti sijaitsee Hiiden kylässä, Aurajoesta 300 pohjoiseen, Myllymäen ja Koskenmäen välisellä peltoalueella. Paikka on pusikoitunut peltosaareke, jossa on mm. holvikellarin raunio ja kivijalan raunioita. Hiiden viimeinen asuinrakennus on purettu 1960-luvulla.
Tilasta on maininta vuodelta 1492. Turun piispalle talo kuului vielä 1560-Luvulla. Tilasta tuli Maskun komppanian Rustholli vuonna 1704.

Högåker 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kemiön kunnan koillisosassa, Högåkerin talosta 300 m eteläkaakkoon, peltoaukean länsilaidalla olevalla hiekkaharjanteella ja sen eteläpuolisella tasanteella.
Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia.

Vilniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Teijon pohjoispuolella olevassa kallioisessa Vilniemessä, rannasta noin 50 m kallion laen tuntumassa.
Kiviröykkiö on kooltaan 4x5 m ja korkeus on 0,5 m. Keskellä on isompia kiviä. Röykkiö saattaa olla hiidenkiukaan jäännös tai rajamerkki.

Västerhamnen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvalla Hamnöllä, matalassa, länteen päin avautuvassa lahdessa. Lahden pohjoisrannalla on lohkareista raivattuja alueita, joille veneet on vedetty ylös. Alueita rajaavat rantaa vastaan kohtisuorat, koillislounaissuuntaiset kivivallit, joista kuusi on selvästi erottuvaa ja kaksi epämääräisempää. Kivivallien leveys vaihtelee 2-3 metriin ja pituus 3-16 metriin. Rannanpuoleisessa kalliossa on rautatappeja.
Kivivallit:
1. Matala, epämääräinen. Pituus noin 9 metriä, leveys noin 2 metriä.
2. Runsaat 10 metriä rannasta. Kallioreunaa vasten on kasattu lohkareita noin 7 metrin pituudelta.
3. Korkea, selvä rakenne. Pituus 16 metriä, leveys noin 2-3 metriä.
4. Yläosan lohkareet kasattu kalliolle. Pituus noin 13 metriä, leveys noin 2-3 metriä.
5. Pituus 6 metriä, leveys 3 metriä.
6. Pituus 3 metriä, leveys 2 metriä.
Lahden pohjukassa on lisäksi rannasta koilliseen lähtevä useiden kymmenien metrien pituinen lohkarerivi, jonka päässä on rajaröykkiön tapainen kivikasa keskuskivineen.
Paikka on perimätiedon mukaan toiminut talvisatamana, sillä se pysyy kauemmin jäättömänä kuin suojaisempi kyläsatama Sundetissa. Satamaa ovat käyttäneet kalastajat monesta pitäjästä. Rannansiirtymiseen perustuen ajoitettuna kivivallit voivat olla peräisin 1700-luvulta, mutta satama on ollut käytössä viimeistään 1800-luvun puolesta välistä.

Kyrkogårdsudden 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskärin kuuluvan Hamnön pohjoiskärjessä, kivikkoisella kannaksella.
Kohde on kahteen osaan jaettu rakennuksenjäännös, mahdollisesti tomtning-jäännös. Rakenteesta on näkyvillä lähes pelkästään pyöristyneistä kivistä ja lohkareista ladottu matala, korkeimmillaankin noin 0,4 metriä oleva, kylmämuuri. Muuri on muodoltaan kulmistaan pyöristetty nelikulmio. Muurin pikät sivut ovat pohjoiseteläsuuntaiset. Länsipuolen pitkä seinä on muita seiniä korkeampi ja selvemmin erottuva, mutta sijaitsee alemmalla tasolla kuin itäpuoleinen pitkä seinä. Rakennelman pituus on 13,5 metriä ja leveys 9,2 metriä. Rakenteen jakaa keskeltä kahteen osaan kiviröykkiö. Rannansiirtymäajoituksen mukaan rakenne ei voi olla varhaisemmalta ajalta kuin 1600-luvun lopusta.
Kylmämuuratun rakenteen lähellä itäpuolella on kiveys, jonka pituus on 7 metriä, leveys 4 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Kivet tässä rakenteessa ovat vaihtelevankokoisia.
Ensin mainitun kylmämuuratun rakenteen luonnetta ei voida määrittää ilman tarkempia tutkimuksia. Se on verrattain suurikokoinen ollakseen tomtning-jäännös, mutta tämäkään tulkinta ei ole pois suljettu. Kyseessä voi olla myös mahdolinen kappelin jäännös.

Kyrkogårdsudden 3 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskärin kuuluvan Hamnön pohjoiskärjessä. Siellä, pohjoiskärjen rantakalliossa, on ryhmä kallioon hakattuja kirjaimia, lukuja ja kuvioita. Kuvioiden syvyys ja luettavuus vaihtelee.
Vanhin kalliooon hakatuista vuosiluvuista on vuosiluku 1685 ja nuorin peräisin 1800-luvun lopulta. Kalliomerkkien ikä ja motiivit viittaavat siihen, että ne liittyvät Jungfruskärin luonnonsatamaan, joka sijoittui Lill-Sottungan ja Turunmaan saariston välisen historiallisen väylän varrelle. On mahdollista, että Kyrkogårdsuddenin kalliomerkit ja rakennuksenjäännös (ks. Kyrkogårdsudden 1) liittyvät toisiinsa.
Kalliomerkkien joukossa on muun muassa muistomerkki, joka liittyy Jungfruskärissä muistitietona säilyneeseen tapaukseen hamnöläisestä nuoresta miehestä, joka lähisaarelle suuntautuneen riiausmatkan päätteeksi vajosi jähini ja menehtyi. Lisäksi yksi kaiverruksista saattaa liittyä pohjalaiseen 1700-luvulla eläneeseen kirkkomaalariin, Thomas Kiämpeen.

Hamnö 1 (Taide)
Historiallinen; Jungfruskärin kuuluvam Hamnön koillisrannalla on ryhmä rantakallioon hakattuja kirjaimia ja numeroita. Numeroista on erotettavissa ainakin vuosiluku 1873.

Hamnö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jungfruskärin kuuluvan Hamnön itärannan tuntumassa. Röykkiö on kasattu enimmäkseen pyöristyneistä, melko tasakokoisista kivistä ja lohkareista. Röykkiön pituus on 3,7 metriä, leveys 2 metriä ja korkeutta sillä on 0,2 metriä. Kohteen luonne on epäselvä.

Nölstö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Nölstön etelärannan tuntumassa, lounaaseen päin laskevalla kalliolla. Matkaa rantaan kiviuunin sijaintipaikalta on noin 100 metriä.
Uuni koostuu pääosin särmikkäistä, osittain rikkipalaneista lohkareista, joiden välissä on pyöristyneitä pikkukiviä. Uunin suuaukko on kohti etelää, katto-osa puuttuu. Rakenteen pituus 2,3 metriä, leveys 2,1 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Ulkomittaan nähden korkeat kylmämuuratut seinämät. Onkalon sisämitat ovat olleet noin 1.4 x 1.0 m. Uunin pohjoisseinä on puolen metrin korkuista kalliotörmää vasten.

Nölstö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Nölstön etelärannan tuntumassa, lounaaseen laskevalla kalliolla, noin 50 metriä Nölstö 1:n kiviuunista etelään.
Uuni koostuu pääasiassa särmikkäistä, kuumuudessa lohkeilleista lohkareista. Uunin suuaukko on kohti kaakkoa. Katto-osa on romahtanut ja uuni muistuttaakin ulkonäöltään lohkarekasaa. Uunin pituus ja leveys ovat 2,8 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Sisämitat ovat olleet noin 1.8 x 0.8 metriä. Uunin ympäristössä on paljon lohkareita. Suuaukkoa vastapäätä NW-päädyssä rakenteen sisäpuolella näkyy selvä suorakulmaisen päädyn muodostava laaka.

Kanonberget (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Storlandetin saaren länsirannan silokalliolla. Kallion tasaisella, lähes vaakasuoralla pinnalla, on hieman heikosti luettavissa merkkejä. Kuva esittänee raakapurjealusta.
On tiedossa, että lähimaastossa on huonosti erottuvia ja dokumentoimattomia piirtokirjoituksia, joissa ainakin vuosiluku 1808.

Kråkskär Husholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kråkskäretin saarella, Husholmenin niemessä, joka aikaisemmin on muodostanut pienen Kråkskäretistä erillään olevan saaren. Paikalla on kaksi rakennuksenjäännöstä. ks. alakohteet
Rakennustenjäännöksissä on luultavasti kyse kalamajojen jäännöksistä. Ne saattavat kuitenkin myös liittyä krouviin, jota Per Lrsson Bohm piti Kråksäretissä 1600-luvun puolivälissä (Korpo genom tiderna: 236). Rakennuksenjäännös 1 on kuitenkin niin matalalla tasolla merenpinnasta, että se olisi 1600-luvulla sijainnut aivan rannan tuntumassa. Se on tuskin kuitenkaan rantavaja, koska siinä on ollut tulisija.
Kohteen iänmääritys: Rakennuksenjäännös 1:n maksimi-ikä on 1725 +/-20 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1480+/-40. Rakennuksenjäännös 2:n maksimi-ikä on 1600 +/-30 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1360 +/-50.

Västerrevet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jurmon länsiriutan koillispäässä, sen laella kansallispuiston alueella. Maaperä alueella on huuhtoutunutta kivikkoa.
Kohde koostuu pienistä kiviraunioista, joita sijaitsee koillislounaisuuntaisena ketjuna pitkin riutan lakea. Ketjussa on yhteensä 17 (koillisin raunioista nro 1, lounaisin nro 17)kivirauniota ja paikoin rauniot ovat tasaisin välimatkoin. Ne on kasattu pyöristyneistä, jäkälöityneistä kivistä. Ketjuun kuuluvien raunioiden halkaisija vaihtelee 1,1-2,6 metriin. Lähistöllä sijaitsee myös ketjuun kuulumattomia kiviraunioita.
Västerrevetin kivirauniot ovat todennäköisesti verkkojen tai nuotan kuivaamiseen käytettyjen hangaspuiden tukikiveyksiä. Iänmäärityksessä kiviraunion numero 6 korkeudeksi vaaittiin 4,3 metriä mpy, josta saadaan maksimi-iäksi 1310 +/-60 ja keskiveden tasoa vastaavaksi iäksi 1050 +/-80.

Moringharu 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Moringharun luodon länsiosassa, lähellä rantaa. Se on kallioiden ympäröimässä notkossa, vaakasuoralla kivikkoisella alustalla.
Kohde, nk. tomtning-jäännös, koostuu pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista, jotka on aseteltu soikeaan kehään. Rakenteen ulkomitat ovat 5,8 metriä (N-S) ja 4,3 metriä (W-E). Sisämitat ovat noin 3,5 metriä (N-S) ja 2,3 metriä (W-E). Länsi- ja eteläseinäminä on suuria lohkareita. Itäseinämä puolestaan koostuu hieman pienemmistä, päällekkäin nostetuista lohkareista, joista osa on kellahtanut rakenteen sisäpuolelle. Muurirakenteen korkeus on 0,2-0,5 metriä, ja sen länsireunassa on 0,8 metrin korkuinen siirtolohkare. Rakenteen sisäala on tasainen lukuun ottamatta muutamia hajalohkareita. Rannansiirtymään perustuva kohteen maksimi-ikä on 1490 +/-40 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1230 +/-60.
Neljä metriä tomtning-jäännöksen länsipuolella on kahden siirtolohkareen pystysuoran seinämän muodostama nurkka, joka aukeaa lounaaseen. Siirtolohkareiden seinämien korkeus maasta on 1,2-1,4 metriä. Tässä nurkassa on kiven pinta mustunut ja siinä näkyy lämpölaajenemisvaurioita. Nurkan edustalta on raivattu lohkareita. Kyseessä on todennäköisesti tulisijan jäännös. Myös siirtolohkareiden pohjoispuolella, kiinteän kallion seinää vasten on kasattu lohkareita kallion ja siirtolohkareen rakoon. Myös tämä saattaa olla tulisijan jäännös.

Moringharu 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Moringharun luodon pohjoisosassa, lähellä rantaa, erittäin louhikkoisessa maastossa. Se on likimain vaakasuoralla maanpinnalla, louhikossa.
Kohde, tomtning-jäännös koostuu pyöristyneistä lohkareista, jotka on aseteltu melko säännölliseksi kehämuuriksi. Muurirakenne on kuitenkin hieman hajanainen ja liittyy osittain suoraan ympäröivään luonnotilaiseen lohkareikkoon, mutta on erotettavissa ja selvästi ihmisen tekemä. Koillisosa muurista on epämääräisin. Muurin sisämitat ovat 2,5 metriä (SE-NW) ja noin 2,0 metriä (SW-NE). Korkeutta muurilla on noin puoli metriä. Muurin lounaisosassa on aukko, jonka leveys on puolisen metriä. Muurin rajaama sisäala on epätasainen. Rakenteen rannasiirtymään perustuva maksimi-ikä on 1620 +/-30 ja kreskiveden tasoa vastaava ikä 1360 +/-50.
Neljä metriä länteen tomtning-jäännöksestä on pyöristynyt graniittinen siirtolohkare, jonka länsisivulta on raivattu pois lohkareita. Siirtolohkareen länsisivulla on lämpölaajenemisvaurioita, joten kyseessä on todennäköisesti tulisija. Muutoin tomtning-jäännöksen lähiympäristössä on jäölkiä lohkareiden siirtämisestä ja kasaamisesta.

Moringharu 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Moringharun luodon itäosassa, lähellä Jurmon pääsaareen yhdistävää kannasta. Ympäristö on kanervikon peittämää louhikkoa.
Kohteessa on kaksi pitkää, pyöristyneistä lohkareista kasattua muuria, jotka alkavat suuren siirtolohkareen luota ja nousevat loivasti rannasta ylöspäin. Eteläisemmän muurin pituus on noin 12,5 metriä ja se on itäkoillis-länsilounaissuuntainen. Muuri kääntyy rannan päässä pohjoiseteläsuuntaiseksi muutaman matrin pituudelta. Muurilla on korkeutta noin 0,6 metriä. Pohjoisemman muurin pituus on noin 16 metriä ja se on kaakkoisluoteissuuntainen.
Muurien väliin jää yläpäässä 9-10 metriä ja alapäässä noin 5 metriä leveä ala, joka on raivattu suurimmaksi osaksi puhtaaksi lohkareista. Rakenne on todennäköisesti veneenvetopaikka. Tosin se on epätyypillinen siinä mielessä, että venettä varten tasaiseksi raivatut alat ovat varsin leveitä.
Klangin (et al. 1991:289-290) 1/3-säännön mukaisesti laskettuna veneenvetopaikka on raivattu keskiveden ollessa 2,0 metrin tasolla, siis 1560 +/-30.

Estnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Estnäsin niemessä, Jurmon kyläsaaren kaakkoisosassa, louhikkoisella loivasti rantaan laskevalla kanervanummella. Kohteessa on neljä solumaisesti osittain toisissaan kiinni olevaa tomtning -jäännöstä. Ne koostuvat enimmäkseen pyöristyneistä, melko tasakokoisista lohkareista, jotka on aseteltu soikeiksi muuriksi. Päädyissä kivet kookkaampia. Ulkomitoiltaan jäänteet ovat n. 3 x 5 m kokoisia ja korkeudeltaan n. 0,3 - 0,5 m.
Rakenteiden rannasiirtymään perustuva maksi-ikä on 1540 +/-40 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1280 +/-60.

Enharu 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puuttoman ulkoluodon etelärannalla, Jurmon kylämaan kaakkoispuolella. Graniittisessa kalliossa on etelästä nouseva notko, johon on raivattu lohkareita siirtämällä lounaiskoillissuuntainen, runsaat 20 metriä pitkä ja 2-3 metriä leveä uoma. Tästä uomasta veneet on vedetty maihin likimain kohtisuorassa suunnassa uomaan nähden. Uoma on kostea ja sen itäranalle on kasattu lohkareita. Lohkareista raivattuja tasanteita on neljä. Tasanteet (1-4) lueteltuna etelästä pohjoiseen:
1. Siirtolohkareiden väliin raivattu SE-NW-suuntainen tasainen alue, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin 1,2-2,0 metriä. Tiheän katajan peitossa.
2. Raivattu SE-NW-suuntainen tasainen alue, jonka pituus 10 metriä ja leveys 2 metriä. Pohjoispuolisessa vallissa paljon pyöristyneitä lohkareita. Alue on tiheän katajan peitossa.
3. Raivattu, SE-NW-suuntainen, tasainen alue, jonka pituus on 9 metriä ja leveys 1,5-1,8 metriä. Tiheän katajan peitossa.
4. Raivattu S-N-suuntainen, tasainen alue, jonka pituus on noin 8 metriä ja leveys alapäässä 2,0 metriä. Alueen yläpää on epämääräinen.
Paikallistopografiasta voidaan päätellä, että Enharun veneenvetopaikka on ollut käytössä 1400-luvun lopulta enintään 1500-luvun loppupuolelle.

Enharu 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puuttoman ulkoluodon eteläosassa, Jurmon kylämaan kaakkoispuolella, Enharun veneevetopaikan yläpuolella, rinteessä. Täällä neljän graniittisen siirtolohkareen väliin jää likimain suorakaiteen muotoinen alue, jonka pituus on noin 3 metriä pohjoiseteläsuuntaan ja leveys 2,3 metriä länsi-itäsuuntaan. Siirtolohkareiden väliin on nostettu pienempiä irtaimia lohkareita. Näin rajautuva alue on melko tasainen lukuun ottamatta keskellä olevaa lohkarekasaa. Rakenne on katajien peitossa.
Rakenteen rannansiirtymiseen perustuva maksimi-ikä on 1640 +/-30 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1370 +/-50. Tomtning-jäännös liittyy kuitenkin selvästi veneenvetopaikkaan, joten rakenne on tässä tapauksessa vanhempi kuin laskettu maksimi-ikä.

Enharu 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puuttomalla ulkoluodolla Jurmon kylämaan kaakkoispuolella, rantaan laskevassa louhikkoisessa rinteessä.
Kohteessa on etelälounais-pohjoiskoillissuuntainen, vajaan metrin levyinen kallionrako, johon on asettetu poikittain laakakivi. Rakennelma on katettu pikkukivillä siten, että kallionrakoon muodostuu uuni, jonka suuaukko on pohjoiseen. Uunin onkalon syvyys on 0,6 metriä, leveys 0,5 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Onkalon seinämissä ei ole selviä lämpölaajenemisvaurioita. Uunia ympäröivä kallio ja suuret lohkareet antavat hyvän tuulensuojan etelänpuoleisille tuulille.

Stora Måsskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jurmon eteläpuolella olevalla puuttomalla ulkoluodolla, hieman luodon huipun alapuolella.
Kohde on H:n muotoinen suurista, jopa monisatakiloisista pyöristyneistä lohkareista tehty rakenne, jonka haarat avautuvat kaakkoon ja luoteeseen. Rakenteen eteläpuolella on lohkareiden ympäröimä solumainen kolo. H:n muotoisen rakenteen haarojen pituus on noin 4,5 metriä ja korkeus 1,1 metriä. Rakenne on raskastekoinen tomtning-jäännökseksi. Se lienee kalamajan tai muun rakennuksen jäännös.

Alu (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utöseen kuuluvan Alun kalakarin satamalahden pohjukassa. Merkkien keskellä on kalamaja, jonka lounais- ja eteläpuolella olevilla kallioilla merkit sijaitsevat.
Kallioon on hakattu enimmäkseen melko hyvin luettavia merkkejä. Merkit ovat todennäköisesti Alussa asuneiden sesonkikalastajien hakkaamia. Löydetyt merkit ovat ryhmittyneet seitsemään ryhmään. Merkit ovat numeroita (vuosilukuja), kirjaimia ja kokonaisia nimiä. Vanhin vuosiluvuista on 1818 ja nuorin 1920.

Boskär (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Boskäriin kuuluvalla Storlandetin saarella, saaren keskiosassa. Maasto hautaraunion ympäristössä on kallioista, kuivaa männikköä. Röykkiö sijaitsee ympäristöstään vain hieman kohollaan olevalla, laakealla, vaakasuoralla kalliopinnalla.
Röykkiö on pyöreä, poikkileikkaukseltaan epämääräinen hautaraunio, jonka pituus on 5,2 metriä, leveys 5,1 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Näkyvissä olevat kivet on melkein pelkästään pyöristyneitä ja melko tasakokoisia. Röykkiön keskiosassa on matala kuoppa. Röykkiön pohjois- ja eteläosassa kasvaa kaksi mäntyä.

Ådön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ådön saarella, loivapiirteisellä kalliolla Ådön keskiosassa korkeimpien huippujen eteläpuolella. Röykkiö on kuperalla, epätasaisella kalliopinnalla. Kohteelta ei ole sanottavasti näkyvyyttä lähimaisemaan.
Röykkiö on reunoiltaan epämääräinen, matalahko ja tasainen hautaraunio, jonka pituus on 6,1 metriä länsi-itäsuuntaisesti mitattuna, leveys 5,2 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiö on koottu enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista, joskin joukossa on muutamia särmikkäitäkin lohkareita. Tiiveintä kiveys on kallioharjanteen kohdalla. Kiviä on mahdollisesti valunut kalliota alas pohjoisen puollelle, muutoin rakenne on ehjä.
Hautaröykkiössä on erityisen paljon hiekkakivi/arkosiittilaakoja. Niitä on päällisin puolin laskettuna kolmisenkymmentä, kun lohkareiden kokonaismäärä haudassa lienee ehkä 200-400. Hautaan on selvästi valikoitu punaista kiviainesta. Punaisen kiviaineksen valikointi hautoihin tunnetaan mannerrannikolta sekä pronssi- että rautakautisista yhteyksistä (Miettinen 1980; Miettinen 1986; Kuokkanen ja Korkeakoski-Väisänen 1985).

Åsbacka (1000011217) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Berghamnin saaressa, pellon ja rannan välissä olevan kallion laella ja etelärinteellä. Alue on osittain hakamaata.
Kansallispuiston maalla hakamaalla on kolme puolen metrin korkuista maakumpua, joissa on lohkareita tiiviin ruokamultakerroksen ja nurmen alla. Kummuista parikymmentä metriä etelään ja lounaaseen tontinrajan eteläpuolella oli inventoinnin aikaan kuorittu kaivinkoneella pintamaata pois. Pintanurmen alta paljastui ruokamultakerros, jonka alla oli kiviä ja soraa. Ruokamultakerroksessa oli palanutta savea, palanutta sekä palamatonta luuta, tiilenporoa, fajanssia, puuhiiltä ja rikkipalaneita kiviä.
Vuonna 2009 tehdyssä koekaivauksessa Åsbackan kylätontti rajattiin ja todettiin, että asuinpaikka jatkuu maanpinnalle näkyvien rakenteiden perusteella viereiselle alueelle. Tältä alueelta paikannettiin mm. yksi tulisijan pohja. Lisäksi paikannettiin toinen alempana oleva asuinpaikka, jossa oli useita tulisijan ja rakennusten perustuksia. Kaikki rakenteet liittyvät 1700-luvulla autioituneeseen keskiaikaiseen asuinpaikkaan.

Öijen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ön-saaren luoteisosassa, rannasta nousevassa kallioisessa rinteessä, pohjoiseen laskevalla sammaleisella kalliolla. Näkyvyyttä paikalta on voinut olla ainoastaan luoteeseen.
Röykkiö on pyöreä, kuperaprofiilinen ja sen pituus ja leveys ovat 4,6 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Näkyvissä olevat lohkareet ovat enimmäkseen pyöristyneistä ja melko tasakokoisia. Pinta on sammaleen peitossa. Röykkiön keskiosassa on viisi muita suurempaa lohkaretta, jotka on asetettu siten, että niistä muodostuu suorakulma. Suorakulman itälänsi- ja pohjoiseteläsivut ovat pituudeltaan 1,8 ja 1,6 metriä. Ei ole pois suljettua, etteikö rakennelma voisi olla kiviuunin jäännös, mutta sellaiseksi se on kuitenkin kovin suurikokoinen. Rakennelma on inventoinnin yhteydessä luokiteltu hautaraunioksi.

Grötö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Grötön saaren pohjoisrannan tuntumassa, kallioisessa itärinteessä. Kohde on enimmäkseen särmikkäistä kivistä ja lohkareista koottu kiviuuni, jonka koillisseinämä on kallioportaan jyrkästi viettävä pinta. Uunin kate ulottuuu kallioportaan tasolle.
Uunin pituus ja leveys on 1,6 metriä ja korkeus 0,9 metriä. Uunin suuaukko on kohti luodetta. Sen onkalo on hyvin säilynyt. Onkalon pituus on 0,9 metriä, leveys 0,7 metriä ja korkeus sisältä noin 0,4 metriä. Suuaukon leveys on 0,4 metriä ja korkeus 0,2 metriä. Suuaukon päällä on särmikäs laaka. Uunin holvaus on tehty suurista lohkareista, joiden välejä on täytetty pikkukivillä. Kivien pinnoissa erottuu lämpölaajenemisvaurioita, ja muutamat lohkareista ovat halkeilleet. Uuni on sammalen ja jäkälän peittämä ja hyvin säilynyt.

Grötö 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Grötön saaren pohjoiskärjen tuntumassa, loivapiirteisessä kalliomaastossa.
Kiviuuni koostuu särmikkäistä ja pyöristyneistä kivistä ja lohkareista, jotka on koottu kapealle kaakkoisluoteissuuntaiselle kallioselänteelle. Rakenne on hajonnut ja kivet levinneet alueelle, jonka pituus on 5,9 metriä (kaakoisluoteissuunta) ja leveys 3,9 metriä (lounaiskoillissuunta). Kivikasan korkeus on noin 0,5 metriä. Sen kaakkoispäässä makaa kyljellään suuri, särmikän laaka, joka todennäköisesti on kuulunut uunin holvattuun onkaloon.
Grötöläisen informantin mukaan paikalla on ollut kiviuuni, joka oli suurempi kuin Grötön itäpäässä oleva uuni. Uunin suuaukko avautui koilliseen. Uuni tuhottiin uteliaiasuudesta 1930-luvulla. Uunia purettaessa ei löydetty mitään, eikä tuolloin tapahtuneen purkamisen jälkeen uuniin ole enää koskettu.

Granholm (1000011221) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Granholmin saaren huipulla, kuperalla graniittisella avokalliolla. Paikalta on näkyvyys kaikkiin ilmansuuntiin.
Röykkiö on muodoltaan kupera ja reunoiltaan hieman epämääräinen. Sen kaakoisluodesuuntainen pituus on 7,2 metriä, leveys 4,7 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Röykkiö on koottu lähes pelkästään pyöristyneistä kivistä ja lohkareista, ja siinä on paljon pikkukiviä. Röykkiön keskellä on kekominen, suurista lohkareista koottu kasa. Kaksi metriä etelään hautaraunion reunasta on kehysmäinen pieni kivilatomus. Kiveyksen luoteisreuna on valunut hieman kalliota alas.

Mjoö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Mjoön saaren eteläkärjessä graniittiterassillla, likimain vaakasuoralla pinnalla. Paikalta on nökyvyyttä Mjoön sundin suuntaan ja etelään.
Paikalla on matala kivilatomus, jonka reunat ovat epämäääräiset ja pinta epätasainen. Röykkiön pohjoiseteläsuuntainen pituus on 5,2 metriä, leveys 3,9 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Kivet röykkiössä ovat pyöristyneitä ja särmikkäitä, melko tasakokoisia lohkareita. Rakenne on hajanainen ja kiviä on vierinyt terassin reunalta lounaaseen.
Hauta sijaitsee maastossa hiukan korkeammalla kuin Gluckertin (1976) rantapintavyöhyke Litorina VII (AD 200). Haudan suurin mahdollinen ikä on noin AD 0.

Gånganberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Trunsön kyläsaarella, saaren kaakkoisosan kalliopaljastuman etelärinteessä, vaakasuoran kallionpinnan reunalla.
Röykkiö on hieman epämääräisen muotoinen ja poikkileikkaukseltaan kupera. Sen länsi-itäsuuntainen pituus on 4,1 metriä, leveys 3,1 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Röykkiö on kasattu pyöristyneistä, tasakokoisista lohkareista. Sen etelä- ja itäreunoilla on kuitenkin suurempiakin lohkareita. Eteläreunan kivenlohkareissa on havaittavissa lämpölaajenemisvaurioita.

Kummelskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Trunsöhön kuuluvan Kummelskärin laen korkeimman kohdan itäpuolella. Näkyvyyttä paikalta on kaikkiin ilmansuuntiin.
Kohteessa on kaksi labyrinttia. Etäisyyttä labyrinttien reunojen välillä on 1,3 metriä.
Labyrintti 1: Labyrinteista läntisempi. Sijaitsee graniittisella silokalliolla, joka laskee itään. Labyrintti on tehty lähes pelkästään pyöristyneistä kivistä. Sen pohjoisosassa on hiukan enemmän suuria kiviä kuin muualla. Labyrintin pohjoiseteläsuuntainen pituus on 6,3 metriä ja itälänsisuuntainen leveys 5,2 metriä. Labyrintin portti on sen länsireunassa. Pohjois- ja itäosissa on erotettavissa noin 0,2-0,3 metrin levyisten käytävien jäännöksiä. Sisäkkäisiä käytäviä on ollut ainakin viisi. Muilta osin rakenne on hajonnut. Erityisesti labyrintin keskiosat ja eteläosat ovat hajanaiset. Labyrintin koillispuolella on kiviä hajallaan kalliolla. Itäpuolella kehän ulkopuolella, labyrinttien välissä, on pieni kivikasa.
Labyrintti 2: Labyrinteistä itäisempi. Sijaitsee graniittisella silokalliolla, joka laskee itään. Labyrintti on kasattu lähes pelkästään pyöristyneistä kivistä. Rakenne on munuaisen muotoinen. Labyrintin pohjoiseteläsuuntainen pituus on 6,3 metriä ja itälänsisuuntainen leveys 5,6 metriä. Labyrintin länsireunassa on noin 0,2 metrin levyinen portti. Rakenteen suurimmat kivet reunustavat sen länsireunaa. Labyrintissä on ollut sisäkkäisiä, leveydeltään noin 0,2-0,4 metriä olevia käytäviä vähintään viisi. Rakenteen länsiosa on sen itäosaa paremmin säilynyt, ja sen keskiosa on sammaloitunut.
Samalla kallioalueella myös kolme pientä, myöhäisempää kummelityyppistä rakennetta.

Storskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Trunsön Storskärin itäosassa silokalliolla, jonka pinta kallistuu koilliseen. Labyrintti on koottu pyöristyneistä ja särmikkäistä, huomattavan tasakokoisista kivistä ja lohkareista. Lohkareet ovat labyrintin rakennusaineeksi melko massiivisia. Ainoastaan rakenteen luoteisosa on säilynyt. Labyrintissä on ollut portti luoteisreunalla ja vähintään kuusi käytävää, joiden leveys on ollut 0,1-0,3 metriä.
Koko labyrintin kaakkoispuoli on järjestelty uudelleen sekundaarisesti. Siihen on järjestetty suorakaiteen muotoinen kivikehys, jonka keskelle on aseteltu kiviä kirjaimiksi HEJ. Pohjoispuolella on teksti HALLO ja HI. Kaakkoispuolella on kivistä muodostettu teksti MOI!. Noin 10 metrin päässä labyrintistä on kalliolla hajallaan lohkareita. Labyrinttiin liittyvä yhtenäinen lohkareryhmä on levinnyt alueelle, jonka mitat ovat 8,0 metriä (kaakkois-luoteissuuntaan) ja 6,8 metriä (lounais-koillissuuntaan). Labyrintti on todennäköisesti ollut tätä suurempi.

Alskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alskärin pohjoisrannalla ja keskiosassa olevassa notkossa. Täällä on jälkiä veneenvetopaikkojen tasoittamisesta lohkareita raivaamalla. Selvimmät ja vähiten umpeenkasvaneet jäljet ovat pohjoisrannalla.
1. veneenetopaikka: Sijaitsee Alskärin pohjoisrannalla. Koordinaatit veneenvetopaikalle ovat p: 6645220, i: 3209072. Rantaa vasten kohtisuoraan on raivattu alue, jossa kallio on suureksi osaksi paljaana. Aluetta reunustavat kaksi likimain koillislounaisuuntaista lohkareriviä, joiden välinen etäisyys on 1,6-2,8 metriä. Lohkarerivien yläpäässä etäisyys on suurin. Rivin pituus on 12 metriä. Paikoin lohkareet ovat sortuneet raivatulle alueelle. Itäpuolella kiviä ja lohkareita on nostettu paksuksi kerrokseksi kalliolle. Idänpuoleinen lohkarerivi on selvempi ja hyvin säilynyt. Sen yläpäässä on kalliota vasten kylmämuurausta. Lännenpuoleinen lohkarerivi on epäselvempi. Veneenvetopaikan länsipuolella on mahdollisesti toinen samansuuntainen,mutta se on epämääräisempi ja katajien peitossa. Rannassa veneenvetopaikan pohjois- ja koillispuolella on kolme koijaa (vettaskåra).
2. veneenvetopaikka. Sijaitsee Alskärin luoteisrannalla, noin 60 metriä veneenvetopaikka 1:stä länteen. Koordinaatit veneenvetopaikalle ovat p:6645215, i: 3209011. Täällä on rantaa vasten kohtisuoraan raivattu alue, jossa silokallio on paljastunut. Alue on raivattu lohkareikkoon siten, että muodostuu luoteiskaakoissuuntainen ränni, jonka pituus on 8 metriä ja leveys 1,2-1,9 metriä. Lohkareet rännin ympärillä ovat huomattavan suuria, suurimmillaan monisatakiloisia. Rännin länsipuolella on lohkarekasa, jossa osa lohkareista on irtonaisia ja heiluu paikallaan niiden yli käveltäessä. Nämä lohkareet on todennäköisesti nostettu raivatulta alueelta. Veneenvetopaikan kallio viettää pohjoisluoteeseen. Paikalle nostetun veneen on täytynyt olla pienikokoinen.
Alskärin keskiosassa on kaakkoon rantaa kohti laskeva notko. Notkossa on siellä täällä raskaita, osittain päällekkäin nostettuja lohkareita, jotka suurimmaksi osaksi ovat katajien alla. Kallion pohjoisrinteessä on lohkarerivejä, jotka saattavat olla veneenvetopaikkoja. Rakenteita ei voi määrittää tiheän katajikon vuoksi.
Vennevetopaikkojen raivausajankohdat ovat Klangin (et al. 1991:289-290) 1/3-säännön mukaisesti laskettuna 1510 +/-40 ja 1380 +/-50.

Sandholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Sandholmenin kyläsaarella laakean kalliopaljastuman laella. Paikalta on lähes esteetön näkyvyys kaikkiin ilmansuuntiin.
Röykkiö on hiukan epämääräisen muotoinen ja tasapintainen. Pituutta sillä on lounaiskoillissuunnassa 7,3 metriä, leveyttä 2,5 metriä ja korkeutta 0,4 metriä. Se koostuu lähes pelkästään pyöristyneistä, melko tasakokoisista lohkareista. Röykkiön luoteisreunalla on kylmämuurin tapainen rivimäinen rakenne.
Röykkiö on inventoinnin yhteydessä listattu epävarmaksi hautaraunioksi. Röykkiön vieressä on soistunut kallionotko, joka on saattanut toimia makeavesialtaana. On ajateltavissa, että kiviraunio liittyy notkon patoamiseen makeavesialtaaksi. Kiviraunio ei kuitenkaan sijaitse aivan siinä kohdassa, josta sadevesi valuu notkosta pois.
Röykkiö sijaitsee maastossa hiukan korkeammalla kuin Gluckertin (1976) rantapintavyöhyke Litorina VII (AD 200). Röykkiön suurin mahdollinen ikä on noin AD 0.

Strömudden (1000011236) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sandholmenin kyläsaaren länsipäässä, Sandholmin ja Holmenin välisen Strömmenin kohdalla, kallioiden välissä olevassa kivikkoisessa notkelmassa. Kohteessa on kaksi rakennuksenjäännöstä sekä mahdollisen kaivon jäännökset.
1. Suorakulmainen rakennuksenjäännös, jonka kivijalka erottuu turpeen alla selvästi. Lounaiskoillis- ja kaakkoisluoteissuuntaisten seinien pituus on noin 5-6 metriä. Kivijalan siäpuolella oleva maanpinta on puolisen metriä ympäröivää maanpintaa korkeammalla. Rakenteen pohjoiskulmassa on sammalen peittämä kunpu, jonka todennöäköisesti on tulisijan jäännös. Samassa nurkassa on myös pyöristynyt kivenlohkare. Rakenne on katajien peittämä.
2. Suorakulmainen rakennuksenjäännös, jonka kivijalka koostuu enimmäkseen suurista, pyöristyneistä lohkareista. Seinät ovat olleet lounaiskoillis- ja kaakkoisluoteissuuntaiset. Koillisseinän pituus on noin 4,7 metriä, luoteisseinän 4,8 metriä ja lounaisseinän 4,4 metriä. Rakenteen sisäpuolinen lattiataso on ympäristön maanpintaa korkeammalla tasolla ja lattiatasossa on nähtävissä hajanaisia lohkareita. Rakennuksessa ei ole havaittavaa tulisijan jäännöstä.
3. Mahdollinen kaivo on maahan kaivettu kuopa, jonka halkaisija on 3 metriä. Kuoppa on täytetty kivillä, lohkareilla ja tiilillä. Täytekerroksessa on hyvin suuri graniittilohkare. Kaivo on todennäköisesti täytrtty käytön loputtua, jotta kotieläimet eivät olisi vaarassa pudota kaivoon.
Rakenteiden maksimi-ikä on 1270 +/-60 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1000 +/-80.
Rakenteiden lähellä olevien katajien alla saattaa olla rakenteita vielä lisääkin. Paikallisen informantin kertoman mukaan rakennusjäännösten lounaispuolella olisi erottunut rakenteita ennen kuin katajat valtasivat alueen. Sundholmissa kerrotun paikallistarinan mukaan paikalla on asunut Ström-Ant -niminen torppari neljä sukupolvea sitten.

Sandholms kobben (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienen puuttoman luodon korkeimmalla kohdalla, vaakasuoralla kuperalla graniittipinnalla. Paikalta on esteetön näkyvyys kaikkiin ilmansuuntiin.
Kallioon on hakattu kompassiruusukuvio, jossa kahdeksan keskipisteen kautta kulkevaa päähaaraa ja kahdeksan kehästä sisäänpäin osoittavaa välihaaraa. Kuvio on pyöreä, ja sen halkaisijia on 27 senttimetriä. Pääilmansuunnat on merkitty kehän ulkopuolelle kirjaimin S, W, N ja O. Keskipisteessä on kuoppa. Uurre on selvästi luettava ja hyvin säilynyt. Sen leveys on 6-10 millimetriä. kompassiruusun pohjoisreunassa on heikosti luettava hohtimien ja X-kirjaimen muotoinen kuvio.
Magneettiseen deklinaatioon perustuvan iänmäärityksen mukaan komapssiruusu olisi tuntuvasti vuotta 1800 vanhempi, todennäköisesti 1600-luvulta. Jos kompassia ei ole käytetty ilmansuuntien osoittimena, kuvion ikää ei voi määritellä deklinaation perusteella. Sandholmilainen informantti on toisen käden tiedon mukaan kertonut kompassiruusun olevan noin sadan vuoden ikäinen. Tiedossa ei ole millä peruusteella.

Revberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lökholmin saarella, III Salpausselkään kuuluvalla huuhtoutuneella laella, joka on louhikkoa.
Kohde on pyöreä, poikkileikkaukseltaan kraaterimainen raunio, jonka pituus on 10,1 metriä, leveys 8,5 metriä ja korkeus 1,2 metriä. Röykkiö on kasattu lähes yksinomaan pyöristyneistä, tasakokoisista kivistä ja lohkareista. Röykkiön pinnassa on paljon pikkukiviä, etenkin sen keskiosassa. Röykkiön reunat ovat selväpiirteiset ja hyvin erottuvat. Röykkiön lounaisreunassa on 3 metrin pituinen, reunasta ulospäin työntyvä lohkarekieleke. Röykkiön keskellä on suuri kraateri, joka ulottuu alla olevan louhikon tasoon saakka. Lisäksi röykkiön koillisreunassa on edellistä pienempi kraateri.
Hauta sijaitsee maastossa hiukan alempana kuin Gluckertin (1976) rantapintavyöhyke Litorina VI (600 BC). Haudan suurin mahdollinen ikä on noin 400-200 BC. Inventoijan mukaan pikkukivien suuri määrä rakenteen pinnassa voisi viitata sen nuoreen ikään.

Tomtar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lökholmin saarella, kyläasutuksen tuntumassa, loivassa kivikkoisessa mäenrinteessä ja alavammassa viljelykseen otetussa mastossa.
Paikalta on tehty 1930-luvulla kaksi löytöä otettaessa aluetta viljelyyn ja laitumeksi. Esineiden tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.
1. Piilukirveen terä (TMM 12959). Suuri ja leveäteräinen, jossa pitkä varsiputki. Esinettä on luonnehdittu löytöluettelossa "keskiaikaiseksi". Esine on kadonnut museon kokoelmista.
2. Valinmuotti, joka on tasavarstisen ristin muotoinen. Esine on hiekkakiveä tai arkosiittia. Pituus 64 ja leveys 69 millimetriä. Ristin haarat levenevät kärkiä kohti. Varsissa on kuusenhavuornamenttia ja keskellä pieni ristikuvio. Varsien kärjet ovat koverat, ja ylöspäin suutautuva varsi on kapeampi kuin muut. Yksityiskokoelmissa

Långören 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Långörenin saaren luoteisrannalla, louhikoisessa rinteessä. Saari kuuluu III Salpausselkään.
Pyöristyneistä lohkareista koostruvaan louhikkorinteeseen on raivattu tasainen, vaakasuora ja muodoltan soikea ala. Raivatun alan pituus on itälänsisuuntaan 2,1 metriä ja leveys pohjoiseteläsuuntaan 1,5 metriä. Ympäröiviä lohkareita on osaksi kasattu päällekkäin. Kyseessä on nk. tomtning-jäännös. Pari metriä tomtningista alaspäin rinnettä on löysästi paikoillaan oleva lohkare, joka lienee vieritetty rakenteesta.
Rakenne on ainoa tähän mennessä Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueelta tavattu jyrkkään rinteeseen rakennettu tomting-jäännös. Tyyppi tunnetaan kuitenkin muualta; se on dokumentoitu esimerkiksi Haaparannan saaristosta (suterräng-tomtning, Olofsson ja Lindström 1990:9-10).
Rakenteen maksimi-ikä on 1160 +/-70 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 890 +/-90.
Vuoden 2019 inventoinnin aikaan katajikko on vallannut rantavyöhykkeen niin, ettei tomtningia enää voi löytää katajikosta.

Långören 2 (1000011246) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Långörenin saaren eteläosassa, saaren korkeimman kalliohuipun koillisrinteen alla. Kohteen sijaintipaikka kuuluu III Salpausselkään ja on louhikkoa. Tomtning-jäännökseltä on hyvä näkyvyys kaikkiin ilmansuuntiin.
Graniittinen kallionseinä muodostaa tomtning-jäännöksen etelä- ja länsiseinät. Eteläseinämän pituus on noin 6 metriä ja korkeus 2,0-2,5 metriä. Länsisenämän pituus on puolestaan noin 5 metriä ja korkeus 1,5-2,5 metriä. Seinämien alaosat ovat pystysuorat, yläosat kaltevat. Tomtningin pohjoisreunan muodostaa kylmämuuraus, jossa on pyöristyneitä ja pääosin tasakokoisia lohkareita. Kylmämuurin länsiosa on itälänsisuuntainen, kun taas 5,7 metrin pituinen itäosa kaartuu luoteiskaakkoissuuntaiseksi neljän metrin pituudelta. Muurin länsi- ja itäosan taitteesta erkanee sisäpuolelle 2 metrin pituinen haara, joka jakaa lattiatilan kahteen osaan. Muurin länsiosan korkeus on 0,8 metriä ja itäosan 0,6 metriä. Lattiatason keskiosa on paljas, itä- ja länsiosat ovat tiheän katajan peitossa. Lattiataso on vaakasuora ja kivetön. Rakenteen itäpäässä on epäselvä, noin metrin levyinen kulkuaukko.
Kataja on vallannut koko permantotason. Pinta-ala arviolta 21 m2. Kivet pyöristyneitä ja
tasakokoisia, selvästi reunamoreenin laen ainesta. Seinämän korkeus 1.8-2.3 m. Muurista SE lähtee lohkarervivi, joka on peittynyt katajiin. Permanto tasainen. Tomtningin sisältä tai edestä ei näe kylälle, mutta seinämän päältä on esteetön näkyvyys. (Tuovinen 2019)
Tomtning-jäännöksen maastokorkeus on likimain sama kuin Gluckertin (1976) rantapintavyöhyke Litorina VII. Rakenteen suurin mahdollinen ikä on siten noin AD 200.

Pattskär 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pattskärin pohjoiseteläsuunnassa halkaisevan kapean salmen rannalla, salmen länsirannalla.
Rannassa on vieritetty hyvin suuria lohkareita rannan tasoittamiseksi veneenvetopaikaksi. Rantavyöhykkeessä on nähtävissä neljä rantaa vasten kohtisuoraa raivattua tasannetta, joita raivatut lohkareet reunustavat. Tasanteiden mitat eteläisismmästä tasanteesta pohjoisimpaan lueteltuna:
1. Pituus 10 metriä, leveys 1,2-1,5 metriä.
2. Pituus 11 metriä, leveys 1,2-1,3 metriä.
3. Pituus 14 metriä, leveys 1,2-1,5 metriä. Yläosassa suuria lohkareita.
4. Pituus 14 metriä, leveys 1,2-1,8 metriä.
Kaikkien raivattujen tasanteiden yläosat ovat katajien peittämiä. Klangin (et al. 1991:289-290) 1/3-säännös mukaisesti määriteltynä veneevetopaikan käyttö ajoittuu 1800-luvulle. Tasanteiden pituus osoittaa paikan olleen käytössä pitkään. Kohde lienee ollut samaan aikaan käytössä tomtning-jäännöksen Pattskär 2 kanssa.

Pattskär 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pattskärin pohjoiseteläsuunnassa halkaisevan kapean salmen rannalla, noin 30 metriä veneenvetopaikka Pattskär 1:stä länteen.
Kohteessa on suurista lohkareista kylmämuuraamalla kasattu tomtning-jäännös, jonka eteläseinän muodostaa siirtolohkareen pystysuora seinämä. Puolikaaren muotoinen, itään aukeava muuri on tehty yhdestä tai kahdesta kerroksesta lohkareita. Näyttää siltä, että rakenteessa olisi ollut myös itäseinä, mutta se on hajonnut. Sisätilan pinta-ala on 1,7 x 2,0 metriä. Seinien korkeus on 0,8-1,0 metriä. Siirtolohkareen seinämä on 1,4-1,7 metriä korkea. Sisätila on täynnä lohkareita. Lounaisnurkan kivenlohkareissa ja siirtolohkareessa on lämpölaajenemisvaurioita ja maassa rapautunutta kivenmoroa - todennäköisesti ne ovat jälkiä tulenpidosta.
Kohteen rantavyöhykeajoitus on 1630 +/-30 ja keskivesiajoitus 1370 +/-50. Tomtning-jäännös on todennäköisesti ollut käytössä samaan aikaan kuin veneenvetopaikka Pattskär 1.

Byberg (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Borstön kyläsaaren itäosassa, loivapiirteisessä kalliomaastossa. Kohteessa on kasvillisuuteen peittynyt ja suurelta osin uudelleenladottu labyrintti, joka on ladottu pyöristyneistä ja särmikkäistä, tasakokoisista kivistä graniittiselle silokalliolle. Kallio laskee loivasti etelään ja kaakkoon. Lohkareiden peittämän alan pituus on itälänsisuunnassa 8,9 metriä ja leveys noin 8 metriä. Kuvion pohjakaava on tällä hetkellä spiraali, jonka käytävä haarautuu useitra kertoja ja tekee kaksi käännöstä.
Labyrinttiä on "korjailtu". Latomuksen alkuperäisiä osia on jäljellä labyrintin eteläreunassa katajien alla. Myös lounaisreunassa on suurten kivien rivi, joka no todennäköisesti keskiosaa iäkkäämpää. Alkuperäisen rakentee itäisimmät lohkareet ovat myös yhä paikallaan. Latomuksen itäreunassa olevan lohkarerivin suunta on kohti kiveyksen keskustaa, joten sen on täytynyt liittyä labyrintin porttiin. Rekonstruktion mukaan kysymyksessä on ollut klassinen umpiristikuvioinen, vasemmalle kaarikytketty (sv. puckelkopplad) labyrintti, jonka oiekalle kääntyvä portti on ollut itäreunassa. Valleja labyrintissä on ollut kahdeksan ja sen halkaisija on ollut 8,5 metriä.
Alkuperäisen portin kohdalle labyrintin itäreunaan on siirretty kivikasa. Merimuseolle kohteesta vuonna 1971 otettujen valokuvien perusteella voidaan todeta, että joitakin labyrintin pieniemmistä kivistä on siirretty kuvan ottamisen jälkeen.
Labyrintti on altimetrisesti mitattuna likimäärin 9 metrin korkeudella merenpinnasta, joka on sama korkeus kuin Gluckertin (1976) Litorina LVII-rantapintavyöhyke, noin AD 200.

Sommarö (1000011306) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sommarön pohjoisosassa, louhikkoisessa rantaan laskevassa koillisrinteessä.
Paikalla on puolikaaren muotoinen kylmämuuri, joka on auki rantaa kohti koilliseen. Rakenne, mahdollinen tomtning-jäännös, on rakennettu enimmäkseen pyöristyneistä lohkareista. Muurin pituus on 12 metriä, leveys 1,1-1,5 metriä ja korkeus 0,6-1,0 metriä. Muurien rajaaman sisätilan maalattia on melko tasainen, mutta kalteva ja noin 11 neliömetrin suuruinen. Massiivinen muuri on paikoin pystysuora ja huolellisesti kylmämuurattu.
Mahdollisesti kyseessä on tomtining-jäännös, vaikkakin sellaiseksi rakenne on raskasrakenteinen. Näin massiivista muuria ei myöskään tarvita esimerkiksi sellaisiin tuulensuojiin, joita Houtskarin Jungfruskärissä käytettiin lehimiä ruokittaessa ja lypsettäessä.
Konstruktio saattaa olla sama kuin Raoul Johnssonin (1975:10) mainitsema Sommarössä oleva "sortunut raunio, joka kertomusten mukaan 50 vuotta sitten oli paljon ehjempi. Kolme noin metrin korkuista, kivistä ladottua seinää käsittävä majan jäännös on tuuheiden katajapensaiden peittämä". Leif Lindgrenillä on Saaristomeren kansallispuiston inventointiaineistossa (1974) Sommarössä kivikehää tarkoittava karttamerkki, mutta se on lännempänä, mistä ei kuitenkaan ole löytynyt rakenteita (Tapani Tuovinen 1997). Sommarön koillisranta tomtning-jäännöksen lähellä on suurelta osin lohkareikkoa, jossa voi monin paikoin havaita kiviä siirrellyn ja kasatun.
Rakenne sijaitsee likimääräisesti altimetrin avulla mitaten 7 metrein korkeudella, mikä merkitsee likimääräsitä ranyavyöhykeajoitusta 700 +/-110.

Södra Båtskär (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee puuttoman luodon pohjoisosassa. Se on puolikaaren muotoinen, suurista ja melko tasakoisista lohkareista ladottu muuri. Muurin rajaaman maalattian mitat ovat 1,2 x 1,3 metriä. Rakenteen ulkomitat ovat 3,8 metriä länsi-itäsuunnassa ja 3,6 metriä. Muurin korkeus on 0,5-0,7 metriä. Rakenteen keskivesiajoitus on 1330 +/-60 ja rantavyöhykeajoitus 1600 +/-30.
Noin 25 metriä itään tomtning-jäännöksestä on epäselvä lohkarekasa, jonka keskellä on runsaan metrin läpimittainen kuoppa. Rakenne on mahdollinen tynnyrien säilytyskuoppa (saltanring).

Yxskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yxskärin länsiosassa olevan lahden pohjukassa, notkossa lähellä rantaa. Kohteessa on kaksi kiviuunia.
1. Kiviuuneista läntisempi sijaitsee lähellä rantaa. Uuni on koottu enimmäkseen särmikkäistä lohkareista. Sen keskiosassa on kaksi pystyä, itälänsi- ja pohjoiseteläsuuntaista laakaa. Kivet näyttävät oleva lämpölaajenemisen rikkomia. Uunin keskiosa on maatunut ja sisältää runsaasti kivenmoroa. Uunin pituus on 3,0 metriä (länsi-itäsuuntaan) ja leveys 2,3 metriä. Uunin suuaukko on todennäköisesti ollut kohti itää. Uunirakenteen keskivesiajoitus on 1590 +/-30 ja rantavyöhykeajoitus 1870 +/-10.
2. Kiviuuneista itäisempi on rakennettu pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista pystysuoraa 0,8 metrin korkuista kallioporrasta vasten. Uunin pituus on 2,6 metriä (länsi-itäsuunnassa), leveys 1,6 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Suuaukko on hyvin säilynyt ja etelään päin. Sen päällä on katekivi. Uunin onkalo on romahtanut, mutta vielä selvästi erotettavissa. Uunirakenteen keskivesiajoitus on 1500 +/-40 ja rantavyöhykeajoitus 1770 +/-20.
Rantavyöhykeajoitusten perusteella näyttää siltä, etteivät uunit liity isonvihan (1714-1721) tai pikkuvihan (1741-1743) tapahtumiin. Pikemminkin ne ovat olleet käytössä kalastajien ja karjanhoitajien ulkouuneina 1700-1800-luvuilla.

Härön (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Härön saaren keskiosassa, kallioisessa, loivasti etelään laskevassa maastossa. Tasaisella, hiukan lounaaseen kaltevalla graniittikalliolla on pyöreä ja hyvin säilynyt kivilatomus. Latomuksen pituus on 5,1 metriä, leveys 4,6 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Latomus on koottu enimmäkseen pyöristyneistä lohkareista. Kiveys latomuksen keskiosassa on hiukan kuopalla.
Latomuksen keskivesiajoitus on hiukan nuorempi kuin Gluckertin Litorina VII, AD 200 ja rantavyöhykeajoitus likimain 480 +/-140.

Höga Buskär 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puuttoman ulkoluodon louhikkoisella koillisrannalla, pienen pohjoiseen aukeavan lahden pohjukassa.
Rantalouhikossa on kangettu suuria, paikoin mionisatakiloisia lohkareita rannan tasoittamiseksi. Rantavyöhykkeessä on neljä rantaa vastaan kohtisuoraa, tasaiseksi raivattua tasannetta, joita reunustavat lohkarevallit. Lohkarevallit etelästä pohjoiseen lueteltuina:
1. Pituus 10 metriä, leveys 1,2-1,7 metriä. Lounaiskoillissuuntainen.
2. Pituus 8 metriä, leveys noin 1 metri. Epämääräinen.
3. Pituus 9 metriä, leveys noin 1,2-1,5 metriä.
4. Pituus 8 metriä, leveys 1,0-1,7 metriä. Monisatakiloisten lohkareiden reunustama.
Klangin (et al. 1991:289-290) 1/3-säännön mukaisesti määritettynä veneenvetopaikan käyttö ajoittuu 1700-1800-luvuille.

Höga Buskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puuttoman ulkoluodon louhikkoisella koillisrannalla, veneenvetopaikan (Höga Buskär 1) yläpuolella rinteessä.
Suorakaiteen muotoisessa tomtning-jäännöksessä on kaksi suurta, pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista muurattua länsi-itä- ja pohjoiseteläsuuntaista seinää sekä kaksi kallion muodostamaa seinää. Kylmämuurattujen seinämien pituudet ovat 2,8 metriä (länsi-itäsuuntainen seinä) ja 2,9 metriä (pohjoiseteläsuuntainen seinä). Itäseinämän muodostaa osaksi siirtolohkare, joka on niin suuri, että sitä on tuskin voitu liikuttaa. Läntinen kallioseinämä on pystysuora ja korkeudeltaan 1,5 metriä. Siinä näkyy lämpölaajenemisvaurioita. Pohjoinen kallioseinämä on osaksi pystysuora, osaksi kalteva ja korkeudeltaan 1,0-1,5 metriä.
Seinämien rajaama maalattia on kooltaan 2,9 x 2,5 metriä. Se on tasainen ja katajien peittämä. Rakenteen oviaukko on lounaiskulmassa sen eteen on vierinyt - kaiketi sekundaarisesti - lohkare. Muurattu eteläseinämä jatkuu kulman ohi parisen metriä itään ja muodostaa jonkinlaisen matalan tilan, mahdollisesti varaston, rakenteen itäpuolelle.
Rakenteen sijaintikorkeuteen perustuva keskivesiajoitus on 1430 +/-50 ja rantavyöhykeajoitus 1710 +/-20.

Ejskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee puuttomalla ulkoluodolla, luodon korkeimman kallion eteläpuolella, louhikkoisessa maastossa.
Labyrintti on rakennettu paikkaan, johon on kasautunut pyöristyneitä pikkukiviä. Labyrintistä on jäljellä vain kolme rinnakkaista, samankeskisesti kaartuvaa kiviriviä eteläosassa ja yksi kivirivi länsiosassa. Eteläosassa ulointa kehää on jäljellä 3,3 metriä, seuraavaksi sisempää noin 1,5 metriä ja kolmanneksi sisempää 3,4 metriä. Labyrintin kivet ovat pyöristyneitä. Labyrintin länsiosassa on suuria kiviä, jotka eivät muodosta selkeää rakennetta. Keskelle labyrinttiä on kaivettu suuri kuoppa. Pohjoisosa on tiheän katajan peitossa, mutta näyttää, ettei niiden alla olisi paljoakaan kiviä. Labyrintti onkin lähes kokonaan tuhoutunut.

Nyäng (1000011314) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vänön saaren itäosassa. Maasto kohteen ympärillä on tasaista, osaksi avointa, katajaa kasvavaa hiekkamaastoa, jossa on kivenlohkareita siellä täällä.
Maanpinnalla erottuu noin sata melko tasakokoista, nyrkinkokoista kiveä. Kiviä on näkyvissä noin 7 metriä läpimitataltaan olevalla alueella. Katajien alla voi kiviä olla vielä laajemmaltikin. Kivet eivät muodosta kehiä tai muita selväpiirteisiä rakenteita. Alueen koillisosassa on tiivis ryhmä kiviä, joista neljä on rivissä. Rakenne on hajanainen ja labyrintiksi epävarma. Labyrintin kiviksi rakenteen kivet ovat epätavallisen pieniä.

Högland (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Höglandin keskiosassa, loivassa länsirinteessä. Kohteella on suorakaiteen muotoinen rakennuksenpohja, joka erottuu maasta kohoavana multapenkkinä. Seinät ovat olleet pääilmansuuntien mukaiset ja niiden ulkomitat ovat olleet noin 5 metriä (länsi-itäsuuntaiset seinät) ja 6 metriä (pohjoiseteläsuuntaiset seinät). Rakenteen koilliskulmassa on tulisija, josta on jäljellä matala, kuolleen katajan peittämä kivikasa. Kivikassa erottuu myös tiiltä. Multapenkin rajaama alue on tasainen. Rakenne on vaikeahko havaita kasvillisuuden seasta.
Parisataa metriä kaakkoon Höglandin halki kulkevassa notkossa on etelärinteellä kuoppa, joka on maakellarin jäännös. Maakellari lienee liittynyt rakennukseen.
Kysymyksessä lienee torppa, joka ei ole kovinkaan iäkäs. Se saattaa olla edeltäjä Höglandin pohjoispäässä olevalle torpalle, joka autioitui 1900-luvulla. Asian tarkempi selvittäminen edellyttää maasto- ja arkistotutkimuksia.

Hälsingholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hälsingholmenin Västra holmenin luoteisrannan tuntumassa. Maasto kohteen ympärillä on kallioista.
Kohteessa on kaksi kiviuunia.
1. Kiviuunin koordinaatit p: 6667035, i: 3236865. Uunin pituus on 2,7 metriä ja leveys 2,1 metriä. Uuni on kasattu särmikkäistä ja pyöristyneistä lohkareista. Uunin koillisivun on muodostanut massiivinen kivilaaka. Lohkareissa on havaittavissa lämpölaajenemnisvaurioita. Uuni on romahtanut.
2. Kiviuunin koordinaatit p: 6667037, i: 3236945. Uuni sijaitsee tasaisella kalliolla lähellä rantaa. Uunin pituus on 1,7 metriä ja leveys 1,5 metriä. Uuni on koottu särmikkäistä ja pyöristyneistä lohkareista. Uuni on romahtanut.

Ängeskär (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienen Ängeskärin saaren keskellä, lohkareikossa saaren korkeimmalla kohdalla.
Kohde on pyöreä hautaraunio, jonka pituus on 6,3 metriä, leveys 5,9 metriä ja korkeus 0,9 metriä. Raunion keskellä on jyrkkäreunainen kraateri. Hautaraunio on kasattu pyöristyneistä kivistä ja lohkareista. Raunion länsireunan ulkopuolella on lohkareikossa röykkiön reunan suuntainen ojamainen syvennys, joka lienee syntynyt röykkiötä kasatessa.
Röykkiön korkeus merenpinnasta vastaa hieman nuorempaa rantapintaa kuin Glückertin ajoittama Litorina VI, 600 BC. Hauta ei siten voi olla esiroomalaista aikaa vanhempi.

Norstö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Norstön saaren itäosassa ja siihen kuuluu ryhmä kiviuuneja kalliopaljastuman laella ja S-rinteessä, sekä yksittäiset uunit kallionreunassa ryhmästä n. 250 m etelään ja 200 m koilliseen. Uunit ovat kooltaan n. 2 x 2 m, särmikkäistä lohkareista koottuja ja niistä on havaittavissa lämpölaajenemisvaurioita. Uunien suuaukko on yleensä etelään päin. Osa uuneista on romahtanut.

Ånholm (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ånholmin saaren lounaisosassa, lähellä rantaa olevalla kalliolla. Notkossa, lähellä vanhan pellon reunaa, on suorakulmainen rakennuksenjäännös. Paikka on ollut aikanaa viljelty.
Rakennuksen matala kivijalka osoittaa, että rakennuksen seinät ovat olleet lounaiskoillis- ja luoteiskaakkoissuuntaiset. Seinien pitkien sivujen ulkomitat ovat 5,9 metriä ja 5,5 metriä ja lyhyiden sivujen 5,5 ja 5,2 metriä. Kivijalka on tasainen ja huolellisesti rakennettu. Rakennuksen koilliskulmassa on tulisijan jäännös; lohkarekasa, jossa on tiilenpaloja. Rakennuksenpohja on osin puiden peitossa.
Rakenteen keskivesiajoitus on 1760 +/-20, mutta todennäköisesti rakennus on ollut käytössä 1800-luvulla.

Hamnholmen 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamnholmenin saaren keskiosassa, alavassa maastossa. Uuni on kasattu särmikkäistä lohkareista, ja sen pituus on 2,4 metriä ja leveys 1,8 metriä. Uunin pohjoisseinämän muodostama pystysuora laaka näkyy selvästi. Uunin suuaukko on ollut todennäköisesti kohti etelää. Uunin muodostamissa kivenlohkareissa on nähtävissä lämpölaajenemisvaurioita. Uuni on romahtanut.

Kalholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee pienen Kalholmin saaren kallioisessa keskiosassa, laakean 20 metriä merenpinnasta olevan kallionlaen lounaispuolella, kuperalla kallioterassilla. Kohteelta on hyvä näkyvyys saaristoon kaakon ja luoteen välille.
Hautaraunio on pyöreä, ja siinä on keskellä kraateri. Raunion pituus on 6,6 metriä, leveys 5,5 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Raunio on koottu pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista. Raunion keskelle kaivettu kraateeri ulottuu aina alla olevaan kallioon saakka, jossa on kuoppa haudan kohdalla. Hautaraunion kaakkoispäässä kasvaa mänty, ja sen itäreunasta on valunut lohkareita kalliota alas.
Myös Kalholmin kalliohuipulla on lohkareita hajallaan. Ne voivat olla jäännöksiä toisesta haudasta.

Stora Ängeskär 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Stora Ängeskärin itäosassa, terassimaisella, melko vaakasuoralla, itään päin antavalla kallionkielekkeellä. Törmän alla on kasvillisuuden peittämää lohkareikkoa.
Labyrintin kiveyksen pituus on 11,0 metriä ja leveys 10,3 metriä. Labyrintti on koottu pyöristyneitä kivistä ja lohkareista. Sen kaakkoisreunassa on suurehkojen, särmikkäiden lohkareiden ryhmä, joka mahdollisesti ei kuulu rakenteeseen. Labyrintin säännöllisesti kaartuva ulkoreuna on vielä hahmotettavissa; se on koostunut muuta kiveystä hieman kookkaammista lohkareista. Tämä reunakehä on parhaiten säilynyt labyrintin etelä- ja lounaisreunoilla. Reunakehän sisäpuolella on hajanaista, kalliopinnan tasaista kiveystä, jossa on paikoin erotettavissa kehänsuuntaista vyöhykkeisyyttä ja käytävän jäännöksiä. Rakenteen halki kulkee kaakkoiluoteisuunnassa polku, jonka kohdalta kivet on otettu pois.
Labyrintin keskivesiajoitus on 780 +/-110 ja rantavyöhykeajoitus 1060 +/-80.

Bötsön (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Bötsön saaren eteläosassa, loivapiirteisessä kalliomaastossa, hieman kaakkoon kaltevalla silokalliolla.
Hautaraunio on pyöreä ja sillä on pituutta 8,3 metriä, leveyttä 6,6 metriä ja korkeutta 0,6 metriä. Röykkiö on koottu pyöristyneistä, vaihtelevankokoisista kivistä ja lohkareista. Röykkiössä on paljon pieniä pyöristyneitä kiviä ja pohjoisosassa kaksi suurta, kiinteää lohkaretta. Röykkiön keskiosa on epätasainen ja siinä on kraateri.
Röykkiön korkeus vastaa hiukan vanhempaa rantapintaa kuin LVII (AD 200).

Busön (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Busön pohjoisrannalla, pohjoiseen kallistuvalla silokalliolla, noin 5 metrin päässä rantaviivasta.
Kallioon on hakattu merkkejä 61 x 26 senttimetrinä kokoiselle alueelle. Kallioon hakatun viivan paksuus vaihtelee 1-4 millimetriä. Se on matalaa, mutta helposti luettavaa. Merkit ovat luettavissa rannasta päin. Kuva esittää alusta, jonka alapuolella on venäjänkielinen teksti.
b pamjat ii d
Kirjaimet voidaan tulkita tarkoittavan "v pamjat" eli "jonkin muistoksi". Tämän lisäksi kalliossa on kaksi i:n tapaista merkkiä sekä kyrillinen d-kirjain. Kolmen viimeisen merkin keskinäiset etäisyydet ovat suuremmat kuin muiden merkkien ja ne näyttävät muodostavan alun keskeneräisestä sanasta, todennäköisesti kuvan esittämän aluksen nimestä.
Kuvassa olevalla aluksella on keula vasemmalle ja se on kuvattu ilman takilaa, suurikokoinen lippu perätangossaan. Aluksessa on kaljuuna ja ainakin 58 tykkiporttia kahdella patterikannella. Kuva esittää todennäköisesti Venäjän laivaston linjalaivaa 1700-luvulta tai 1800-luvulta. Kuvion keskeneräisyyteen viittaa sekin seikka, että aluksesta puuttuu takila.
Leo Jolkkosen muistiinpanojen (Suomen merimuseo) mukaan paikallistarina kertoo venäläisen laivan haaksirikosta Busön lähellä.

Korsskär 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korskäretin lounaisosassa, mäntymetsän ympäröimän kallion laella. Kohteessa on kolmen kiviraunion ryhmä.
Raunio 1. Röykkiön koordinaatit ovat p: 6647494, i: 3250627, z: 10. Röykkiö on pyöreä ja kupera ja sen huipulla on yksi suurempi kivi. Raunio on koottu pyöristyneistä lohkareista ja sen länsi- ja pohjoissivut ovat eheät ja tasaiset. Röykkiön pituus on 2,2 metriä, leveys 1,8 metriä ja korkeus 0,9 metriä.
Raunio 2. Röykkiön koordinaatit ovat p: 6647465, i: 3250616, z: 11. Röykkiön sijaitsee noin 30 metriä etelälounaaseen röykkiöstä numero 1. Se on kupera ja jyrkkäseinäinen. Raunio on koottu lähes pelkästään pyöristyneistä lohkareista. Etenkin raunion itä- ja pohjoissivut ovat pystysuorat ja hyvin säilyneet. Raunion pituus ja leveys on 2,7 metriä ja korkeus 1,0 metriä.
Raunio 3. Raunion koordinatit ovat p: 6647449, i: 3250525, z: 8. Röykkiö on pieni ja sijaitsee kuperalla silokalliolla lähellä rantaa. Se on läpimitaltaan 1,5 metriä ja korkeudeltaan 0,6 metriä. Röykkiö on koottu pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista.
On mahdollista, että rauniot 1 ja 2 ovat linjakummeleita. Ne ovat ennen männikön kasvamista näkyneet saaren profiilissa jonkin matkaa. Raunioita yhdistävä linja on etelälounais-pohjoiskoillissuuntainen, ja raunioilla on hiukan korkeuseroa siten, että raunio 2 on korkeammalla. Linja on siis ollut nähtävissä pohjoisen puolelta, mutta sille on vaikea löytää muuta merkitystä kuin se, että linja on johtanut Utterskärin länsikärjestä lounaaseen sijaitsevan vedenalaisen matalan ohi. Se on siis voinut auttaa Korskäretin pohjoisrannalla olevan lahden lähestymistä.

Bredskär (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bredskärin etelärinteessä, melko korkealla loivassa, epätasaisessa kalliorinteessä.
Paikalla on pystysuora, eteläpohjoissuuntainen, noin 1,1 metriä korkea kallioseinämä, jonka eteen on rakennettu pyöristyneistä ja särmikkäistä, melko tasakokoisista lohkareista suorakaiteen muotoinen muuri. Muuri rajaa sisätilan, jonka mitat ovat 2,3 x 1,8 metriä. Muurin korkeus on 0,4-0,8 metriä. Muurin rajaaman sisätilan pohja on kivinen ja katajien peittämä. Pohjoisseinämänä rakenteessa on vino kallionreuna, jolle on ladottu yksi rivi lohkareita.
Rakenteen maksimi-ikä on AD 800 +/-100 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 550 +/-120.

Birsskär (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviraunioiden ryhmä sijaitsee kalliolla Birsskärin (Bärskärin) pohjoisosassa, saarta jakavan lahden molemmin puolin. Kivirauniot rajoittuvat alueelle p: 6677962-6678125, i: 3184748-3185054.
Raunioryhmässä on kolmetoista kivirauniota, joista useimpien luonne on epäselvä. Osa on matalia, vain läheltä erottuvia pikkuraunioita, osa kekomaisia, mahdollisesti kummeleita tai linjakummeleita. Raunioiden pituus vaihtelee 1,3-5,4 metriin ja leveys 0,9-5,1 metriin. Korkeutta raunioilla on 0,3-1,4 metriä. Rauniot on koottu pyöristyneistä tai pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista. Yksi raunioista (no. 12) muistuttaa suorakulmaiselta rakenteeltaan lähinnä kiviuunia. Useimmat raunoista eivät näy saaren profiilissa mereltä katsottuna. Alimmilla korkeuksilla sijaitsevat kivirauniot on vaaittu (raunio 3: z=2,35 m mpy, raunio 4: 2,64 m mpy).
Kivirauniot on dokumentoitu vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä esimerkkeinä Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueella hyvin yleisistä pienistä kiviraunioista, jotka eivät ole hautoja. Rauniot voivat olla esimerkiksi tulisijojen jäännöksiä, paikanmääristykseen liittyviä tai väylän sijaintia osoittavia merkkejä.

Norrkumlet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Västerön keskiosassa, louhikossa Norrkumlet-nimisen kalliohuipun itäpuolella. Hautaraunio on kasattu kalliopinnalle. Norrkumletin pohjois-, koillis-ja itäpuolilla rinteessä on useita muinaisia rantalouhikoita, joissa on kaivelujälkiä ja pieniä rakkakuoppia.
Hautaraunio on epämääräisen muotoinen, korkeahko ja muodoltaan kraaterimainen. Raunion pituus on 6,4 metriä, leveys 6,2 metriä ja korkeus 0, 7 metriä. Raunio on kasattu lähestulkoon kokonaan tasakokoisista ja pyöristyneistä kivistä. Kymmenisen metriä kaakkoon hautarauniosta on pirunpellossa kraateri.
John Gardberg on käynyt hautarauniolla 25.6.1929. Hän mainitsee jättämässään raportissa mm. seuraavaa: "(...) Högre uppe på ön finnas stenhöger, vilka tyckas vara hopade av människor. Om dessa gropar och högar skall ett jaktsällskap (från Pargas, bl.a. en ing. Arppe) ha yttrat att de voro "vikingagravar". För att se efter om det förhöll sig så plockade därefter en arbetsledare vid det då pågående bygget (på Ödas hemman) upp en av högarna, den översta på det norra berget. Han lär ha funnit människobenen, vilka voro grå av ålder - "nästan som grått papper", nämligen en huvudskål, ett lårben och ett "slätt" ben (höftben eller skulderblad).(...)". Painkanmäärityksen perusteella kysymyksessä on Norrkumletin hautaraunio.

Snöbel (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee mäntymetsäisessä, paikoin tiheää katajikkoa kasvavassa Snöbel-nimisessä saaressa Korpoströmin tuntumassa. Kohteen läheltä kulkee lännestä tuleva laivaväylä. Kiviuunit sijaitsevat useana ryhmänä eri puolilla saarta. Uunit ovat koordinaattien p: 6677960-6678061, i: 3198560-3198881 rajaamalla alueella. Varmojen kiviuunien (31 kappaletta) lisäksi katajikossa on myös epämääräisempiä kivikkoja, jotka voivat olla uunien jäännöksiä.
Uunit on useimmiten kasattu pyöristyneistä tai pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista. Joissakin tapauksissa siirtolohkare tai kallioseinämä muodostaa yhden uunin seinämistä. Eräissä uuneista on havaittavissa lämpölaajenemisvaurioita. Uunien pituus vaihtelee 1,9-4,1 metrin ja leveys 1,3-2,8 metrin välillä.
Kiviuunit eivät ole aivan uniikkeja Korpoströmin ympäristössä, vaan niitä on myös lähempänä Korpoströmiä. Svante Dahlström osoitti aikanaan (1937) kiviuunien sijainnin sopivan hyvin yhteen sen kanssa, mitä tiedetään venäläisen kaleerilaivaston operaatioista vuosina 1714-1721 ja 1741-1743 Turunmaan saaristossa. Onkin todennäköistä, että Snöbelin kiviuunit liittyvät Korppoon meritaisteluun 20.5.1743 (Korpo genom tiderna: 419).

Kyrknäs (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Brunskärin kyläsaaren läntisessä niemessä, etelään ja kaakkoon loivasti viettävässä kalliomaastossa. Kalliorinteeseen on järjestetty suuria lohkareita L:n muotoon. Rakenteessa olevat lohkareet ovat epätavallisen suurikokoisia, ja kivien alla ja välissä on hieman maata. Rakenne on selvästi ihmisen tekemä.
Rakenteessa neljä lohkaretta muodostaa lounais-koillissuuntaisen, 4.0 metrin pituisen rivin. Tämän rivin itäisin lohkare muodostaa samalla kulman, josta lähtee pohjoiseen neljän lohkareen muodostama, pituudeltaan 6,5 metrin pituinen lohkarerivi. Tässä lohkarerivissä kivet ovat toisistaan erillään. Myös rakenteen länsiosassa on kaksi irrallista lohkaretta kalliolla, ikään kuin ne olisivat läntisen lohkarerivin jäännöksiä. Rakenteen eteläreunan lohkareiden molemmin puolin ja niiden länsipuolella on kiviä ja lohkareita ilman erityistä keskinäistä järjestystä.
Rakenteeseen liittyy paikallisperinnettä, jonka mukaan se oli keskiajalla Brunskäriin saapuneiden ja siellä saarnanneiden munkien rakentama seinätön ja katoton saarnapaikka, kyrkorum. John Gardberg (1929) on puolestaan esittänyt, että kyseessä olisivat kappelin jäännökset. Rakennuksen kivijalaksi rakenne on ehkä kuitenkin liian massiivinen. Epäselvää on myös, miksi rakenne sijaitsee kaltevalla pinnalla, vaikka vaakasuoria pintoja olisi ollut tarjolla läheisillä kallioilla.
Edellä kuvatusta rakenteesta satakunta metriä luoteeseen on noin 40 metrin pituinen eteläkaakkois-pohjoisluoteissuuntainen lohkarivi, jonka eteläosa on kasvillisuuden peittämä. Rakenne ei vaikuta kiviaidalta.

Ören (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Brunskärin kyläsataman rantakalliossa. Lounaaseen viettävällä kalliopinnalla on ryhmä syvälle hakattuja merkkejä; vuosiluku ja nimikirjaimet. Merkkiryhmän leveys on 41 senttimetriä ja korkeus 46 senttimetriä. Merkit ovat tulkittavissa seuraavasti:
1849
DJ

Bussö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bussön pohjoiskärjessä, loivilla rantakallioilla. Kohteessa on kaksi kiviuunia.
ks alakohteet

Pattonskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pattonskär on 14.2 ha:n kokoinen kalastuskari selkäveden äärellä. Saaren kallioperä on NW-SE-suuntautunutta mikrokliinigraniittia ja se muodostaa pieniä lampia ja pitkiä kapeita lahtia saaren molemmin puolin. Nimi patton ’pöl, liten vattensamling’ viittaa juuri lampiin. Saaressa on kaksi tomtning-jäännöstä, jotka sijaitsevat veneen rantautumisen kannalta hyvässä suojassa lahtien pohjukassa.
ks. lisätietoa alakohteista.

Fårkobbarna (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lähes puuttomalla, muutaman hehtaarin suuruisella luodolla. Luodolla on kaksi toistakymmentä metriä korkeaa kalliota. Tomtning-jäännös sijaitsee läntisemmän laen koillisrinteessä olevan pystysuoran kalliopinnan alla, kalliota reunustavassa rakkakivikossa.
Pystysuoran ja lounaiskoillissuuntaisen kalliopinnan kohdalta rakkakivikkoa on raivattu siten, että lohkareikkoon on muodostunut selvästi erottuva kuoppa. Kuopan sisämitat ovat 2,0 x 1,7 metriä ja se on osittain katajan peittämä. Seinämän korkeus on 0,5-0,7 metriä, ja pystysuoran kalliopinnan korkeus yli 2 metriä. Kuopan pohja on kivien peitossa. Rakenne on vaatimaton, mutta helposti erottuva.
Luodon itäisemmälllä huipulla on kallioallas, joka kerää sadevettä. Tämä selittänee osaksi tomtning-jäännöksen sijainnin lähisaariin verrattuna pienellä luodolla. Tomtning-jäännöksen maksimi-ikä on AD 580 +/-110 ja keskiveden tasoa vastaava ikä noin 330 +/-140.

Kistskär (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kistskärin pohjoisosassa, lähellä rantaa, kalliohuipun itäpuolella. Hautaraunio on kuivan kanervikon peittämällä kalliolla, jolla lepää myös suuria irtolohkareita. Kohteelta on näkyvyys merelle ainoastaan pohjoisen suuntaan.
Hautaraunio on muodoltaan pyöreä ja sen reunat ovat selväpiirteiset. Pituutta sillä on 9,1 metriä, leveyttä 8,8 metriä ja korkeutta 0,7 metriä. Raunio on koottu pelkästään pyöristyneistä, poikkeuksellisen suurikokoisista lohkareista. Raunion keskiosa koostuu kahdesta erittäin suuresta lohkareesta ja niitä ymröivistä onkaloista, jotka ulottuvat kallioon saakka. Raunio on ilmeisesti rakennettu suurten kiintolohkareiden päälle. Pienemmät kivet ja lohkareet ovat röykkiön reunoilla, jotka ovat keskiosaa korkeammat. Näyttää siltä, että epätavallinen rakenne on syntynyt rauniota pengottaessa. Hautaraunion maksimi-ikä on AD 650+/-100 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 400 +/-130.

Vidskär 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vidskärin itärannan tuntumassa, sorarantaisen lahden pohjukassa, vaakasuoralla silokalliolla.
Suorakaiteen muotoinen kivilatomus, nk. tomtning-jäännös, koostuu melko tasakokoisista, enimmäkseen pyöristyneistä lohkareista. Rakenteen sivujen sisämitat ovat 3,0 x 2,5 metriä. Rakenteen perustan muodostavat etenkin kaakkois- ja koillissivuilla suuret pyöristyneet, kalliota vasten lepäävät lohkareet. Niiden päälle on kasattu pienempiä lohkareita siten, että muurin korkeudeksi tulee 0,5-0,8 metriä. Rakenteen koillissivulla on metrin levyinen aukko, joka mahdollisesti on tomtning-jäännöksen oviaukko. Muuri näyttää hajonneen, erityisesti lounais-, etelä- ja kaakkoissuuntiin. Rakenne on epätyypillinen, todennäköisesti tomtining-jäännös tai kevyen rakennuksen perusta.
Kohteen maksimi-ikä ei ole 1200-lukua vanhempi.

Aspö Västerö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaraunio sijaitsee Aspön kyläsaaren länsiosassa, Västerön korkeimpien kallioiden lounaispuolella. Maasto kohteen ympärillä on kallioista, lähellä on myös pirunpeltokivikkoa. Raunio on tasaisella, melkein vaakasuoralla silokalliolla rinteen alapuolella. Kohteelta on näkyvyys merelle lännen ja lounaan suuntiin.
Hautaraunio on muodoltaan pyöreähkö ja sen pinta on epätasainen. Pituutta sillä on 3,4 metriä, leveyttä 3,0 metriä ja korkeutta 0,4 metriä. Raunio on koottu pienehköistä, melko tasakoisista, enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista. Hautaraunio on eheä ja selväpiirteinen. Se sijaitsee jokseenkin samalla tasolla kuin Glückertin (1976) ajoittama Litorina VII-rantapintavyöhyke (AD 200 kalibroimattomia radiohiilivuosia), joten haudan maksimi-ikä on noin AD 450.

Björkö Kappalbackan (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kappelin ja sitä ympäröineen kirkkomaan muurin jäännökset sijaitsevat Björkön itärannalla, kylän eteläpuolella, matalan kummun laella.
Kirkkomuuri on suorakaiteen muotoinen ja ladottu lähes pelkästään pyöristyneistä, melko tasakokoisista kivistä. Muurin sivut ovat pääilmansuuntien mukaiset. Eteläsivun ulkomitan pituus on 13,6 metriä, länsisivun 9,1 metriä, pohjoissivun 11,8 metriä ja itäsivun 9,2 metriä. Muurin korkeus on 0,4-0,8 metriä. Eteläsivu on selvästi paksuin ja korkein. Keskellä länsisivua on metrin levyinen aukko.
Kirkkomuurin rajaaman alueen koilliskulmassa on kappelin perustus, jonka sivujen pituudet ovat 4,9 metriä (länsiseinä) ja 6,0 metriä (eteläseinä). Sivut muodostuvat matalasta, suureksi osaksi turpeen peittämästä muurista. Kappelin perustan sisäpuolella makaa osittain lahonnut hirsi, joka saattaa olla sekundaarinen. Näyttäisi siltä kuin kappelin perustan itäosan lattiataso olisi korkeammalla kuin länsiosan.
Kirkkomuurin ja kappelin maksimi-ikä on 1330 +/-55 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1080 +/-75.
Kappeli mainitaan vuonna 1698, jolloin pitäjänpappi vieraili siellä kolme kertaa vuodessa. Björkössä oli kappeli vuoteen 1846 asti, mutta se oli rappeutuneessa kunnossa jo vuonna 1804. Tällöin kappelin kassa lahjoitettiin Jurmon kappeliin ja kello Korppoon emäkirkkoon.(Fagerlund 1878; Gardberg 1921 ja 1924, Dahlström 1938) Joidenkin tietojen mukaan Björkön kappelin hautausmaalle olisi kuitenkin haudattu ainakin vuoteen 1873 saakka (Levlin 1980).
Kappelin pohjoispuolella on kalliontörmä, joka on nimeltään Ringanhörnet. Papin lähestyessä polkua pitkin kappelia aloitettiin kellojen soitto papin ollessa Ringanhörnetin kohdalla (Fagerlund 1878; Dahlström 1938).
Tarkastuksella 2021 ei kaikkia yllämainittuja piirteitä voitu havaita, koska rakenteiden keskellä ja osittain päällä kasvoi sankka katajikko. Pääosin kaikki näytti kuitenkin olevan ennallaan. Hautaussyvyys ei ole voinut olla kovin suuri; kallio on todella lähellä maan pintaa.

Björkö Stenaln (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkön itärannalla, kylän eteläpuolella. Veneevetopaikalla on kolme rantaa vastaan kohtisuoraa kivi- ja lohkareriviä, joiden välissä on tasanteet veneiden maihinnousua varten. Seuraavassa kuvaukset kivijatoista lueteltuna etelästä pohjoiseen:
Kivijata 1. Vallin pituus on noin 15 metriä, leveys 0,5-1,8 metriä ja se koostuu pyöristyneistä lohkareista. Kivivallin eteläpuolelle jää noin 4,5 metrin levyinen vähemmän kivinen ala, joka ulottuu kivijatan yläreunan korkeudelle eli noin 1,7 metrin tasolle (N60). Rakenteen eteläpuolella on kiviröykkiö.
Kivijata 2. Rakenteen pituus on 14,5 metriä ja leveys 1,1-2,0 metriä. Kivirivi levenee yläpäässä 3,5 metriä leveäksi kiviröykkiöksi. Jatojen 1 ja 2 väliin jää noin 7 metriä leveä vähemmän kivinen ala, joka ulottuu vähintää jatan 2 yläreunan tasolle eli noin 2,5 metriä merenpinnan yläpuolelle (N60).
Kivijata 3. Kivijatoista epämääräisin. Pituutta kivirivillä on 8-10 metriä. Jatojen 2 ja 3 väliin jää noin 4,5 metrin levyinen vähemmän kivinen ala, joka ulottuu yli 2,0 metrin tasolle (N60). Tämä veneevetopaikka on vieläkin käytössä perämoottoriveneiden talvisäilytyspaikkana.
Fagerlun kertoo pitäjänkuvauksessaan (1878: 252-253) nähneensä läheisen kappelin (muinaisjäännösrekisterin kohde Korppoo, Kappalbackan 1000011401) alapuolella rannassa paikan, jossa kappeliin tulevat kyläläiset olivat vetäneet veneensä maihin. Gardberginkin (1924: 40) mukaan kirkkoveneet vedettiin maihin Ringanhörnetin alapuolella. Kysymyksessä on melko varmuudella tämä veneenvetopaikka.
Klangin (et al. 1991:289-290) 1/3-säännön mukaisesti laskettuna Stenalnin veneenvetopaikka on ollut käytössä 1600- ja 1700-luvuilta alkaen. Tämä sopii hyvin yhteen sen kanssa, mitä läheisen Björkön kappelin käyttöajasta tiedetään.

Björkö Korsängsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen jäännökset sijaitsevat Björkön saaren keskiosassa, entisen pellon luoteisosassa. Täällä on tiheän kasivillisuuden peittämä rakennuksenpohja, jonka itäreuna on suorakulmainen ja länsireuna epämääräisempi. Itäreunan pituus on 5 metriä. Rakenne on kasattu erikokoisista kivistä ja lohkareista.
Rakennetta ei ole voitu inventoinnin (Tuovinen 1995) yhteydessä tutkia tarkemmin sitä peittävän tiheän kasvillisuuden vuoksi. Kohteen läheisyydestä on löydetty pieni pronssiesine, rautaesine sekä rautanaula. Esineiden tämänhetkinen sijaintipaikka ei käy raportista ilmi. Rakennuksen pohjaa on kaiveltu lähiaikoina.

Björkö Byängstomten (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkön saarella, Byvikenin pohjukasta pohjoiseen työntyvän entisen pellon itäreunalla. Paikka on loivassa ja kuivassa rinteessä, kallioiden antamassa tuulensuojassa. Paikalla kasvaa nykyään katajaa.
Kohteeseen kaivetuista koekuopista ei tullut löytöjä, mutta Gardberg (1921) oli paikalla käydessään havainnut suorakaiteen muotoisen muurin ja sen kaakkoispuolella pienemmän rakennuksenjäännöksen. Molempien muurien länsisivulla oli kulkuaukko. Hän tulkitsi rakenteet jäännökseksi kappelista, joka olisi edeltänyt Björkön itärannalla ollutta kappelia (muinaisjäännösrekisterin kohde Korppoo, Kappalbacken 1000011401). Havaintoja rakenteista ei enää 1995 inventoinnin yhteydessä tehty.
Paikalta oli ennen vuoden 1995 inventointia löydetty rautanauloja, hevosenkengännauloja, niittejä, tunnistamattomia rautaesineitä, pronssiesineitä ja palanutta savea. Esineiden tarkempia löytökohtia tai nykyistä sijaintia ei inventointiraportissa (Tuovinen 1995) mainita. Nämä havainnot yhdessä muodostavat jonkinlaisen evidenssin siitä, että paikkaa voidaan pitää jäännöksenä vanhemmasta asutuksesta tai ainakin rakennuksista.

Björkö Vintrasnäs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkön eteläosassa, pienen Stenhusfladan-nimisen lahden etelärannalla, melko jyrkässä rantaan laskevassa pohjoisrinteessä.
Rakennuksenjäännös on pyöristyneistä ja vaihtelevan kokoisista kivistä ja lohkareista koottu U:n muotoinen muuri. Rakenteen pitkän seinämät ovat pohjoiseteläsuuntaiset. Muurin yläpäässä, eteläosassa, on suuri siirtolohkare. Länsiseinämän eteläosassa on puolestaan kuorimuurimainen rakenne: seinämät on ladottu suurista lohkareista ja sisäpuoli täytetty pinemmillä kivillä ja lohkareilla. Länsiseinämän pohjoisosassa ja itäseinämässä kuorirakenne on romahtanut. Rakenteen pohjoisosa on epämääräinen, todennäköisesti romahtanut. Muuri on massiivinen. Sen korkeus on 0,4-0,8 metriä ja leveys 1,6-2,0 metriä. Rakenteen ulkomitta on itälänsisuunnassa 7,4 metriä ja pohjoiseteläsuunnassa 6 metriä. Muurin sisäpuoli on tiheän katajan peitossa.
Rakenne sijaitsee pohjoisrinteessä, jonka kallistus on noin 20 astetta. Alusta on kovin epäsopiva asuinrakennukselle. Kenties kyseessä onkin ollut varastorakennus. Jäännöksen paikallisesti tunnetulla nimellä "Stenhuset" johdoksineen on lähinnä kuvaileva sisältö, eikä se sinänsä osoita mitään rakenteen luonteesta tai iästä. Rakennuksenjäännöksen rannansiirtymään perustuva maksimi-ikä on 1590 +/-30 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1330 +/-50.

Björkö Vintrasnäs 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Björkön eteläosassa, loivapiireteisessä kalliomaastossa, vaakasuorassa notkossa lähellä pienen suon reunaa.
Paikkaa peittää kanervavarpu ja katajat. Maaperä paikalla on ohut. Varpujen alta erottuu suurista pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista ladotun muurin luoteiskulma. Muurin sivut ovat pääilmansuuntien mukaiset. Pohjoiseteläsuuntainen muuri on erotettavissa ainakin 6,0 metrin pituudelta, mutta varpujen alla on lohkareita siten,että muuri voi epäselvänä jatkua aina 11,3 metrin päähän itään rakenteen luoteiskulmasta. Tässä kohtaa on suurehko länsi-itäsuuntainen lohkare. Luoteiskulmasta etelään päin muuri erottuu 9,5 metrin pituudelta. Tämä muuri on kevytrakenteisempi ja yksinkertaisempi kuin kohteen Korppoo, Vintrasnäs 2 (1000011405) muurirakenne. Paikalta on löydetty keväällä 1994 hevosenkenkä.
John Gardberg (1921) kuvasi Vintrasnäsissä olevan rakenteen, jossa oli suorakulmainen ympärysmuuri ja jota hän piti tuhoutuneen kappelin jäännöksenä. Todennäköisesti kyseessä on Vintrasnäs 3:n muurirakenne. Rakenteen rannansiirytmään perustuva maksimi-ikä on AD 990 +/-80 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 740 +/-100. Lähellä sijainnut suo on aikanaan ollut matala lahti, josta on olut helppo rantautua muurin tuntumaan. Tämä tilanne on vallinnut 1200- ja 1300-luvuilla.

Björkö Vintrasnäs 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkön eteläosassa Vintrasnäsin niemessä, Hovdetin kallionjyrkänteen alapuolella. Kaakkoa kohti viettävällä kalliopinnalla on labyrintinjäännös.
Labyrintti on koottu lähes yksinomaan pyöristyneistä, melko tasakokoisista kivistä. Labyrintti on kalliolla soikealla alalla, jonka pituus on 9,3 metirä pohjoiseteläsuunnassa ja leveys itälänsisuunnassa 7,5 metriä. Rakenteen keskellä on muita kiviä suurempi lohkare, samoin on labyrintin pohjoisosassa. Rakenteen länsireunassa erottuu kaksi puolikaarimaista 0,3-0,7 metriä leveää käytävän osaa, jotka mahdollisesti liittyvät pohjoispäässä toisiinsa. Sisempi käytävistä päättyy eteläpäässä poikkiesteeseen. Muilta osin kivet ovat sekaisia eivätkä muodosta muuta kuin satunnaisia rakenteita. Labyrintti on kuite nkin selvärajainen ja todennköisesti autenttinen.
Rakenteen rannasiirtymään perustuva maksimi-ikä on AD 890 +/-90 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 630 +/-110.
Inventoinnin 2019 havainnot: Kulkuaukko on mahdollisesti ollut NW-reunassa. NW-reunassa myös säilynyt käytävän karakteristinen mutka. Rakenteesta näyttäisi vuoden 1995 jälkeen poistuneen kiviä siten että mitat 2019 olivat 7.3 m (NE-SW) ja leveys 6.7 m.

Utö Kappeli (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön saarella, kylän kaakkoispuolella olevalla kalliolla aivan kirkon vieressä. Merkit ovat länteen viettävällä silokalliolla ja selvästi luettavia. Merkkiryhmän pituus on 57 senttimetriä ja leveys 14 senttimetriä. Viimeinen merkki yhtyy kalliossa olevaan halkeamaan. Merkit voidaan tulkita seuraavasti:
HÖTID
Hakkauksen välittömässä läheisyydessä on myös merkkejä, joita ei voi tulkita.
Paikalla sijainnut isojakokartan mukaan myös historiallinen kylätontti Gustaf Höglanders.
Rågångskarta öfver råerne, som affskilja de för lots- och fyr- och tullbetjeningen å Utö holme, hörande till Utö, förut Söderjurmo-, by i Korpo socken, hemmanens enskilta egor; upprättad år 1875 af G.W.Mether, Yngre Kommissionslandtmätare.

Kukonharja (1000011418) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 950 metriä Vanhalinnan linnavuoresta pohjoisluoteeseen. Kallioisella metsäsaarekkeella ja siihen rajoittuvalla peltoalueella Lausteenojan länsipuolella on rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto.
Metsäsaarekkeelta ja läheiseltä peltoalueelta on tehty rautakauteen viittaavia asuinpaikkalöytöjä; keramiikkaa, rautakuonaa, palanutta savea sekä palanutta piitä. Pellolta löydettiin pintapoiminnassa myös historiallisen ajan keramiikkaa sekä liitupiipun pala. Historiallisen ajan löydöt saatiin ympäristöään tummemman maan kattamalta alueelta. Kohteen keskusalue on tuhoutunut omakotitaloa rakennettaessa.

Harviainen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 1,5 kilometriä Vanhalinnan linnavuoresta pohjoiskaakkoon. Rautakautinen asuinpaikka on Pakurlan ja Harviaisten kylän rajalla, Lausteenojan pohjoiseen haarautuvan sivuojan itäpuolisella peltoalueella, savimaalla.
Alue pintapoimittiin vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä jolloin paikalta löydettiin rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä; keramiikkaa, tuluspiitä ja hioinkiven katkelma. Kohde on ainakin osittain tuhoutunut peltotöissä.
Lähellä sijaitsee useita rautakautisia muinaisjäännöksiä muun muassa Pitkäsmäen kalmisto kohteelta 600 metriä etelälounaaseen sekä Kukonharjun asuinpaikka noin 500 metriä eteläkaakkoon.

Anttila (1000011420) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 800 metriä pohjoiskoilliseen Vanhalinnan linnavuoresta. Kätkön tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta se sijaitsee metsäisellä mäellä pelto- ja niittyalueiden välissä.
Paikalta ovat vuonna 1898 Anttilan tilan vuokraajat tehneet hopea-aarrelöydön, joka sisälsi muun muassa rahoja ja koruja. Vuoden 2001 inventoinnissa paikalle tehtiin muutamia koekuoppia, jotka olivat löydöttömiä. Koekuopissa oli kuitenkin havaittavissa turpeen alla nokea ja tummaa maata noin 40 senttimetrin syvyyteen saakka.
Hopea-aarteen löytöpaikan lähellä sijaitsee Ristinpellon kalmisto noin 100 metriä pohjoiseen.

Laurila 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, Vanhalinnasta noin 750 metriä koilliseen sijaitsevalla pellolla ja sen keskellä olevalla matalalla kalliokumpareella.
Pellolta on löydetty pintapoiminnassa runsaasti palanutta savea ja keramiikkaa. Kallioisilla metsäsaarekkeilla ei ole näkyvissä maan pinnalle havaittavia rakenteita. Metsäsaarekkeille on tehty kuitenkin kaksi koekuoppaa, joissa havaittiin tummaa maata ja palanutta savea.

Vanha-Jaakkola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 1,2 kiometriä Liedon Vanhalinnasta koilliseen. Paikalla on pieni kivikkoinen saareke Aurajokeen viettävän pellon reunassa. Kohteen ympäristössä kasvaa ketokasvillisuutta, muun muassa sikoangervoa.
Maanpinnan tasalla olevassa kivessä on hakattuna yhteensä kuusi kuppia. Kupit ovat rivissä parittain.

Säteri 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuipaikka sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 1300 metriä koilliseen Liedon Vanhalinnasta. Kohde on Aurajokeen loivasti viettävän peltoalueen reunassa kallioisen mäenkumpareen etelä- ja länsipuolella.
Vuoden 2001 inventoinnissa paikalta löydettiin pintapoiminnassa kvartsi-iskoksia peltoalueelta, jossa oli kyntämisen jäljiltä näkyvissä hiekkalinssejä. Muutoin pellon maaperä on savea. Kohde lienee osittain tuhoutunut maanmuokkauksen yhteydessä.

Säteri 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 1,3 kilometriä Vanhalinnan linnavuoresta koilliseen. Peltoalueen keskellä kohoavalla metsäisellä mäellä on rautakautinen asuinpaikka ja kalmisto sekä historiallisen ajan rakennuksenpohjia.
Rautakautinen asuinpaikka sijaitsee mäen länsiosassa, pienehkön kalliopaljastuman itäpuolella. Paikalle tehtiin vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä muutamia lapionpistoja, joista yhdestä löydettiin runsaasti nokimaata, kiviä ja saviastian paloja.
Metsikön halki kulkee tie, jonka itäpuolella sijaitsee rautakautinen kalmisto. Kalmiston länsipuolella on kalliopaljastuma ja vieressä vanhan Jaakolan tilan rakennuksen pohja. Vuoden 2001 inventoinnissa paikalle tehtiin koepistoja, joista yhdestä löydettiin kiveys sekä nokimaata. Löytöinä saatiin palanutta luuta, keramiikka ja palanutta savea.

Ullantalo W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Ullantalosta 550 m pohjoiskoilliseen, Ruskojoesta noin 200 m itään hiekkapohjaisessa kangasmaastossa. Alueella on taimikkoa ja alueen poikki lounaasta koilliseen kulkee metsäautotie. Kivikaudella, myöhäiskampakeraamisella ajalla löytöalueet ovat olleet meren rannalla Ruskojoen suulla.
Löytöjä on kahdesta kohtaa. Alue A on metsäautotien ja sen varrelta länteen suuntautuvan matalan harjanteen välissä. Löytöjä on 20 m matkalta tien suunnassa ja noin 20 m etäisyydellä siitä luoteeseen. Maanpintaa on metsätöissä rikottu.Toinen löytöaluue on edellisestä 130 m lounaaseen ja metsäautotieltä 40 m länteen, läheltä joen rantaan laskevan rinteen reunaa.

Papinnummen riistamaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Papinnummen itään ja kaakkoon laskevalla rinteellä, hiekkakuoppien rikkomalla alueella. Rinteen päällä on riistamaja.
Löytöjä on kerätty kahdesta paikasta, 1 on Nummelantieltä länteen, riistamajalle johtavan tien pohjoislaidalta ojasta noin 25 m matkalta. Löytöpaikka 2 on edellisestä 40 m etelään, hiekkakuopan reunalta. Löytöalueiden välinen osa on hiekkakuopan vuoksi tuhoutunut.
Ehjää asuinpaikkaa on mahdollisesti jäljellä metsämaastossa löytöpaikasta yksi pohjoiseen ja löytöpaikasta 2 etelään.
Löydöt paikalta ovat kivilaji-iskoksia ja kvartsi-iskoksia, sekä palanutta luuta ja kappale palanutta savea.

Pakurla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, Vanhalinnan linnavuoresta noin yhden kilometrin pohjoiseen, pellolla. Kohteen pohjoispuolella virtaa Aurajokeen laskeva Topinoja. Pitkäsmäen rautakautinen kalmisto sijaitsee kohteen välittömässä läheisyydessä eteläpuolella.
Paikalla tehtiin vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä pintapoimintaa. Tuolloin pellon reunassa savimaassa havaittiin noin 30 senttimetrin syvyydessä oleva selvä nokikerros. Kynnöspellosta löydettiin hiiltä, punasavikeramiikkaa sekä palanutta savea.

Aliskulma (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 700 metriä Vanhalinnan linnavuoresta pohjoiseen Laurilan tilan mailla. Paikalla on avokallio, jonka länsipuolen kivikkoisella rinteellä on tasaisempia alueita, joilla kasvaa ketokasvillisuutta.
Tasanteille tehtiin vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä koekuoppia, joista löydettiin paksu hiilensekaisen maan kerros. Hiilikerros oli paikoin 40 senttimetriä paksu. Tämän alla oli kiviä ja punertavaa soraa. Löytöinä koekuopista saatiin punasavikeramiikkaa sekä tillenpaloja.

Säteri 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, Vanhalinnan linnavuoresta noin 1800 metriä koilliseen, Uotilan talon itäpuolella olevan pienen mäennnyppylän etelä- ja länsipuolella. Mahdollinen historiallisen ajan asuinpaikka on pienellä kivisellä kohoumalla sekä sitä ympäröivällä pellolla.
Kohoumalle tehtiin vuoden 2001 inventoinnissa koekuoppia, joissa havaittiin tummaa nokimaata. Peltoalueelta löydettiin pintapoiminnassa rautaterän pala, savitiivistettä, punasavikeramiikkaa, palanutta savea sekä apteekkilasia.

Vääntelä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen pohjoispuollella, Vääntelän ja Sauvolan kylien rajalla. Kiviaita/latomus on etelään viettävän kalliorinteen päällä kuusimetsässä.
Kiviaita on leveydeltään ja korkeudeltaan noin 1 metrin. Pituutta sillä on 15 metriä. Aita on koottu suhteellisen kookkaista kivistä ja se on hyväkuntoinen. Kohde on mahdollisesti rajamerkki, sillä se sijaitsee nykyisinkin Sauvolan ja Vääntelän kylien rajalla.

Lankkinen Kuovintie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä, metsätien varressa noin 1,2 kilometriä itään Turku-Yläne maantiestä. Kohteen itäpuolella on kalliokukkula ja länsipuolella suoperäistä metsämaastoa, jota on ojitettu. Paikalla on kolme hiilimiilua rinnakkain luode-kaakko-suuntaisessa rivissä metsätien ja ojan välissä kalliokukkulan länsipuolella. Hiilimiiilut sijaitsevat kuusimetsässä noin 55 metrin pituisella alueella ja ne ovat hyväkuntoiset.
Hiilimiilut muodostuvat pyöreästä vallimiasesta kehästä, joka on nyt sammaleen peitossa, mutta silti hyvin havaittavissa. Vallin korkeus on korkeimmillaan noin 0,7 metriä ja leveys noin 2 metriä. Miilujen sisäosat ovat valleja matalammalla ja epätasaiset. Hiilimiilujen halkaisijat vaihtelevat 12,5 - 13,2 metriin. Niiden vallien päällä kasvaa kookkaita puita. Miilut ovat tulleet esiin metsänharvennuksessa.
Kaakon puoleisen miilun kohdalla tien itäpuolella, kallion juurella on metsäkämpän jäännökset. Kämppä on ollut pystyssä vielä 20 vuotta sitten, mutta nyttemmin luhistunut. Nyt jäljellä on vain alimpia hirsiä ja länsinurkan salvosta. Kämppä on ilmeisesti ollut miilunvartijan asumus. Se on tehty pyöreistä hirsistä, jotka on nurkissa salvottu neliskulmaisiksi. Hirsissä on sepän tekemiä nauloja. Kämpän tulisija - kiuas- on sijainnut rakenteen itänurkassa. Kasassa on nähtävissä piipuntiiliä ja sementtiä. Kämpän ikkuna ja ovi ovat ilmeisesti sijainneet tien puolella. Rakenteen koko on noin 3,4 x 4,8 metriä.

Tontereenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Turusta Huittisiin johtavan maantien itäpuolella, Tontereenmäen metsäalueen pohjoisosassa olevalla kalliokumpareella. Paikan pohjois- ja itäpuolella on peltoalueita, ja Aurajokeen laskeva Pöylijoki virtaa kohteesta noin 800 metrin päässä idässä.
Metsää kasvavan mäkialueen pohjoisosassa on pienempi, pohjois- ja itäpuolellaan pellolle viettävä kalliokumpare. Kumpareen laella on kivirakenteita: kivirivi, 2-3 kivivallia ja mahdollisesti myös yksi röykkiö. Kivirivi ja -vallit ovat luode-kaakkosuuntaiset. Yksi niistä on kallion lounaisreunalla pienen jyrkänteen päällä. Tämän rakenteen pituus on 6 metriä. Toinen vallimainen rakenne on edellisestä koilliseen olevan matalan pystyseinämän päällä ja on ladottu kylmämuurauksella. Rakenteen pituus on noin 5 metriä. Näiden kahden rakenteen välistä, läheltä viimeksi mainitun luoteispäätä, alkaa suoralinjainen kivirivi. Kivirivi jatkuu pohjois-luoteeseen noin 9,5 metrin matkan. Sen etäisyys jyrkänteen lounaisreunalla olevasta, ensin mainitusta vallista on 10 metriä. Myös kaakkoon viettävällä mäen rinteellä on kivivallimuodostelma. Kiviröykkiö sijaitsee puolestaan kylmämuuratun kivivallin kaakkoispäässä. Röykiö on kooltaan 4,5 x 5 metriä.
Kivivallien ja röykkiön tarkoistus ja ikä ovat tuntemattomat. Todettakoon, että Pöytyällä on säilynyt tarulinnaa koskevaa perimätietoa, mutta tähän mäkeen tai kylään perimätieto ei näyttäisi kohdistuvan. Informantin mukaan kivirakenteita sijaitsee ilmeisesti myös mäen itä-kaakkoispuolellakin.

Paavola (1000011547) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee metsäsaarekkeessa Sirppujoen ja Vehmaalle johtavan maantien pohjoispuolella. Maantieltä on saarekkeeseen matkaa noin 400 metriä Levonniittuun johtavaa tietä pitkin. Metsäsaarekkeen etelänokassa, tien varressa on lato, josta röykkiö on noin 60 metrin päässä pohjoisessa.
Metsäsaareke on osin kalliopohjainen ja sen reunamilla on runsaasti kivikkoa, josta osa on ilmeisesti peräisin pellon raivauksesta. Röykkiö sijaistee saarekkeen keskellä. Sen pohjoispuolella on saarekkeen poikki kulkeva ajoura noin 4-5 metrin päässä röykkiöstä.
Röykkiö on sammaleen peitossa, mutta se vaikuttaa pelkästään kivistä kasatulta. Se on pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 4 metriä. Kivien joukossa on sekä isohkoja että ihmisen päätä pienempiä kiviä. Röykkiö eroaa metsäsaarekkeen muista kivikoista säännöllisen muotonsa vuoksi.
Kohteelta 300 metriä itäkoilliseen sijaitsee Levonniitunmäen röykkiöalue.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Röykkiön rakenteen ja sijainnin perusteella se vaikuttaa rautakautiselta röykkiöltä. Kaksi pientä röykkiötä lähellä pellon laitaa ovat ilmeisesti peltoröykkiöitä.

Levonniittu (1000011548) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee peltojen välisessä metsäkannaksessa Sirppujoen ja Vehmaalle johtavan maantien pohjoispuolella. Kyseiseltä maantieltä röykkiölle on matkaa noin 750 metriä. Kulku röykkiölle on kuitenkin pohjoisesta johtavaa pelto- ja metsäautotietä pitkin.
Röykkiö on sen länsipuolella olevan pellon reunan lähellä ja mainittu mesätie kulkee pellon ja röykkiön välistä. Röykkiö on 7-10 metrin päässä itään metsätiestä.
Röykkiö sijaitsee tasaisessa maastossa havumetsässä. Levonniitunmäen rinne nousee kohteen kaakkois-eteläpuolella.
Röykkiö on sammaleen peitossa. Se on lounais-koillissuuntainen ja muodoltaan soikea. Röykkiön pituus on 4 metriä ja leveys 2,5 metriä. Rakenteen lounaispäässä, eteläreunalla ja koillis-itäsivulla on muutama isompi kivi, joiden välissä on pienempiä kiviä.
Kohteelta 300 metriä kaakkoon sijaitsee Levonniitunmäen ja 250 metriä itä-koilliseen Suutilan röykkiökohde.

Kolirytö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee Vahdon ja Nousiaisten rajalla Levonperkko-nimisen suon pohjoislaitaan pistävällä matalalla harjanteella. Keskuskiven suoraan pohjoissivuun on hakattu kirjaimet J:L, sen alapuolella on numerot 44 ja 1795. Kuuluu Vandon pitäjänmetsän rajalle asetettuihin rajamerkkien sarjaan, joihin monesti kuuluu vuosiluku ja maanmittari Johan Lönnmarkin nimikirjaimet. Kolirytö on mainittu rajapaikkana 1690-luvulla, nykyinen pyykki on hakkaustensa osalta 1700-luvun lopulta.

Ikkemurtama (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee kylänrajojen risteyksessä kalliolla, sata metriä länteen metsästysmajasta. Lähistöllä on lomamökkejä.
Rajakiven keskuskiven ympärillä on kivilatomus, jonka laidat on muotoiltu niin, etttä niihin kuuluu neljä pääilmansuuntien suuntaista suoraa sivua. Keskuskivessä on hakkaus J:L 17 ja kaksi numeroa noiden numeroiden jälkeen.
Ikkemurtama on mainittu rajapaikkana 1690-luvulla. Nykyinen pyykki lienee ainakin hakkaustensa osalta 1700-luvulta.

Koirantiski (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee Nummitie-nimisen soratoen länsilaidalla, hiekanottopaikan pohjoislaidan luona. Rajamerkistä noin 25 m etelään on kolme metriä korkea siirtolohkare.
Rajamerkissä on luonnonkivistä ladottu nelikulmainen kehys, jota osittain peittää soratien laitaan sysätty irtomaa. Keskellä on pystykivi. Sen etelälaidassa on numero 57 ja ylempänä on jäännöksiä kirjaimista tai numeroista. Rajapaikka Koirantiski on mainittu 1690-luvulla. Nykyinen pyykki lienee 1700-luvun lopulta.

Riihikorpi (1000011665) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki sijaitsee kalliomäellä. Se on sijoitettu niin, että sen länsisivu on vasten matalaa kallionnokkaa.
Rajamerkissä on kylmämuurattu kivilatomus, joka on sammaleen peitossa. Latomuksen keskikohdalle on asetettu sammaskivi. Kivireunuksen itä-, etelä-, länsi- ja pohjoislaidalla on pystykivi. Keskuskiven itäsivulla on ympyränkaaren näköinen syvennys.
Rajamerkin lähellä on etelän suunnalla kaksi viisarikiveä.
Riihikorpi on mainittu rajapaikkana vuonna 1538. Nykyinen pyykki lienee 1700-luvun loppuvuosilta.

Harvametsä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Kiimassuonkulmalla, kunnanrajan käänteessä, peltojen ympäröimällä mäellä.
Suurehkoon luonnonkiveen on hakattu rajapisteen merkintöjä. Sen ympärillä on pienempiä kiviä. Suuren kiven ylimmässä kohdassa erottuu numero 34 ja piste. Vieressä on nimikirjaimet J.L., ja niiden alla numerot 1 ja 7.
Harvametsä on mainittu rajaopaikkana vuonna 1538. Nykyinen rajamerkki on mitä luultavimmin 1700-luvun lopulta.

Koli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vahdonjoen uoman luoteispuolella olevan mäkialueen kaakkoislaidalla. Löytöjä on kahdelta erilliseltä alueelta asfaltoidun kevyen liikenteen väylän ojaleikkauksessa ja vainion laidalla jokiuomaa kohti laskeutuvalla mäen rinteellä.
Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja, palanutta luuta, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä palanutta savea.

Heliskoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä pihamaita Vahdontie 485 ja 499 kohdalla asfaltoidun kevyen liikenteen väylän reunaleikkauksessa. Asuinpaikkaa liittyviä löytöjä, saviastianpaloja, palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia on kahdessa löytökohdassa keveyn liikenteen väylän ojaleikkauksessa jokiuoman koskipaikkaa kohti laskevalla mäen rinteellä.

Heinäköykky (1000011669) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki sijaitsee Maskun ja Vahdon rajalla, Kailassuon pohjoispäässä.
Rajamerkki on ympäröity nelikulmaisella reunuksella, jonka kulmissa on pystykivet.
Keskuskivessä erottuu teksti "RÅ af", kirjaimet "JL" ja numerosarja "1798 ja 193". Pyykistä 12 m koilliseen on viisarikivi.
Rajapaikkana Heinäköykky on mainittu 1690-luvulla. Nykyinen pyykki lienee ainakin hakkauksensa osalta 1700-luvun lopulta.
Muinaisjäännösrekisterissä numerolla 1000008978 Maskun kohdalla.

Laaskallio (1000011670) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Maskun ja Vahdon rajalla tasaisella avokalliolla.
Rajakivi on korkea pystykivi, jonka ympärillä on kylmämuurattu kivilatomus.
Pystykiven etelälappeella on hakattu kirjoitus RÅ ag J:L 1798. Kivestä neljä metriä lounaaseen on viisarikivi ja siitä edelleen viisi metriä lounaaseen on toinen viisarikivi. Kolmas viisarikivi on isosta rajamerkistä itäkoilliseen.
Paikalla on puinen opasviitta.
Muinaisjäännösrekisterissä numerolla 1000008978 Maskun kohdalla.

Rajavuori (1000011671) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivireunuksen ympäröimä rajakivi sijaitsee Maskun ja Vahdon rajalla, 300 m luoteeseen Vehka-Alhon talosta.
Nelisivuisen kylmämuuratun kivireunuksen sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Keskuskiveen on hakattu "R 8".
Rajavuori on mainittu rajapaikkana 1690-luvulla.
Muinaisjäännösrekisterissä numerolla 1000008976 Maskun kohdalla.

Huovintie (1000011696) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhaa tien paikkaa metsässä 200 m pohjoiseen ja koilliseen kohdasta, jossa Seppälän kylän ja Tiravan vainioiden välinen tie ylittää kunnanrajan.
Samaan oletettuun kaukoreittiin on liitetty Maskun alueella Airikintie.
Nimenä Huovintie on liittynyt paitsi Vahdon ja Paattisten rajalle, myös muille seuduille esimerkiksi Oripään ja Ulvilan väliseen keskiaikaiseen tien linjaukseen.

Vahdon vanhan kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Vahdonjoen itärannalla 100 m sillasta, jonka kautta menee Seppälään tie. Paikalla on nelikulmainen aitaus, josta on jäljellä kiviset aidantolpat. ja portinpylväät. Niiden sisäpuolella on kuusiaita. Paikalla on muistokivi, jossa on teksti "Vahdon vanha kirkon paikka vuoteen 1804. Paikka, jossa seisot, on pyhä maa 2. Moos. 3:5".

Suuri Postitie (1000011743) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuren Postitien vanha tielinja merenrannan ja Uudenkaupungin rajan välillä. Tie on käytössä ja osittain päällystettynä. Alkuperäiseen, säilyneeseen tiehen kuuluu kaksi osaa, joista toinen on lyhyt tiejakso Helsingin kylässä Tylpänniemestä Helsinginrantaan ja toinen kivilaituri Tuomoisten rannassa.

Rantalahti (1000011744) (Taide)
Historiallinen; Kivihakkaukset sijaitsevat kallioisella, matalalla mäellä soratien vierellä meren rannan vainion ympäröimänä. Paikka on 100 m kaakkoon risteyksestä, josta tiestä 12241 haarautuu toinen tie Humholmiin ja Kräänän niemeen. Lähellä on Kahiluodon kartano.
Tyylimyllyn lähettyvillä erottuu kalliosta hakattuja kirjaimia, numeroita ja muita kuvioita. Vanhimmat ovat ehkä 1500-luvulta.

Muntinsalmi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Muntin silta sijaitsee syrjään jääneen tieosan Turku-Taivassalo-maantien varrella. Yksiaukkoinen pieni luonnonkivestä ladottu holvisilta rakennettiin vuonna 1850 yhdistämään Koiviston kylä Taivassaloon. Siltaholvi on rakennettu kylmämuuritekniikalla luonnonkivistä. Rakennustekniikaltaan Muntisalmen silta on Suomen vanhimpia kivisiltoja.
Rantamuurit koostuvat pienistä luonnonkivistä. Kansi on sorapeitteinen ja sitä reunustavat kivipylväisiin tuetut kaksinkertaiset putkikaiteet.
Silta hyväksyttiin museosillaksi 1982. Paikalla on opastaulu.

Marjustenranta (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkaukset niemimäisessä rantakalliossa sijaitsevat kohdassa, jossa ajotie Valkamalahden pohjoispuolella laskeutuu Marjuksenrantaan. Paikalla on vanha suola-aitta, jonka vierellä useita hakkauksia. Vanhin erottuva vuosiluku on 1829. Nuorimmat hakkaukset muutaman vuosikymmenen ikäisiä.
Ainakin yhteen Marjustenrarman hakkauksista on liitetty tarina. Paikallinen folklore kertoo suutarin mustasukkaisuuden vuoksi sunnaamasta räätälistä. Muistoksi surmatyöstä kallioon olisi hakattu sakset sekä surmatyön tapahtuma-aika. Kalliossa erottuu suolamakasiinin seinustalla sakset, niiden alla päivämäärä 18 15/7 48, ja päivämäärän alla kirjaimet J.F W.

Keriniemen vainio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Leikluodon venesataman koillispuolisessa rinteessä kohdassa, jossa viljelemätöntä aluetta rajoittuu ajotien molempiin laitoihin. Vanhojen karttojen mukaan on tässä paikassa ollut tiiliuuneja. Mäen etelärinteessä on epäsäännöllisen muotoisia kuoppia tiheikön alla lähellä pihoja ja tietä. Maassa on runsaasti tiilensiruja.

Pitäjänrajan mutka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivet sijaitsee Kuutniemenaukon itärannasta kilometrin itään pitäjänrajan kulmassa olevassa polvekkeessa. Pyölin, Pinipajun ja Mierlan kylien yhteisessä rajapisteessä, metsän keskellä olevalla avokallioalueella.
Kivilatomukset ovat vierekkäin kalliolla. Toisessa latomuksessa on vaakasuoraan kolmen aluskiven varaan asetettu paasi, joka on noin 40 cm:n paksuinen, pyöreähkö ja noin 140 cm:n läpimittainen. Siinä ei näy hakkauksia.
Itäpuolella on pyöreähkö noin 130 cm:n läpimittainen ja 30 cm:n paksuinen paasi pikkukivien päällä. Paaden yläpinnassa on uurettu 160 mm:n läpimittainen ympyrä, jonka keskelle on hakattu piste. Vieressä on hakkaus "24".

Pappilan vanha kaivo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pappilan pihan läpi kulkevan ajotien länsipuolella, korkean pystysuoran kallioseinämän juurella on luonnonkivistä ladottu, n. 3-4 m läpimittainen kaivon kehys. Kaivon länsireuna muodostuu sileästä kallionseinämästä. Itäreuna lähes kiinni ajotien ojan maavallissa.

Ratimenvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rengasmainen kivikasa sijaitsee Leikluodon saaressa korkealla sileällä kalliolla, metsään hakatun sähkölinjan aukon luona.
Kiveyksen pohja-alan muoto on soikiomainen, sen läpimitta on pohjois-etelä-suunnassa 3 m ja itä-länsi-suunnassa 2,6 m. Keskikohta on kivetön, ehkä kivet on purettu pois.

Varevuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee laajahkolla avokallioalueella Urnan ja Hilloisten rajan käänteessä.
Rajamerkki on ladottu luonnonkivistä. Sitä ympäröi nelikulmainen noin 40 cm:n korkuinen kivistä ladottu reunus. Keskuskiveen on hakattu "RÅ". Kiven koillispuolella on 4-7 viisarikivien ryhmää, joista useimmat ovat alemmalla tasolla kuin rajamerkki. Kiven kaakkoispuolella on avokalliolla 5-7 ryhmässä viisarikiviä.

Makkarvuori (Maarakenteet)
Historiallinen; Toinen suodenkuoppa sijaitsee metsäisellä harjanteella 150 m itään risteyksestä, jossa Inkerannan ja Onnikmaan välisestä tiestä n:o 1964 haarautuu tie etelään kohti Muntinsalmea. Toinen kuoppa on pienellä viljelemättömällä saarekkeella edellisestä noin 250 m kaakkoon.
Molempien kuoppien seinämät ovat kasvaneent umpeen. Pohjoisempi kuopan suun halkaisija on noin 1,7 m ja toinen 1,5 m.

Kullavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Velkuanmaan saarella Martinmaalla kalliomäen pohjoisrinteellä.
Röykkiö on kraaterimainen, keskus on ympäristöä hieman alempana. Halkaisija on 4 m.

Pohjakylän metsä (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiön pohja sijaitsee Velkuanmaan Pohjankylässä avokallion reunalla Loirankarilta itään.
Röykkiöstä on jäljellä muutama päänkokoinen kivi. Jyrkän kallion alla edellisiä kiviä 3 m alempana on kasa samankokoisia kiviä. Ne ovat todennäköisesti ylempänä olevasta röykkiöstä alas viskattuja.

Henttula (1000011805) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Osittain hajotettu röykkiö sijaitsee Livonsaarella lähellä Askaisten rajaa Tulkinniemestä Lahdenperään ulottuvan kalliomuodostuman maantien itäpuolisella alueella, kallionhuipulla.
Röykkiö on kasattu kivenlohkareista. Osa on parin metrin päässä röykkiöstä erillään. Jäljellä oleva osa on 1x1,5 m kokoinen ja siinä on kiviä kolmessa kerroksessa.

Hämölänvuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde, kuppi kalliossa sijaitsee Livonsaarella Teersalossa 1931 maantien itäpuolella. Paikka on vuorelle noustaessa kohdassa, jossa pienen kalliohalkeaman jälkeen on suora avokallionousu mäen huipulle.
Kupin halkaisija on 5 cm.

Länsitalo (1000011816) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijaitsee Velkuanmaan Krööpilässä kallioiden reunustamassa notkelmassa.
Latomus on muodoltaa kartiomainen. Sen halkaisija on 3 m ja korkeus 1,8 m. Kiviaines on alimmissa kerroksissa kookkaampaa kuin ylimmissä kerroksissa.

Vahaniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Pohjakylän Vahaniemessä. Paikka on kallioharjanne, jonka länsireunaan on ladottu suorakaiteen muotoinen latomus.
Sen koko on 1x1,5 m. Reunoilla on isompia kiviä kuin keskustassa.

Itämluoto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Palvan kylässä Itämluodon korkeimmalla reunalla, avokalliolla.
Merkki on koottu laakeista kivistä. Se on runsaan metrin korkuinen, päällekkäisiä kiviä on 9 kerrosta.

Kaasvuori II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pohjois-Varstalan Kaasvuorella avokalliolla keskellä kivikkoa.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan noin 2 m ja korkeutta sillä on 0,3 m. Se on kraaterimainen. Kohteen eteläpuolella, 3-5 m päässä on pyöreähkö kuopanne kivikossa. Tämä vastaa vuoden 1971 inventoinnissa löydetty kivikehää Kaasvuoren kaakkoispuolella (p= 6726118, i= 3184293).

Hyyppivuori (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Hajotettu röykkiö sijaitsee Iso-Rahin Hyyppivuoren pohjois-etelä-suuntaisen harjanteen korkeimmalla kohdalla. Paikan pohjoispuolellaon sijannut kolmiomittauspiste, jonka tueksi on otettu kiviä röykkiöstä.
Röykkiön alkuperäistä muotoa ja kokoa ei voi enää sanoa. Kiviä on vieritelty ympäriinsä.

Hopiavuori (1000011824) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Hopiavuoren laella. Laki on yleisvaikutelmaltaan kohtalaisen
tasainen, mutta halkeilleella kalliopinnalla on jopa parin metrisiä metsittyneitä
tiputuksia. Pohjois-etelä suuntaisen kallion keskivaiheilla, mutta lähempänä länsireunaa sijaitseva röykkiö on havaittavissa vasta parinkymmenen metrin päästä.
Valitettavasti lähiympäristö ei tarjoa selkeästi erottuvia maastonkohtia.
Röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 2,5 x1,5 m. Kiviä on yhdessä kerroksessa.

Hiisilä (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Kunnaraisen Puorenvuoren länsiosassa jyrkässä rinteessä kahden kallioseinämän välisellä tasanteella. Kalliotasanne jyrkästi länteen pellolle viettävällä rinteellä. Heti itäpuolella jyrkkä toista metriä korkea kallioseinämä.
3,4 m x 3,5 m sivuiltaan pyöristyvän neliskulmainen matala
röykkiö. Kivet päätä suurempia, reunoilla kiviaines keskustaa suurempaa. Melko
tasalakinen ja noin puolen metrin korkuinen. Kaakkoisreunassa suurehko maakivi,
pohjois- ja luoteispuolella kaksi erillistä pienempää kivikkoa.

Kröönviikinkalliot (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Sijaitsee Kröönviikinkallioitten itäisimmässä osassa kohdassa, jossa
kapeahko paljaskallio harjanne yhdistää itäisimmän kalliomäen laajempaan
kallioalueeseen. Pohjoisessa ja etelässä kallio laskeutuu metsäisemmälle maalle.
Röykkiö on lähellä kallioharjanteen pohjoisreunaa.
Neliömäinen röykkiö, jonka halkaisija on noin 3,4 m. Röykkiön
kiviaines on kooltaan epätasaista. Kivi kerroksia kahdesta kolmeen. Röykkiö on
muodoltaan kaarevalakinen.

Tiuskrunni (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee Lypyrtin Tiuskrunnin saaren kaakkoisosassa olevalla kalliolla. Tarhan kohdalla kallio on loivaa ja peittynyt suurimmaksi osaksi sammaliin ja matalaan katajikkoon.
Tarhan halkaisija on yli 10 m.

Pyhän Johanneksen kirkkomaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pohjois-Varstalassa Kappelinrannassa. Pyhän Johanneksen kappeli rakennettiin aikoinaan Vartsalan saarelle. Se mainitaan ensimmäisen kerran Mikael Agricolan laatimassa saaristokirkkojen omaisuusluettelossa vuodelta 1554. Kappeli purettiin vuonna 1783, kun saariston kappeliseurakunnat yhdistyivät ja Kustavin keskutassa oleva Kustavin kirkko (nimetty Kustaa III:n mukaan) rakennettiin.
Kirkkoaita on entisöity ja alueelle on pystytetty muistopaasi.

Pyhän Jaakobin kirkkomaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Pyhän Jaakobin kirkkomaa sijaitsee Rahin maantien länsipuolella välittömästi sen viereisen tilan rakennusten eteläpuolella ja raskaasti laidunnetun niittyalueen takana. Kirkkomaanaitaa on käytetty laidun alueen aidan osana.
Kappeli rakennettiin vuonna 1675 ja se purettiin vuonna 1783. Kirkkomaata ympäröi kivistä tehty ja hirsillä katettu aita. Aidan hirret on uusittu vuonna 1971. Tämänkaltaisia aitoja on vain vähän enää jäljellä. Aidan mitat ovat noin 30 x 36 m.
Kappelikirkon paikka erottuu vielä selvästi heinikossa kumpareena, myös sen perustuskiveykset ovat näkyvissä. Perustus on ollut on noin 1-2 kivikerran korkuinen. Kappelin perustuskiveyksen sisälle alttarin kohdalle on pystytetty muistokivi.
Myös muita rakenteita on heikosti erotettavissa turpeen alta. Kirkkomaan aidan kaakkoiskulmassa on kiviperustaisen n. 5 x 5 m laajuisen rakennuksen perusta (ruumishuone?). Perustan korkeus on noin metrin eli noin 5 kvikertaa. Laastia ei ole näkyvissä.
Kirkkomaanaidalta on kaunis näkymä alas etelään.

Patavuori (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Pahoin hajotettu röykkiön pohja sijaitsee Laupusenmaan Patavuoren eteläisellä rinteellä, kalliolla, Iniön aukion laidassa.
Röykkiöstä on jäljellä noin puolentoista metrin alueella yksittäisiä kiviä ympyrän muodossa.

Tammarkunvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Ruonin Tammarkunvuoren huipulla.
Kysymyksessä voisi olla rajamerkiksi muutettu esihistoriallinen röykkiö. Kiveyksellä on korkeutta puoli metriä, leveyttä metri ja pituutta 1,6 m. Viisarikiveä ei ole. Kiveyksen paikka on pohjustettu rapakivisoralla.

Klupinniemi (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Kaurissalon Klupinniemen koilliskulmassa avokallion eteläreunassa kallionloven päällä.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 1,5 m ja matala. Kiviaines on keskellä pienempää kuin reunoilla. Parin metrin päässä kohteesta on kalliolla hajallaan kiviä, jotka saattavat olla peräisin röykkiösta.

Jurmo Kappellbacken (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Jurmon saaren korkeimmalla kohdalla sijaitseva soikeahko lohkarekehä, jonka sisäpuolella suorakaiteen muotoinen, rakennuksen kivijalkaa muistuttava rakenteen jäännös.
Ulommaisen kehän mitat n. 15 m (W-E) x 14 m (N-S) ja korkeus n. 0.5-0.8 m.
Länsi- ja itäreunoilla n. 0.4 m leveyiset porttiaukot. Kehän sisäpuolinen rakenne koostuu riviin asetetuista lohkareista, N ja S -sivut ovat n. 5.5 m pituiset. Rakenteen keskellä on kasa lohkareita ja läntinen sivu puuttuu.
Perimätiedon mukaan kyseessä on kappelin jäännös, mihin paikan nimikin viittaa. Paikalla v. 2008 tehdyissä kaivaustutkimuksissa kiviperustuksen sisäpuolelta löytyi
lattialankkujen jäänteitä, reunoistaan retusoituja pieniä ikkunalasinpaloja sekä paloja lasipikareista, jotka ajoittuvat 1500-­luvun loppupuolelle tai 1600-­luvun al­kuun.

Venäläinen hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Uudenkaupungin venäläinen hautausmaa sijaitsee kaupungin kaakkoispuolella Hakametsään päin vievän Itäisen Viertotien eteläpuolella asuinkorttelien väliin jäävällä nurmikentällä. Suorakaiteenmuotoisen, pensaiden reunustaman hautausmaan koko on noin 24 x 28 m. Paikalla on jäljellä yksi hautakivi, jossa lukee kyrillisin kirjaimin "Feodor 1889". Uudenkaupungin seurakunta perusti hautausmaan vuonna 1810 venäläisille sotilaille ja heidän omaisilleen, mutta sitä käyttivät myös ev.lut. seurakunnan jäsenet mm. epidemioiden aikana. Viimeinen hautaus tapahtui vuonna 1902. Hautausmaata on ympäröinyt aikanaan lauta-aita. Hautausmaalla on vuonna 1985 pystytetty muistokivi.

Haitio 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautisten muinaisesineiden, mm. miekan katkelman, väistimen, kirveenterän ja keihäänkärjen löytöpaikka sijaitsee Hiidentiestä noin 40 m pohjoiseen, noin 100 metriä Haittion päärakennuksesta kaakkoon ja Uskelanjoen Lopenkoskesta länteen, hevoshaka-alueella. Löytöjen perusteella paikalla on todennäköisesti polttokalmisto. Paikka on kalliopaljastuman juurella, loivassa itään viettävässä rinteessä, moreenimaassa. Löytökohdassa ei ole maanpinnalle näkyviä rakenteita. Ympäristössä on joitakin suuria särmikkäitä kiviä. Muinaisjäännösalueen laajuutta ei voida sanoa ilman tarkempia tutkimuksia, mutta maaston perusteella kalmistoa voi olla laajalla alueella haassa.
Ko. paikasta pohjoiseen, päärakennuksesta noin 20 m etelään on mahdollinen kuppikallio (ks.erilliskohteet).
Alue on upeaa ketoa.

Vaunukallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Matala pyöreähkö kiviröykkiö, jossa sammalien keskeltä kohoaa n. 80 cm korkuinen pystypaasi. Keskuskiven sivuilla neljä kivilohkaretta viisarikivinä. Keskuskiven pohjoissivulla rajamerkintä, josta ei saatu selvää. Rakennelma itä-länsisuunnassa 2,2 m.

Hammarsboda 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iskoksia Näsuddenin niemelle vievän tien lounaispuolelta, metsäalueelta. Iskoksia on havaittu tien reunaleikkauksesta, kaatuneen puun juurakosta sekä paikalle kaivetuista kahdesta koekuopasta. Löytöihin kuuluu yksi kivilaji-iskos sekä runsaasti kvartsi-iskoksia.

Rosala Halsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lokalen är belägen intill brandkårshuset, SW om grundskolan gårdsplan. Strax intill vägen ett område, som till delar undersökts i och för vägförbättringsarbeten provgrävts, varvid framkom kulturjord. Vid Turun yliopistos skärgårdsinventering har man iakttagit mörkfärgad jord.
Rosalan kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa 1540. Kylän alueelta ei ole varmoja rautakautisia löytöjä, mutta Hiittisissä sijaitsee Kyrksundetin kauppapaikka ja kappelialue sekä Hiittisten kylän edustalla keskiaikainen Högholmen.
Paikalta on nuorempia historiallisen ajan havaintoja (kulttuurimaata, mahd. kiveys?) ja löytöjä, mutta tietoja mahdollisista, jopa keskiajalle menevistä, vanhemmista löydöistä. Alueella on myös uunin perusta. Vuonna 2023 tehdyssä tarkastuksessa nykyisellä joutomaalla havaittiin tehdyn metallinetsintää ja kuopissa oli nähtävissä noin 20-30 cm:n kulttuurikerros.

Kalholmen (Taide)
Historiallinen; Saaren eteläkärjessä kallioalueen laella on kuningas Adolf Fredrikin käyntiin liittyvä muistokirjoitus.
Kallioon on hakattu koristeellinen kirjoitus: ”Konung Adolf Friedrich D:17:Junii:1752”.

Pakattulan Myllyvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Luikkionlahteen pistävällä Muninpäällä, jyrkkärinteisen kalliomäen juurella. Paikalla on kaksi kivilatomusta ja kalliohakkaus. Latomusten kohdalla on ollut vielä 1940-luvulla merimiehen asumus. Tiedot kohteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
2017: Kohde oli ennallaan. Vuoden 1997 raportissa on tarkka piirros kohteen rakenteista. Nyt suoritetussa inventoinnissa kiviaidan ja latomuksen tulkittiin liittyvän paikalla olleeseen peltoon. Asuinrakennuksesta ei löydetty merkkejä. Pakattulanvuoren laen tarkastuksessa ei löydetty jäänteitä myöskään tuulimyllystä. Kallion päällä havaittiin moderneja hakkauksia ja merkkipuu.
Vuodelta 1703 olevan Härmälän tiluskartan perusteella kiviraketeiden edustalla on ollut merenlahti, joten kivirakenteiden tulkintaa laiturina tms. ei voida sulkea pois.

Rauvolan pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoaukeama Kalmamäen itä- ja koillispuolella. Pellon korkeimmalla kohdalla, silttiesiintymällä värjäytynyttä kerrostumaa. Asuinpaikkaan viittavia löytöjä eri puolelta peltoa.

Finni-Pietilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoaluetta, jossa on havaittu kultturimaata ja liesi merkkinä mahdollisesta rautakautisesta asuinpaikasta. Pellon reunassa Pietilän tilan maalla on kaksi kuppikiveä, joista toisessa on ainakin 10 kuppia, halkaisija 5 cm. Toisessa kivessä on havaittu kolme kuppia, halkaisijaltaan 4-5 cm.
Kuulunee samaan muinaisjäännöskokonaisuuteen kohteen Finni-Pietilä 2 kanssa.

Mustanlehmänmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolmen kiviröykkiön ryhmä sijaitsee Kuuvanjoen ja Nummelta Mietoisiin vievän tien välisellä mäellä. Niistä yksi on metsää kasvavan kallioisen mäen päällä, ja kaksi koillisrinteellä.

Anttila (586000023) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallioisen mäen eteläkärjessä, sen korkeimmalla kohdalla kalliopohjalle kasattu röykkiö, jossa yksi syvä ja pari pienempää kaivelukuoppaa. Osittain sammaleen ja kasvillisuuden peitossa.
Viereiselle mäelle Lemun Lehmihaan 1979 kaivauskertomuksen kartassa merkitty kivirivejä.

Kuloinen Kimalistonmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan aikainen tykkiasema sijaitsee kalliolla, ampuma-alueena oli Naantali-Turku maantien silta (Raisionjoki) ja pohjoisempana sijaitseva kahlaamopaikka. Asema koostuu kahdesta kivirakenteisesta tykkipatterista ja niihin idästä johtavasta tiestä.

Pyhällön pelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seitsemän todennäköisesti peltorauniota, jotka sijaitsevat n. 20 vuotta vanhan mäntytaimikon keskellä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 1,5-2 m.
Inventointi 2017: Alueella on 5,5 x 5 m mittainen kiviperustus, sen itänurkassa on uuni, jonka holvi on sortunut. Päällyskivien välissä on vielä jonkun verran hiekkaa ja silttiä, holvin alaosassa on nokista hiekkaa ja suuaukon edessä humuskerroksen alla nokista maata. Perustuksen sisällä oleva tila on miltei kivetön, maa humuksen alla on sekoittunut. Tämä viittaa siihen, että rakennuksessa on ollut maalattia. Rakenne on sammaleen ja tiheän heinikon peittämä. Kyseessä on ilmeisesti savupirtti. Vastaavia löydöksiä on viime vuosina tullut Koillismaalta ja Kainuusta, osa näistä on voitu ajoittaa 1600-luvulle. Paikalle ei ole merkitty rakennusta 1700-luvun lopun tai nuoremmille kartoille. Kohteen lähellä on muutama melko nuori peltoröykkiö.

Farfarskärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee jyrkästi etelään laskeutuvalla metsäisellä rinteellä. Lähellä on tienhaara, jossa etelään vievä metsätie haarautuu Galtarbystä länteen vievästä soratiestä.
Paikalta on yhdestä koekuopasta löytynyt 25 pientä kvartsi-iskosta lapionpiston levyiseltä alalta. Lisäksi mäenrinteessä, koekuopan läheisyydessä havaittiin 10 X 10 metrin laajuinen terassimainen alue, jonka alareunaa on sitomassa paikoilleen joitakin suuria kiviä. Terassimaisen alueen kohdalle tehdystä koepistosta ei löytynyt iskoksia; löytyneet iskokset saatiin kaikki yhdestä koekuopasta vain muutaman metrin päästä terassimaisesta alueesta. Sijaintikorkeutensa perusteella kohde saattaa olla myöhäiskampakeraaminen.
Norr om vägen till Farfarskärret finns en brant sluttning, i vilken i en liten provgrop påträffats 25 kvartsavslag (TYA 477:9). Strax norrom denna finns i sluttningen en 10 x 10 m stor jämn terrass, som kan vara konstruerad. Andra indikationer på boplats har inte hittills påträffats. Jordmånen är sandmorän.

Olofsgård 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on etelään laskeutuvassa jyrkässä metsäisessä mäenrinteessä. Paikalta on vuonna 1988 löydetty koekuopista kvartsi-iskoksia. Rinteessä on ainakin kaksi terassimaista maastonkohtaa. Kohteen mahdollinen laajuus ei ole tiedossa. Sijaintikorkeus viittaisi kampakeramiikan aikaan.
Norr om vägen mellan Nivelax och Dalsbruk i en svag sydsluttning har påträffats ett antal kvartsavslag (TYA 477:11-14). Terrängmässigt trolig boplats.

Tala 2 (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Malvontieltä 350 m luoteeseen. Maasto on kallioista moreenimäkeä, jonka länsipuolella avautuu laaja ja soinen Kaukolan peltoaukea.
Mäen pohjoispäästä, maantieltä johtavan polun eteläreunasta on tarkastuksessa 1972 todettu röykkiö. Tarkemmat tiedot jäännöksestä puuttuvat.

Hiidenmäki (1000001509) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kuppikivi Nousiaisten keskustaajaman Nummen länsipuolella, Hiidenmäessä, Vt 8:n länsipuolella n. 140 m ja Mietoisiin vievän paikallistien pohjoispuolella.

Kuuvan patteri (Patteri I) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Patteri sijaitseee Ruissalon Kuuvanniemen nokassa, kaakkoisrannalla huvilan 95 eteläpuolella. Rantakalliota, noin 35 m:n päässä rantaviivasta. Patteri on piha-alueella.
Patterista on näkyvissä noin 20 m:n pituinen, 3,5 m:n levyinen ja vajaan metrin korkuinen itä-länsi-suuntainen maavalli. Rakenne viittaa 1700- ja 1800-lukujen vaihteen yksin-kertaiseen patterin tuliasemaan. Poikkeaa kaikista muista vuoden 1854 pattereista.

Ruissalo (Patteri III) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon etelärannalla, Ulapan niemellä vastapäätä Iso-Pukin saarta. Huvilatontilla 68 (Bella Vista), noin 20 m:n päästä huvilan kaakkoispäädystä. Etelään viettävää kalliopohjaista rantarinnettä.
Patteri on ollut keskeltä kulmikas muodostaen kaksi siipeä, joissa molemmissa on ollut tykkipesiä suunnattuna Airiston suuntaan ja Isoa-Pukkia kohti. Kartalta mitattuna tykkipatteri näyttää olleen ainakin noin 80 m pitkä. Sodan jälkeen aluetta oli ennallistettu ja patterin rakenteita oli rikottu. Patteri oli rakennettu kivestä ja maasta.
Inventointi 1978: Kallioisen Krottilanvuoren etelärinteellä rannassa, Ulapan kesäsiirtolan piha-alueella on tykkipatteri, joka koostuu korkeasta, kylmämuurauksella tuetusta maavallista,
jossa on neljä Pukinsalmea kohti avautuvaa tykkiporttia, sekä alhaalla rannassa sijaitsevasta vajaat 100m pitkästä katkonaisesta kivivallista, rintavarustuksesta. Ylempi vallitus muodostaa suoran kulman, jonka kaakkoissivun kylmämuuraus on hyvin säilynyt. Krottilanvuorella on ollut tähystystorni, josta vihollislaivojen lähestyminen voitiin jo kaukaa havaita.

Hirvensalon patterit (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pukinsalmen rannalla Hirvensalon länsiosassa huvila-asutuksen keskellä kalliokukkulalla. Venäläinen rannikkopatteri on rakennettu vuonna 1854.
Pertti Huttunen 1988 (Hirvensalon III venäläinen rannikkopatteri): paikalla on nähtävissä n. 60 m pituinen kivetty kaarivalli, jonka laki on tasoittunut/tasoitettu. Vallin luoteispää on tuhoutunut noin 25 m:n matkalla, kun siitä on otettu aineksia huvilan pihamaahan. Muuten yleisesti ottaen hyväkuntoinen ja näyttävä. Merkitty Turun maasto- ja kaavakartalle. Tunnetaan myös Jänessaaren patterina.

Päivänhovi (Patteri VI) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon saaren etelärannalla, Pukinsalmen pohjoisrannalla. Suurelta osin Päivänhovi-nimisellä huvilatontilla, jonka päärakennus on 30 m:n päässä luoteeseen.
Jyrkähkösti etelään viettävää kalliopohjaista rinnettä. Ranta lähimmillään noin 60 m:n päässä.
Hyvin säilynyt, näyttävä tykkipatteri, jossa on kivi- ja maavallirakenteita. Patteri on muodoltaan etelään suuntautuva leveä V, jonka siivet ovat 40 m pitkät. Patterissa on ollut viisi tykkien ampumasyvennystä. Ruutikellari on ollut patterin itäosassa ja on nyt tasoitettu huvilan pihaksi.
Inventointi 1978: Patteri on rakennettu kalliopohjalle etelärinteeseen yhdessä viereisen patterin kanssa puolustamaan Pukinsalmen väylää. 3.5 m:n korkuisen maavallin perustana
on 1.5 m:n korkuinen kylmämuuraus. Lounaaseen, etelään ja kaakkoon avautuvia tykkiportteja on viisi. Valli muodostaa suorakulman, jonka sivut antavat lounaaseen ja kaakkoon. Itäpäässä on ollut ruutikellari.

Kuuanvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Turun ja Uudenkaupungin välisen Krimin sodan aikasen optisen lennättimen paikka korkean Kuuanvuoren luoteisosa kalliolla Metsäsyltylän kylässä. Paikalla on otisen lennättimen muistomerki, johon kuuluu hirsiakennelma ja laatta. Inventoinnissa 2005 havaittiin kalliossa useita poranreikiä, joista kaksi kolmiomaisia, ilmeisesti lekalla lyötävän porauksen jäljiltä. Vuoren korkeimmalla kohdalla oli myös tiilenmuruja sekä vihertäviä ilmakuplallisia tasolasin paloja. Löydöt viittannevat lennätinmiehistön vahtikoppiin, jollainen on ollut ainakin Nousiaisten Kokkovuoren lennättimen paikalla. Lennätinlinja valmistui v. 1855 rannikopuolustuksen vistityslinjaksi, mutta Krimin sodan jälkeen sitä ei enää tarvittu purjehduskautena 1856.

Inkerannanvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviaita korkean vuoren pohjoiseen laskevalla metsäisellä rinteellä lähellä vainiota. Rinteeseen on louhittu hiekkasäiliötä ja siihen liittyvää tietä. Latomuksen leveämmän osan pituus on 23 m ja kapeamman osan 22-23 m. Aidassa on yksi aukko. Rakenteen rakentamistarkoitusta ei tunneta. Kohde on kartoitettu jo vuonna 1869.

Rantapelto (1000012301) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen pohjoisrannan töyrään laella, sähkölinjan alla, sähköpylvään ympäristössä ja toinen löytökeskittymä on edellisestä 40 m pohjoiseen. Paikalla on runaasasti kvartsia, piitä, punasavikeramiikkaa, tiilen palasia ja palaneita kiviä. Löydöt saattavat liittyä 1700-lukua varhaisemaan kylätonttiin ja/tai seassa voi olla kivikautisen asuinpaikan jäänteitä.
Kesällä 2008 alueella tehtiin koekuopitusta tulevan voimalinjapylvään kohdalla. Kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu.
Keväällä 2015 alueelta löytyi pintapoiminnassa pitkältä matkalta rantatörmän päältä rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, kuten rautakautisia saviastianpaloja, savitiivistettä ja kuonaa. Myös joitakin pii- ja kivilaji-iskoksia oli pellon pinnassa sekä historiallista esineistöä.

Attu (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historialliset metallikaivokset Atun saarella Paraisilla. Mineraaleja tiedetään louhitun seuraavasti (suluissa kokonaislouhinta):
- muita mineraaleja (sinkki, lyijy, kupari ja kulta) n. 1630 sekä 1890-91 (25 tn)
Jäänteet historiallisista metallikaivoksista sisältyvät Atun kartanon ympäristöön. Atun kartano ja historialliset teollisuusalueet on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Veden täyttämät kaivoskuilut sijoittuvat kartanokeskuksesta luoteeseen, missä suunnassa on tiettävästi sijainnut myös tiiliruukki. Jäännökset höyrysahasta sijaitsevat saaren toisella, eteläpuolella.
Kaivospaikat niihin liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen ovat muinaismuistolain tarkoittamia kiinteitä muinaisjäännöksiä. Kohteiden säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen. Joitakin kuiluja on turvallisuussyistä katettu.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (n. 1630), toimintavuodet (1843-1891) ja malmien kokonaislouhinta (36 + 25 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (ks. Laine 1952, 373-377).
- kaivoskohteet ovat osa merkittävää ja monipuolista kulttuuriympäristökokonaisuutta.
PAIKKATIETOSELITE:
Koordinaatit osoittavat kaivoskuilujen keskeisiä paikkoja.

Heinäsuo (Iso-Kiskojärvi) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskossa lähellä Ison Kiskonjärven rantaa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1770-luvulta vuoteen 1787 sekä 1824-1831. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1760.
Heinäsuo on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1760), toimintavuodet (1770-1831) ja malmin kokonaislouhinta (475 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 334-336)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Jalostamo 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat öljynjalostamon luoteispuolella, toinen on rannasta noin 310 m pohjois-koilliseen, tien pohjoispuolella, noin 50 m ja 25 m kaasuputken eteläpuolella.
Alueella on kaksi sammalpeitteistä kiviröykkiötä.
Toinen on kooltaan 1,4 x 3 m ja korkeutta sillä on 0,5 m. Keskellä on röykkiön muita kiviä isompi kivi. Röykkiön koko on 3x2 m ja korkeus 0,5 m. Reunalla kasvaa suuri mänty.

Hahka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Vähäjoesta itään, Turun ja Liedon välisellä rajalla.
Merkissä on perustuskiveys ja keskellä, aikanaan pystyssä seissyt toista metriä korkea kulmikas keskuskivi.

Baggböle (Malminmäki, Perniön Malmberg) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Perniössä. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1700-luvulla ja 1834-1853. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1748.
Baggböle on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella:
perustamisajankohta (1748), toimintavuodet (1834-1853) ja malmin kokonaislouhinta (657 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 350-352)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Vihiniemi (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Perniössä. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1600-luvun lopulla, 1825-1862. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1600-luvun lopulla. Malmin kokonaislouhinta on GTK:n tietojen mukaan ollut 27 276 tonnia. Historiallisesta merkityksestä kts. Laine 1952, 336-344.
Kohdekuvaus:
Vihiniemi on Kiskonjokeen ja seudun ruukkeihin läheisesti kytkeytyvä laaja-alainen kaivoskokonaisuus. Peruskarttaankin merkityt Kaivosmäet sijaitsevat Kaivosmäentien päässä (tie vie tunnelissa kulkevan junanradan yli).
Kaivoshistorialliset elementit: kaivoskuilut, sivukivitörmät, kaivostoiminnan aikainen osittain sivukivestä pengerretty tiestö, rakennusten pohjat kellarikuoppineen, kivetyt työt- ja kulkutasanteet sekä kiviaidat. Mäellä yhä sijaitsevat pientilat/kesäasunnot liittynevät alkuperältään kaivostoimintaan.
Neljä suurta, veden täyttämää kaivoskuilua ryhmittyvät kaivostoiminnan aikaisen pengerretyn tien varrelle, sen etelälaidalle. Kuilut sijaitsevat toisistaan 5-25 m etäisyyksillä ja ovat läpimitaltaan 10-15 m. Kaksi koillispuoleista kuilua on huolellisesti kivetty, kiveys ulottuu jopa 5 m korkeudelle vedenpinnan yläpuolelle. Kaivoskuiluja ja jätekiviä on lisää tien eteläpuolisessa metsikössä.
Yksityiskohtana mainittakoon holvattu tunnelin suuaukon käynti yhdessä kuilussa. Kiveämättömät kuilut ovat muodoltaan epäsäännöllisempiä, laidoiltaan maa-aineksen loiventamaa louhosseinämää, osin kasvillisuuden peittämää.
Rakennuksen pohjia tunnistettiin ainakin kolme, joista kaksi keskimmäisten kaivoskuilujen etelälaidoilla. Sivukiveä on laajoina törminä kuilujen etelä- ja lounaispuolella. Törmien välistä laskeutuu sivukivestä pengerretty tie etelään.
Tien pohjoispuolella myös kivirakenteiden jäännöksiä, mm. hyvin säilynyt masuuni.

Korkiakallio (1000013169) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Vähäjoen itärannalla, lähellä Korkiakallion länsipäätä, pienellä kalliotasanteella, ei korkeimmalla kohdalla. Paikalla on hajanainen keko kiviä vahvan sammalen ja kanervikon peittäminä. Näkyvissä olevat kivet ovat jäkälöityneitä ja 20-40 cm kokoisia. Sammalen ja kanervikon seassa kiviä tuntuu jaloin tunnustelemalla laajemmallakin alueella, kaikkiaan voisi laajuuden arvioida 4-5 metriksi. Muutamia kiviä on levinnyt lännen suuntaan. Sammal- ja kanervikkoalueen keskellä näkyy pystyasennossa muita hieman isompi (halk. 30-35 cm) pyöreäkulmainen kivi. Rakennelma on hyvin matala, arviolta 20-30 cm ja siksi sammal ja kanervikko on peittänyt sen melko helposti. Muualla kallioalueella ei havaittu vastaavanlaisia kiviä näin runsaasti.

Malmberg (Leila, Pyymäki) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskon pitäjässä Määrijärven pohjoisrannalla. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1670-1707? ja 1813-1866. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan Antskogin ja Fiskarsin omistajan Johan Thorwösten "Leilan kaivoksessa" aloittamaa louhintaa vuonna 1670.
Malmberg on merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
Maastossa on kaivostoiminnan jäljiltä suuria jätekivikasoja, seitsemän veden täyttämää kaivoskuilua sekä joitakin talonperustuksia (Immonen 2007). Museoviraston 2016 saaman tiedon mukaan harrastajasukeltajat ovat havainneet yhden kaivoskuilun pohjalla puiset tikkaat ja 6 - 9 metrin syvyydessä hirsistä tehtyä seinämää.
LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1670), toimintavuodet (1670-1866) ja malmin kokonaislouhinta (68 184 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettuhistoriallinen merkitys (ks. Laine 1952, 322-328. E. Laineen mukaan Malmberg oli Karkkilan Kulosuonmäen jälkeen huomattavin rautamalmiesiintymä Suomessa).
- kohdetta on vuodesta 1995 lähtien hoidettu muinaisjäännöksenä Museoviraston toimesta
Kohde on alustavasti paikannettu pistemäisenä osoittaen sen historiallisten vaiheiden kannalta keskeinen sijoittuminen. Kulttuuriympäristön luonnetta ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.
Tiedot tarkastuksen 2020 jäljiltä vielä päivittämättä.

Marjaniemi (1000013220) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1780, 1831-1833. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1757.
Marjaniemi on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1757), toimintavuodet (1780-1833) ja malmin kokonaislouhinta (192 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 348)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa

Pahalahti (1000013225) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1826-1845, Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1826.
Pahalahti on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen on muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen luonne ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä selvittää ja arvioida maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1826), toimintavuodet (1826-1845) ja malmin kokonaislouhinta (30 147 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 344-346)

Haukia (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1833-1865. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1832. Malmin kokonaislouhinta GTK:n tietojen 15 098 tonnia. Historiallisesta merkityksestä kts. Laine 1952, 349.
Kohdekuvaus:
Laaja-alainen, koko kalliomäen käsittävä kaivoskohde. Hyvin säilynyt, lukuunottamatta sen päälle ulottunutta metsänhoidollista äestystä. Kolme syvää, aidattua, veden täyttämää kaivoskuilua. Itäpuolen hakkuuaukean laidalle näkyvissä mäen alas asti ulottuva kapeahko sivukivitörmä. Mäen laella pieniä mutta näyttäviä sivukiviröykkiöitä, joiden keskellä kaivoskuilut sijaitsevat 10-15 m etäisyydellä toisistaan. Suuaukkojen läpimitat vaihtelevat arviolta 6 m ja 12 m välillä. Kaivoskuilujen kasvillisuuden peittämät laitamat paikoin jopa 2 m vedenpinnan yläpuolella. Kuilujen yhteydessä säilynyt sekä kivisiä (pengeretty reuna) että puisia (hirsikehikon jäännöksiä kaivosaukossa) rakenteita. Joka puolella mäen laella sivukiveä, kivien pinnalla myös malmijäämiä. Mäen länsireunan laajassa sivukiven muodostamassa "pellossa" ainakin kaksi kaivoskuiluista avautuvaa, alas asti ulottuvaa pitkää syvännettä. Ympäristö on kumpuilevaa talousmetsää.

Tuulensuu (1000013489) (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Liedon ja Kaarinan rajalla, Vanhan Härkätien varressa, vajaat 100 m vt 10 länteen. Kupit löytyivät kun saunarakennuksen lattia avattiin. Sauna on pellon reunassa päärakennuksen pohjoispuolella. Alunperin kuppeja todettiin kolme, mutta niitä on todennäköisesti enemmän.
Kupit ovat rakennuksen idänpuoleisen huonetilan alla pohjoisnurkan vieressä.

Kalliomäki (1000013494) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Turun lentokentän koillispuolella, Moisioon johtavasta tiestä 400 m länteen, kalliomäellä. Kivi on Saramäen ja Kärsämäen kylien rajalla.
Kohteessa on 70 cm korkea pystypaasi, jossa on kaiverrus I sekä siihen liittyen neljä viisarikiveä. Rajakiven eteläpuolella on siirtolohkare, jota on kutsuttu Sudenvahaksi.

Öysti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Suomusjärven Enäjärven pohjoisosan ja Lammenjärven välisessä maastossa, Lahnajärvestä noin 1,5 km etelään, korkean kalliokukkulan kaakkoisrinteessä, kalliopaljastuman juurella.
Rajakivessä on korkea pystypaasi ja eteläpuolella olevista kahdesta pystyyn nostetusta laakakivestä.
Pystypaaden korkeus on noin 90 cm ja paksuus alaosasta 50x40 cm. Laakakivet ovat 30-45 cm korkeat ja 0,5 m päässä pystypaadesta.
Kivi ei ole enää rajakivimerkityksessä, vaan Öystilän tilan sisällä.

Kaislaranta (1000013500) (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruoninluodon länsirannalla Liianniemenaukon itäpuolella mökkitontin eteläreunassa Matkaa meren rantaan n. 10 m. Pystysuorassa kallioseinämässä on viiden pyöreän kehän muodostama kalliohakkaus. Suurin kehä halkaisijaltaan 54 cm, sen sisällä on merkintä RÅ ja alla vuosiluku 1799. Ison kehän kummallakin sivulla sekä ylä- ja alapuolella on pienemmät kehät, joista kolmen halkaisija on 28-30 cm. Vasemmalla sivulla eli pohjoisen puolella oleva kehä erottuu heikosti. Kalliohakkauksen kokonaisleveys on noin 140 cm ja korkeus 163 cm. Alimman kehän alareuna on vain 18 cm:n korkeudella maanpinnasta.
Kohde on tulkittu rajamerkiksi.

Haveri (Haveri) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aivan Yläneenjoen itärannalla, 1700-luvun lopun karttaan merkityssä kohdassa, on kynnöksessä havaittavissa tummaa maata sekä runsaasti historiallisen ajan löytöjä. Kyntökerroksen alla on tumma likamaakerros. Maaperä on savea. Haverin talo on siirretty täältä nykyiselle paikalleen kauemmas joesta ilmeisesti 1800-luvun kuluessa.

Nokkala (Nokkala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nokkalan kylätontti sijaitsee Anivehmaanmäen luoteispuolella Yläneenjoen länsirannalla osittain pellolla ja osittain metsittyneellä peltosaarekkeella. Kynnöksessä on erotettavissa tummempi alue peltosaarekkeen eteläkärjessä. Pellossa on runsaasti historiallisen ajan löytöjä, mm. palanutta savea, lasia, keramiikkaa, luuta ja tiiltä. Paikalta on aiemmin löytynyt ojankaivuussa rautakautinen keihäänkärki (ks. Anivehmaanmäen tiedot). Peltoalueella maaperä on savea, saarekkeessa kalliota ja myös hiekkaa.

Haveri 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Yläneenjoen itärannalla, korkean kallioisen peltosaarekkeen länsi- ja eteläreunalla pellossa. Maaperä paikalla on savea, mutta peltosaarekkeen reunoilla on myös karkeampia maalajeja, lähinnä moreenia. Kynnöksestä löytyi taltta, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia.

Kollinpalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Entisen Yläneen kunnan länsiosissa Valastensuon luoteispuolella kohoavan Kollinpalo-nimisen mäen itärinteessä on noin 18 x 8 m kokoinen kivirakennelma, jonka pitkät sivut ovat mäen rinteen suuntaisesti. Suorakaiteen muotoisen rakennelman sisällä on kaksi poikittaista kiviriviä, jotka jakavat tilan kolmeen erilliseen lohkoon. Näistä keskimmäinen on leveydeltään n. 3,5 metriä, laitimmaiset n. 1,5 metriä. Rakenteen itäpäässä reunavalli on 2 metriä korkea, länsipäässä tuskin rinteestä erottuva. Rakenteen käyttötarkoitusta ei tunneta.
Kallioisen Kollinpalon pohjoisrinteellä on laaja luontainen pirunpelto, johon on tehty ainakin yhdeksän kuoppaa (rakkakuoppia?). Kuoppien halkaisija vaihtelee yhdestä kolmeen metriin. Syvyyttä niillä on muutamasta kymmenestä sentistä noin metriin.

Särkki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Yläneenjoen länsirannan peltoaukean yläreunassa Kalliomäki-nimisen tilan pihapiirissä. Kalliomäen tila on aivan Anivehmaantien vieressä, tien itäpuolella. Tilan puutarhasta kasvimaasta ja perunapellosta löytyi joitakin kvartsi-iskoksia. Tilan omistaja kertoi alueelta aiemmin löytyneen kivikirveen, joka oli toimitettu Yläneen museoon. Löydöstä ei kuitenkaan löytynyt arkistoista lisätietoja. Maaperä alueella on hienoa hiekkaa.

Kärrilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lähes kokonaan hiekanotossa tuhoutunut asuinpaikka sijaitsee Könnintien varrella Kärrilän tilan ja Välimäen kylän puolivälissä. Asuinpaikan kohdalla tien länsipuolella on nykyisin kaksi pientä hiekkakuopan pohjalle syntynyttä lampea. Alueelta on aiemmin löydetty kvartsia. Hiekkakuopan reunojen tarkastuksessa löydettiin yksi kvartsi-iskos.
Asuinpaikasta noin 140 m lounaaseen olevasta Riihipelto-nimisestä paikasta Kärrilän tilalta on Heimo Pohjanpalo löytänyt keväällä 2000 peltotöiden yhteydessä pallonuijan.
Kärrilän asuinpaikasta 400 m koilliseen sijaitsee Umpiaita-niminen kivikautinen asuinpaikka.

Sikkapetäjä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tervasmäen länsirinteellä Säkylään vievän tien länsipuolella metsäautotien varrella. Asuinpaikalta on matkaa Yläneenjoelle noin 800 metriä ja Pyhäjärven rantaan noin 1,7 km. Asuinpaikka sijaitsee pääosin tasaisella hiekkaterassilla, jossa kasvaa nuorta mäntyä ja kuusta. Rinne viettää loivasti länteen. Alueella metsänpohjaa on laikutettu ja asuinpaikka saattaa olla osittain tuhoutunut. Laikuissa oli havaittavissa heikkoa likamaata. Terassimaiselle tasanteelle tehdystä koepistosta löytyi kvartsia ja kivilaji-iskos. Koepistokohdassa on hieman epämääräinen noin 2 m halkaisijaltaan oleva painanne.

Kåddböle (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kåbölen kylässä laajan peltoaukean pohjoisreunassa, metsä-äestetyllä alueella.
Äestysvaot ovat kasvillisuuden peitossa, mutta alueelta löydettiin pieniä saviastian paloja. Lisäksi paikalta on hiekkakivilaaka, jonka toinen pinta on sileä sekä mahdollinen kvartsi-iskos. Paikalla tehtiin koekaivaus syksyllä 2009. Se tuloksista voidaan todeta, että löytömäärä oli vähäinen eikä selkeää kulttuurikerrosta havaittu. Kohde on pahoin tuhoutunut metsäaurauksessa.
Vuoden 2013 inventoinnin aikana tämän asuinpaikan keskuskohta oli peittynyt tiheitten nuorten mäntyjen ja muun kasvillisuuden alle.

Parainen Malmi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Arkeologian harrastajat löysivät Paraisten keskiaikaisen kivikirkon kaakkoispuolella olevalta nurmialueelta vuonna 2002 tehdystä kaukolämpökaivannosta historiallisen ajan asuinpaikkaan viittaavaa esineistöä. Osa esineistä on keskiaikaisia, mm. rautaisen hevosenkengän katkelma, kirveen terä, keskiaikaista kivisavikeramiikkaa. Löytöpaikka on noin sadan metrin päässä kirkosta. Kaivannossa havaittiin myös tumma maakerros ja tiilimurskaa. Löydöt ovat Paraisten kotiseutumuseon kokoelmissa.
Paraisten kirkko on rakennettu nykyseutuvilleen mahdollisesti jo 1200-luvulla ja kivikirkko 1400-luvun puolivälistä alkaen. Kirkkoa edeltävästä tai sen aikaisesta asutuksesta kirkon seutuvilla ei ole tarkempaa tietoa. Sen sijaan paikalla on mahdollisesti ollut markkinapaikka jo pitkään. Se voi olla yksi syy myös kirkon paikan valintaan. Markkinat alueella ovat loppuneet viimeistään 1530-luvun alussa.
Lähteiden näkökulmasta alueella on ollut pysyvämpää asutusta ilmeisesti viimeistään 1560-luvun alussa ja sen asukkaita mainitaan laajemmin asutuksen yleisluettelossa 1570-luvulla. Tällöin kyseessä ovat nimien perusteella käsityöläiset ja kirkon toimintaan liittyvät asukkaat. Käsityöläisten keskittyminen paikalla voi liittyä jo kauppapaikan aikaan.
Malmilta tulleet löydöt ovat ajoittuneet moneen eri aikaan, mutta vanhimmat ovat keskiajalta. Tarkin on kirveensilmän puumateriaalista C14-menetelmällä saatu ajoitus 1190-1300 calAD. Rautakirveen lisäksi paikalta on hevosenkengän katkelma keski-ajalta, Siegburg-tyypin keramiikan pala 1300-luvulta tai 1400-luvun alusta ja kivitavarakeramiikan pala 1500-luvulta tai 1600-luvun alusta
Keskiaikaiset Malmin alueen esinelöydöt voivat liittyä kauppapaikkaan, mutta myös kirkon rakentamiseen ja sen yhteydessä paikalla asumiseen (vrt. Inkoon keskiaikaisen kivikirkon läheinen toimintapaikka, joka on tulkittu kirkon rakentamiseen liittyväksi). Löytöjen ja muun tietojen perusteella vaikuttaa siltä, että Malmin alueella on ollut selvästi varhaisemmalla historiallisella ajalla ihmistoimintaa noin 1200-luvulta 1600-luvun alkuun.
Museoviraston koekaivausryhmän kevään 2023 kaivaustutkimuksissa kiinteistölle 445–20–7–4 rakennettavan roskakatoksen paikalle (tutkimusalueen keskikoordinaatit: P: 66894150, I: 240820) tehdyn 1 x 3,5 m laajuisen koeojan länsipäässä havaittiin 40–60 cm syvyydessä puujäännöksistä ja palaneesta savesta muodostunut ilmiö, jonka seassa oli myös hiiltä. Radiohiiliajoituksen perusteella tämä rakenne ajoittuu 1500-luvulle. Löytöinä otettiin talteen mm. kolmijalkapadan jalka, rihvelitaulun pala, luuta ja pala kivisavikeramiikkaa. Koekuoppia tehtiin sen verran vähän, ettei keskiaikaisen asutuksen sijainnista tai intensiteetistä tällä tontilla voida tehdä päätelmiä. Voidaan kuitenkin olettaa, että keskiaikaisen Paraisten Malmin alueella vielä muinaisjäännökseksi määrittelemättömillä alueilla, on erittäin paljon potentiaalia keskiaikaisten kulttuurikerrosten ja rakenteiden säilymiselle.

Kärri (587010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kärrin talon pellosta Perttelin kirkon ja hautausmaan pohjoispuolelta löytyi kivikautisen asuinpaikan merkkejä.
Paikka on Kärrin talosta itään ja kaakkoom oleva peltorinne. Maaperä on hiekkamultaa. Sen yläosassa on melkoisesti kvartsi-iskoksia. Kaikesta päätellen asuinpaikka ulottuu myös hautausmaan alueelle. Sieltä oli näet haudankaivaja Artturi Nummenpää löytänyt 1950-luvulla kivikirveen, jonka keräilijä Jouko Pukki Perniöstä oli saanut haltuunsa. Syksyllä 1965 esine tuli Kansallismuseon (KM 16897).
Löytäjä ei enää varmuudella muistanut löytöpaikkaa, Mahdollisesti se on tullut esille kirkon eteläpuolelta Nikun sukuhautaa kaivettaessa. (Pukin tietojen mukaan löytynyt kirkon itäpuolelta). Vuonna 2002 syksyllä hautausmaan laajennuksen takia alueella tehtiin täytemaakerroksen vahvuuden arviointi ja arkeologinen koekaivaus (Kaivola, Kirkkomaa), mutta esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Vanhan hautausmaan ja tulevan laajennuksen välissä havaittiin osin säilynyt vanha kirkkomaan aita, mahdollisesti 1800-luvulta.

Lumparlanpuisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee alavan, entisen merenlahden, lounaispuolella puistossa n. 100 m länteen Nesteelle johtavasta tiestä. Kallion länsipuolella on kerrostaloalue. Kallio nousee jyrkästi alavasta maastosta. Kupit sijaitsevat koilliseen työntyvän jyrkkärinteisen kallioharjanteen laella kolmessa ryhmässa. Kuppeja on 20 ja osa niistä on parijonossa. Kallion urheilukentän puoleisella länsijuurella on hakattuna kirjaimet P.P. ja vuosiluku 1883 ja niiden lähellä tasamaalla vanha kivijalka. 1800-luvun hakkaus voi liittyä Lumparlan taloon, jonka vanhalla tontilla se on.

Tuomala (680010008) (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Tuomalan polttokenttä- ja ruumiskalmisto sijaitsee Turku-Rauma -tien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 200 m itään vanhan ohikulkutien halkaisemalla kalliopohjaisella mäennyppylällä. Mäennyppylän pohjois- ja eteläpuoliskoilta tutkittiin 1972-73 ja -75 laaja-alainen polttokenttäkalmisto ja ruumishautoja.
Turun ohikulkutien eteläpuoliselle kalliolle kunnostettiin sieltä tavattu kivilatomus, 6 x 8 m:n kokoinen kivikehä. Kalmiston läheisyydestä löydettiin myös rakennuksen jäännös. Latomus sekä alueen länsireunalta, jyrkästi lounaaseen viettävästä kalliorinteestä löydetyt 30-40 uhrikuoppaa ovat vielä jäljellä.
Kalmiston pohjoisosasta löytyi mm. naisen hauta, johon vainaja oli haudattu polttamatta, ilmeisesti puuarkussa. Haudassa oli ollut mukana sirppi ja hopeinen lierihattua muistuttavan filigranisolki johon oli istutettu vuorikristalli ja neljä lasihelmeä. Löytöjä kalmiston eteläosasta ovat mm. 700-luvun soturin aseistus ja viitteitä siitä, että vainaja olisi haudattu veneessään. Ruumishautauksia kalmistossa oli yhteensä 25.
Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet, SU-637 (Raisio, osa-alue 12)
Vuonna 2019 tielinjaussuunnitelmien yhteydessä tehdyssä koekaivauksessa todettiin, että kalmisto on tutkimusaikana rajatun alueen osalta kokonaan tutkittu. On kuitenkin mahdollista, että muualla ympäristössä, nykyisten talojen pihapiireissä ja jopa vanhempien rakennusten alla, on edelleen säilyneitä muinaisjäännöksiä, kuten rautakautista ja keskiaikaista asuinpaikka-aluetta, mahdollisesti hautauksiakin.

Iso-Kummala 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Raisionjoen länsirannalla, joesta 150 m länteen. Kupit ovat kalliolla Hintsaan johtavan tien itäreunassa, kallion itäpuolella on puutarha. Kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla hieman kovertuvassa pinnassa on 30 x 70 cm:n kokoisella alueella 21 kuppia, joista 19 on varmoiksi uhrikuopiksi tulkittuja kuppeja.

Iso-Kummala 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Raisionjoen länsirannalla, n. 150 m:n etäisyydellä joesta ja Hintsaan johtavan tien itäreunassa olevalla kalliopaljastumalla, Isokummalan talosta n. 100 m pohjoiseen. Kuppikallion ympärillä on nurmea ja kalliopaljastuman ympärillä on peltoa. Kupit sijaitsevat tien ja pellon välissä paljastuman laella ja koillislappeella kahtena ryhmänä. Yläpinnalla on 21 kuppia, joista 19 on varmoja ja koillislappeella on 37 varmaa kuppia. Kohde on erittäin edustava.

Hiironpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Karistojan länsipuolella, noin 900 m Rinteen talosta luoteeseen on pellon keskellä laajahko hiekkainen kumpare, joka sekin on peltona. Kumpareen kaakkoisreunassa on iso lato. Talon luota tulee peltotie kumpareen eteläosaan ja kääntyy sen ylitse ladolle. Kumpare on pehmeää hietaa, joukossa on myös isoja kiviä. alempana maa muuttuu hiesuksi.
Kumpareen päältä, ladon päädystä n. 10 m luoteeseen löytyi aivan pellon pinnasta tuura. Itään viettävällä rinteellä oli paljon kvartsi-iskoksia ja ladon seinustoille heiteltyjen kivien joukossa oli hiomakivien kappaleita.

Ali-Arkkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ali-Arkkilan talo on Uskelanjoen eteläpuolella, laajahkon nummialueen pohjoisrinteellä. Sen ja joen välistä kulkee maantie Salosta Kiikalaan ym.
Tien ja talon navetan välillä on loiva pohjoiseen viettävä peltorinne, talo itse on ylempänä puistikossa. Maaperä paikalla on hiekkamultaa.
Esineet, eteläsuomalainen tasataltta, pohjalainen kourutaltta, käyräselkäinen kourutaltta, kaksoiskourutaltta ja kourutaltta ovat löytyneet pellosta navetan ja maantien väliltä, lähinnä alueen yläosasta. Joku niistä on löydetty kaivettaessa perustusta vanhan väen rakennusta varten maantieltä tulevan tien länsipuolelle noin 60 m maantiestä. Tarkemmin ei löytöjä osattu paikallistaa.
Vuoden 1965 inventoinnissa oli alueen yläosa lähinnä navettaa laitumena ja alempana kasvoi tiheä oras, joten tarkastus oli hankalaa. Navetan itäpuolella ulottuu pelto ylemmäksi rinteeseen ja koska siellä oli perunaa, oli tarkastaminen helpompaa. Sieltä, aivan perunamaan luoteiskulmasta löytyi yksi kvartsi-iskos, joka jäi ainoaksi inventointilöydöksi. Talon pohjoispuolella puutarhassa oli viemärioja auki, maaperä oli hiekkaa, mutta mitään ei näkynyt. Ei myöskään pihassa tai taloon tulevan tien varresta enempää kuin sen länsipuolella olevalla pellolla voinut havaita mitään. Esineiden lukumäärä viittaa asuinpaikkaan, joskaan inventoidessa ei sitä voitu varmistaa. Vuoden 2002 invennoinnissa asuinpaikkaa ei myöskään pystytty paikallistamaan. Maanomistajan havaintojen mukaan, joka osaa tunnistaa kivikautisen asuinpaikkamateriaalin, asuinpaikan keskus olisi todennäköisesti talon ja pellon välisellä nurmettuneella hiekkaisella harjanteella ja siitä länteen.
Omistajien hallussa on kuusi kiviesinettä, kirveitä ja talttoja.

Yli-Kauko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aivan Kaukolan ja Kaivolan kylien rajlla, Ukselanjokeen viettävässä pellon yläreunassa on kivikautinen asuinapaikka, joka on osaksi Mikolan, osaksi Yli-Kaukon maalla. Täällä pistää metsän reunassa koillisesta lounaaseen pieni ja kapea mutta korkea soraharjanne, jonka laidassa on Yli-Kaukolan puimala.
Harjanteen eteläpuolella viettää hiekkainen pelto loivasti etelään ja muuttuu miltei tasaiseksi savipelloksi. Mainitusta hiekkaisesta osasta löytyi varsin paljon kvartsi- ja kvartsikeratofyyri-iskoksia. Enemmän niitä näytti olevan Kaivolan puolella, sieltä löytyi myös siru hiotusta kiviesineestä. Alueen pituus iskosten perusteella arvioiden on n. 100 m ja leveys n. 40 m.

Skoböle (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Skobölessä Leivon talosta 230 m koilliseen peltosaarekkeen etelä-kaakkoispuolella olevalla peltoharjanteella.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Ylitalo (19010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautista asuinpaikkaa Järykselän Ylitalon länsipuolella rinnepellon yläosassa 45 m korkeuskäyrän vaiheilla, n. 200 m matkalla. Kuuluu Aurajoen itärannan kivikautiseen asuinpaikkavyöhykkeeseen. Maaperä on hiekansekaista savea ja inventoinnissa v. 1999 löytyi pellon yläosasta piitä ja kvartseja (TYA 712:1-3). Löytöalue n. 20-30 m:n säteellä pellon reunasta.

Vähätalo-Lamila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Loivasti Aurajokeen päin laskevaa suhteellisen tasaista peltorinnettä Vanhan Tampereentien pohjoispuolella. Maaperä löytöalueilla hienoa hiekkaa.
Kohteelta löytynyt hiottuja kiviesineitä sekä kvartsiaineistoa, mm. vuoden 1999 inventoinnissa TYA 691: 1-4 ja TYA 700: 1-2. Löytöjä tehty aluksi kahdesta kohdasta 100 m:n päässä toisistaan, mutta vuoden 2021 inventoinnissa myös näiden alueiden välimaastosta. Kohde koostuu kolmesta erillisestä löytöalueesta, vaikka vuosien 1962 ja 1999 inventoinneissa löytöalueet esitetty kahtena erillisenä muinaisjäännöksenä.

Suni-Keskitalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Noin 30 x 60 m kokoinen peltokaistale keskiaikaisen tielinjan, nykyisen seututie 222, varressa. Pelto viettää melko jyrkästi kaakkoon, maantiehen ja Aurajokeen päin. Luoteessa maasto nousee kallioiseksi mäeksi.
Vuoden 1962 inventoinnissa pellosta löytyi kvartsiesineistöä. Vuoden 1999 inventoinnin aikaan kohde oli perunapeltona ja siltä otettiin talteen epämääräinen kvartsi-iskos (TYA 703:1). On mahdollista, että asuinpaikka on lähes kokonaan tuhoutunut tai se on sijainnut ylempänä rinteessä, nykyisen asuintalon piha-alueella. Vuonna 2021 inventointiajankohtana kyseinen pelto oli kesannolla, eikä uusia havaintoja ei saatu. Myöskään talon piha-aluetta ei tutkittu.

Tähkäpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tähkäpään talon länsipuolella on etelään ja lounaaseen viettävä peltorinne. Lännessä, pellon alapuolella maasto on verraten tasaista Aurajoen törmälle asti. Kohteen lounaispuolella pelloksi raivattu ojanne, joka näkyy maastossa matalana joen rantaan ulottuvana vajoamana. Vuoden 1962 inventoinnissa paikalta otettu talteen muutamia kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia löytöjä, v. 1999 löytyi pellolta joitakin kvartsi-iskoksia (TYA 695:1). Vuoden 2021 inventointiajankohtana pelto oli kyntämättä, eikä uusia havainto-
ja ei saatu.

Myllymäki (1000014308) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suodenkuoppa sijaitsee Raatikaisen kylässä, Aurajoen itäpuolella joesta noin 100 m itään Myllymäen eteläreunassa. Paikka on mäen alarinteellä vajarakennuksista 10 m pohjoiseen. Kuoppa on halkaisilataan noin 4 m ja syvyyttä sillä on 2-3 m. Kuoppaa on syvennetty kaivinkoneella ja sinne on asetettu riu´ut.
Kohde on Pöytyän kotiseutuyhdistyksen entisöimä ja siihen liittyy perimätietoa.

Karvala (423010052) (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohteeseen sisältyy kalmisto, kuppikivi ja kaksi asuinpaikkaa. Kalmisto ajoittuu rautakauden puoliväliin ja viikinkiajalle. Kohde sijaitsee Viikan linnavuorta vastapäätä Alitalon maalla. Kalmisto sijaitsee pienellä mäntyä kasvavalla kallioisella mäellä vanhan viljelysalueen keskellä ja sitä on tutkittu 1992. Kuppikallio sijaitsee päärakennuksesta 20 m etelään, asuinpaikat pelloilla päärakennuksesta 250 m etelään ja 100-150 m kaakkoon.

Kärpijoen mylly (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkaukset sijaitsevat Savijoen pohjoisrannalla - aivan joen töyräällä, paikalla olevan myllyn itäpuolisella kahdella pienellä kalliopaljastumalla Kärpijoenkoskella. Hakkauksia on noin 10 x 4 metrin laajuisella alueella. Kalliopintaan on hakattu useita vuosilukuja ja nimikirjaimia ja mahdollisia puumerkkejä ja kuva-aiheita. Vanhin vuosiluku on 1633.
Myllyrakennus on vuodelta 1815.

Gesterby (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee Kemiönsaaren (ent. Kemiön) Gesterbyn kylässä. Paikka on puolen kilometrin mittainen kallioalue, joka on aikoinaan muodostanut kaakkoon suuntautuvan niemen. Tällä kallioalueella on noin 150x70 m laajuinen jyrkempi kallio, jonka rinteet ovat osittain jyrkät. Laelta avautuu näköala ympäröivään maisemaan. Kalliovuoren eteläosassa on useammassa kohdin epämääräistä kivilatomusta, joka joissakin kohdin muodostaa aitamaisia rivejä. Vuoren pohjoisosan alarinteen poikki kulkee selkeä kivivalli. Siinä on myös suuria kiviä ja se päättyy itäpäässä metrin korkuiseen kiveen, joka on nostettu pystyyn tukikivien varaan.
Vuoden 2013 inventointi: Mäen pohjoisrinteen alaosassa, oikeastaan melkein rinteen juurella, on 26,7 metriä pitkä matala ja kapea suora kylmämuurattu kivivalli ja sen pituusakselin jatkeella idempänä on yksi kolmen metrin pituinen isojen kivien rykelmä, asetellun näköinen sekin. Näitten välillä on neljän metrin aukko. Kivikoko pohjoisessa pitkässä vallissa on yleensä ehkä noin 0,4 – 1,2 metrin luokkaa.
Saman mäen etelärinteen yläosassa on enimmäkseen mäen korkeuskäyrien suunnassa useita matalia, kapeita ja melkoisen lyhyitä kivivalleja. Niissä on paikoin hieman kaarevuutta ja mutkia, ja huomiota herättävästi valleja juoksee useassa kohdin kaksi rinnakkainkin niin, että toinen matala valli on ylempänä rinteessä ja toinen siitä muutaman metrin päässä vähän alempana. Etelärinteen vallien lukumäärä on viisi, ja jos yksi mutkan tekevä valli lasketaan kahdeksi, niin sitten kuusi. Yksi etelärinteen valleista voi olla pieni rantavalli. Sekä etelä- että pohjoisrinteen vallit ovat lähes samalla sijaintikorkeudella, vaikka pohjoisrinteen vallit sattuvatkin lähelle jyrkän rinteen ja tasamaan välistä maaston taitetta, kun sitä vastoin eteläisemmät vallit ovat paremminkin pitkän rinteen yläosassa.
Mäen pohjoisrinteen kivirivin itäpää: 6683808, 263715, eteläisimmän kivirivistön eteläisin pää: 6683697, 263773. Eteläisimmän kivirivialueen pohjoisin pää: 6683702, 263745.

Siikarla (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Liipolanjärven kaakkoispuolella n. 600 m, josta ei kuitenkaan ole talletettuja löytöjä. Ilmeisesti kultturimaata on havaittu pikainventoinnissa vuonna 1973. Vuoden 1989 inventoinnissa ei kuitenkaan paikalla havaittu sen paremmin kulttuurimaata kuin löytöjäkään. Koekuopituista ei ole tehty. Paikka sijaitsee noin 60 x 40 m laajuisella peltojen ja maantien rajamalla hiekkaperäisellä metsäsaarekkeella. Maasto on hyvin tasaista. Kivikautiselle asuinpaikalle sopivammalta vaikuttavaa aluetta on paikasta lähimmillään koillisessa n. 300 m päässä sijaitsevalla mm. Purhaannummen nimellä tunnetulla harjulla.

Haihun kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uuden ajan alussa Haihu oli Turun tuomiokirkon P. Ruumiin alttarin prebendatalona, mutta keskiaikaisia mainintoja talosta ei ole. Reduktion myötä joutui kruunulle vuonna 1555
ja pysyi sen jälkeen 1600-luvulle asti kruununtalona. 1600-luvulla jakautui Etu- ja Takataloksi, jotka myöhemmin yhdistyivät taas yhdeksi Haihun taloksi. Asuinrakennusten
välisellä alueella on puutarhaa ja lisäksi pihapiirissä hevosaitauksia. Vanha navetta on
sijainnut vastapäätä vanhinta asuinrakennusta. Haihun puutarhasta (löytöpaikka
1000034248) löytyi vuonna 2018 kiekkomainen miekanponsi, minkä perusteella tontti voi
ajoittua jo rautakauden lopulle. Lähilöytöihin kuuluu mm. pronssikautinen putkikirves KM
9685.
Vuoden 2008 inventoinnissa maaperän avoimissa kohdissa on havaittu tiiltä ja porsliinin kappaleita.

Seili Ängesnäs bergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee havupuuta kasvavalla korkealla kalliopaljastumalla. Röykkiön koko on 7,8 x 5,3 m ja korkeus on 0,7 m. Kohde on tutkittu vuonna 1993. Esinelöytöjä ei tehty, mutta kaivauksen yhteydessä röykkiö todettiin rakennetuksi kalliopaljastumalle niin, että kivet oli ladottu poikkeuksellisen tiiviisti kaikki kolot täyttäen. Röykkiö on ennallistettu.
Röykkiöstä 60 m luoteeseen on aitamainen kivilatomus. Se on 3,9 m pitkä ja metrin leveä ja 0,5 m korkea. Latomus on itä-länsisuuntainen.

Korsgrund (Kivirakenteet)
Historiallinen; Airiston lounaispuolella, itäisellä Kaksoissaarella, joka tunnetaan myös vanhalla nimellään Korsgrund, on ryssänuuniksi tulkittu kivilatomus. Kiviuuni sijaitsee saaren pohjoispuolella, mäntymetsää kasvavalla kalliolla. Rakenne on kooltaan noin 2 metriä x 2 metriä ja korkeudeltaan noin 0,8 metriä.

Seili Saukkovuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomukset sijaitsevat havumetsää kasvavalla kallioalueella, kaakkoon laskevassa loivassa rinteessä.
Kolme röykkiötä asettuvat kolmiomaiseen ryhmään, joista kahta yhdistää 5 m pitkä ja 2 m leveä ja 0,70 m korkea aitamainen latomus. Kolmas röykkiö sijaitsee aitamaisen rakennelman länsipuolella, kahden edellä mainitun välissä. Ne ovat muodoltaan pyöreitä ja kuperia.

Seili Verstaantaka (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kuppikallio sijaitsee Fogdebyn verstaan ja aitan eteläpuolella sijaitsevan avokallion eteläreunassa. Kallio sijaitsee vuoden 1811 kartassa pelloksi merkityn alueen pohjoisrenassa, pelto- ja niittyalueita kerkeammalla mäellä.
Kalliopaljastuman tasanteella on kolme kuppia. Ne sijaitsevat tasanteella niin, että kaksi, kooltaan 6 cm leveää ja 1 cm ja 0,5 cm syvää kuppia on vierekkäin ja kolmas kookkaampi, 7 cm leveä ja 2 cm syvä on noin metrin edellisistä länteen.
Luotainen kalliopinta kuppien välissä on rapautunut.

Seili Kirkkoniemi (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Seilin saarella sijaitsi vuosina 1619-1785 leprasairaala, jonne siirrettiin aluksi Turun silloisten hospitaalien potilaat. Rakennukset sijaitsivat pääsaaren itäpuolella olevalla erillisellä pienellä saarella (Kirkkoniemi), jonne pääse nykyään maata pitkin. Ensimmäisessä vaiheessa rakennettiin lähteiden perusteella neljä asuintupaa, leivintupa ja sauna. Niiden tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta Myllymäen rinteillä erottuu joitakin kivirivejä, jotka saattavat olla rakennusten perustuksia.
Salmen toisella puolella pääsaaren rannassa sijaitsivat spitaalittomien kuten kirkkoherran, taloudenhoitajan ja vaivaisten (rammat ym.) rakennukset. Vuonna 1624 tuotiin Turusta Pyhän Yrjön hospitaalin kirkko Seiliin, jossa se kasattiin uudelleen. Kirkko ja muut rakennukset kärsivät tuhoja ison vihan aikana. Uusi, yhä olemassa oleva puinen Seilin kirkko rakennettiin entisen paikalle vuonna 1733. Hospitaali muutettiin "houruinhuoneeksi" vuonna 1785 ja siirrettiin pääsaarelle.
Jossakin nykyisen kirkon itä- tai eteläpuolella on sijainnut spitaalisten hautausmaa, ja vuonna 1695 kirkkomaan ympärille rakennettiin aitaus ja luuhuone, joiden tarkkaa sijaintia ei myöskään tunneta. Kirkon pohjoisen ulkoseinän vieressä näkyvissä varhemman kirkkorakennuksen kivijalan jäänteet sekä kirkon lattian alla neljän muumioituneen vainajan jäänteet 1700-luvulta. Puurakenteisen, rakennusperintölailla suojellun kirkon alla olevat vanhemman kirkon jäänteet sekä krypta muumioituneine vainajineen ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä.
Kirkon takana sijaitsee myöhempi mielisairaalan hautausmaa, jonne haudataan edelleen satunnaisesti. Hautausmaan luoteispuolella on vuonna 1811 laaditun kartan perusteella sijainnut myllärin asumus ja viljelypalstoja sekä itäpuolella kiviaitojen reunustamia peltotilkkuja. Kiviaitoja on edelleen jäljellä Myllymäellä on ollut tuulimyllyjä, ja sen laella on kallion päällä kaksi myllynkiveä (rikkinäinen ja ehjä). Viimeinen mylly on asukastietojen mukaan purettu 1930-luvulla. (Ks. erilliskohteet.)
Vuosina 2009-2010 tehtyjen koekaivausten perusteella kirkon etelä- ja koillispuolella on sijainnut todennäköisesti asuinkäytössä ollut rakennus. Rakennus on ollut käytössä uudella ajalla ja on ilmeisesti purettu tai tuhoutunut ennen 1800-luvun alkua. Vuoden 2019 kaivauksissa rakennuksen jäännökseen reunaan kaivetussa koeojassa havaittiin puulattian jäännös, joka ajoittuu todennäköisesti 1600-luvun alkupuolelle, leprasiirtolan perustamisvaiheeseen. Kaivauksissa löytyi monipuolista esineellistä löytöaineistoa 1600-luvulta 1900-luvulle. Vuoden 2021 valvontatutkimuksissa havaittiin hautausmaalta yhden mahdollisen haudan yläosa ja kirkon lounaispuolella olevassa maakummussa mahdollisesti nykyistä kirkkoa vanhemman (1733) puretun rakennuksen jäännöksiä.
Kirkkoniemeä kirkkoineen hallinnoi Metsähallitus. Pääsaarella toimi mielisairaala vuosina 1785-1962. Sen entisissä rakennuksissa toimii nykyään Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitos.

Päivärinne (1000014662) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Skinnarvikin sotilasalueella, päätieltä noin kilometrin länteen, mäkialueen länsirinteellä olevalla kallioterassilla.
Röykkiöt ovat noin 60x50 m laajalla alueella. Paikalla on kolme näyttävää isoa röykkiötä sekä useampia matalia kivilatomuksia. Yksi latomuksista muistuttaa laivalatomusta.
Inventoinnissa 2012 (Metsähallitus) kohde tarkastettiin ja se näytti hyväkuntoiselta. Röykkiöitä havaittiin kuitenkin vain seitsemän kappaletta, vaikka niitä muinaisjäännösrekisterin mukaan on alueella 12. Havaittujen seitsemän röykkiön lisäksi alueella on myös hajanaisia kivikoita, jotka on saatettu tulkita röykkiöiksi aiemmin ja jotka saattavat olla joskus muinoin hajotettujen röykkiöiden pohjia.

Fladan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueen länsirannalla olevalla kalliokukkulan korkeimmalla kohdalla, josta on näkymä Gullkronan aukolle lounaaseen. Fladan-nimisen lahdenpohjukka on pohjoispuolella.
Röykkiötä on hajotettu, kiviä on hajallaan ympäristössä. Ytimen halkaisija on 2,4 m. Kolmen-neljän metrin päässä, lounaan puolella on toinen pienempi kiviröykkiö, heinän, sammaleen ja jäkälän peitossa. Röykkiön halkaisija on 1,7 m. Kiviä on 1-2 kerroksessa. Saattaa olla osa ensin mainitusta röykkiöstä.

Lemnästräsket (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Skinnarvikin varikkoalueen itäosassa, Lemnästräsketin järven etelärannalla, rantakalliolla, 60 m pohjoiseen Råuddenintiestä.
Kiviröykkiö on matala, soikea, halkaisija lounais-koillis-suunnassa 5,4 m ja ristiin 1,7 m.
Paikka on järveen työntyvä kallioniemeke, jonka koillispuolella on kannaksen erottama soistunut alue.

Råudden (1000014670) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueella, Lemträsketin järven etelärannalla, kallioisen metsäharjanteen länsireunalla Joulupukintien itäpuolella ja Råuddenintien molemmin puolin.
Löytöalue on kalliokukkulan juurella hiekkarinteellä. Löydöt ovat tie- ja ojaleikkauksista. Löydöt ovat mm. hiotun kiviesineen kappale, saviastian paloja, kvartsiesineitä ja -iskoksia.
Järven puoleisella rinteellä, todennäköisella asuinpaikka-alueella on kaksi syvähköä kuoppaa rinnakkain. Pohjoisin on halkaisijaltaan 7 m. Toinen on pitkulainen, kaksiosainen ja 11 m pitkä.
Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin ojaleikkauksissa kvartsi-iskoksia, mutta niitä ei otettu talteen vaan ne jätettiin paikoilleen. Aivan alueen luoteispäässä havaittiin lisäksi metsämaastossa kvartsi-iskos kaatuneen puun juurakossa sekä luoteispäähän tehdyn tien hiekkapaljastumassa useita iskoksia.
Taustatiedoissa mainittujen kahden syvähkön kuopan lisäksi ko. alueella on muitakin kuoppia lähekkäin toisiaan ja lähellä edellä mainittuja. Ne vaikuttavat resenteiltä, joskin sammaloituneilta hiekanottomontuilta, mutta ilman tarkempia tutkimuksia niistä ei voi varmuudella sanoa, kuuluvatko ne kivikautisen asuinpaikkakerrostuman aikaan.

Skinnarvik 1 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueen pohjoisosassa, 300 m kaakkoon merenrannasta. Luoteeseen kohti merenrantaa viettävässä, kallioiden välissä olevassa notkelmassa on hiekanottoalue, jonka läpi kulkee tie. Ainakin kahdesta kohtaa soranottoalueen leikkauksesta on kvartsi-iskoksia ja myöhemmin myös rautakuonaa. Todennäköisesti kohde on suurimmaksi osaksi tuhoutunut ja jäljellä on avokallioiden vierustoille jääneet luiskat.

Saari (423010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä talon pellosta. Laajuus ei ole tiedossa. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 651.
Kuppikivi Auraan johtavan tien varressa, kaakkoispuolella olevassa latosaarekkeessa on kuppikallio saarekkeen keskipaikkeilla ladon päädystä koilliseen.

Ala-Punittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kampakeramiikkaa, kiviesineiden katkelmia, piitä, kvartsia, porfyriittiä on löydetty pellosta läheltä metsän rajaa.

Kuivurinmäki (423010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kuivurinmäki sijaitsee n. 200 m Nautelan kartanon päärakennuksesta pohjoiseen. Mäeltä on löytynyt vahva palomaakerros sekä rautakautiseen kalmistoon ja asuinpaikkaan viittavia löytöjä. Nautelan mäen itärinteellä on pellon reunassa kalliopaljastuman pinnalla uhrikuppeja. Irrallinen ilmeisesti pois alkuperäiseltä paikaltaan joutunut uhrikivi sijaitsee joen rantapenkalla heinikossa. Asuinpaikka ja uhrikallio on merkitty peruskarttaan.
Kartanon alueelta on löytynyt rautakautisia löytöjä myös työväen asunnon luota sekä saunan paikkeilta. Näiden löytöpaikoilla ei havaittu muinaisjäännösmerkkejä v:n 1954 inventoinnissa. Lauri Nautela on toimittanut alueelta myös kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm. tyypillistä kampakeramiikkaa, piitä, kvartsia, kivilajiesinetä ja -iskoksia kartanosta pohjoiseen sijaitsevasta Heikkilänhaasta sekä Syrjälä-nimisestä paikasta.
Vuonna 2018 saatu kokoelmiin rautakautisia metallinetsintälöytöjä Kuivurinmäen läheisiltä pelloilta (kaikkia ei vielä ole luetteloitu; ks. alakohteet Kuivurinmäki 2 - 4).
Mäellä sijaitsee useita rakennustusten perustuksia, jotka liittyvät kartanon toimintaan. Muinaisjäännöksen säilyneisyyden ja tarkemman aluerajauksen määrittäminen vaatii koetutkimuksia.

Kukkarkoski II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 300 m Aurajoen rannasta itään metsäisen ja kallioisen mäen loivilla eteläisillä ja kaakkoisilla alarinteillä ja näiden viereisillä peltoalueilla. Kukkarkoski I sijaitsee saman mäen länsipuolella. Kohdetta on tutkittu koekaivauksin.

Haapala (423010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on pesäkkeinen pintapoiminnassa ja koekaivauksin havaittu asuinpaikka. Sen tiiviimmät löytöalueet sijaitsevat entisen terveystalon eteläpuolella sekä kaakkoispuolella Kivilän tontilla. Alueen halki on rakennettu tie (Riihitie).

Veijula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Useita asuinpaikkapesäkkeitä Mäkkylän kylämäen ja Nautelan kartanon välisellä alueella. Yhdistetty kohteet Veijula I, Veijula II ja Kappelinmäki. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nrot 656 ja 657. Kohteita on tutkittu 1972 tielinjan oikaisun takia ja vuonna 2007 kevyen liikenteen väylän vuoksi.

Riihenmäki (501010064) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Pullolan Vähätalon kohdalta pistää kaakkoon pitkä harjanne, jolla on n. 400 m talosta kuivatusriihi. Harjanteen päällä kulkee talosta riihelle ja sen ohikin peltotie. Aivan riihen luona on tämä tie leikannut lähes puolet matalasta kivikkoisesta kumpareesta. Tästä on maata käytetty kai riihen kulkusillan pohjaksi. Kumpareen leikkauksessa näkyy keskellä suurehko silmäkivi ja selvää kivilatomusta. Maa on hiilipitoista. Silmäkiven vaiheilta löytyi saviastianpalasia, jotka ovat etupäässä koristettomia. Kolmessa palassa (KM 15957:3) on "kissantassukuvioita". Keramiikan lisäksi paikalta löytyi muutama palanut luunsiru ja ruostemuruja.
Harjanteen koillislaita on peltoa, jossa ei kuitenkaan ollut mitään näkyvissä. Lounaispuoli oli laitumena. Siinä on riihestä taloon päin matalia kumpareita, pienempiä kuin riihen luona oleva. mahdollisesti niidenkin joukossa on hautoja, vaikka koekuopat eivät tuottaneet tulosta. Mainitun ladon itäpuolella mäen laidassa on laajahko hiekkakuoppa. Sen reunassa näkyi palomaata, mutta löytöjen puutteessa ei voi sanoa liittyykö se kalmistoon.

Liukas (423010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä pellosta Liukkaan talon länsi- ja lounaispuolella, joku löytö myös talosta n 200 m itään.

Valassalvo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä Valassalvo-nimisestä pellosta Kankareen talon luoteispuolelta. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 662.

Könkkämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen länsipuolella, Mäkkylän kylässä Könkkämäen etelärinteellä. Alueelta on eri puolilta kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Pelastuskaivauksia on suoritettu mäen pohjois- ja eteläpuolella tien oikaisun takia.

Kujanpäämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kujanpäämäen asuinpaikka sijaitsee n. 200 m länteen Kolisuon asuinpaikalta, lähellä Paistanojaa, joen yli vievän sillan lähellä. Asuinpaikan ja joen välissä on peltoja.
Kohde no nro 10 Torsten Edgrenin vuoden 1958 inventointikertomuksessa.

Metsämäen kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsämäen kylätontti on merkitty Kuninkaankartastoon ja on edelleen suurimmaksi osaksi rakennettuna. Tonttialueen pohjoisreunalla on n. 5 m päässä toisistaan kaksi noin 70 cm korkeaa maakumparetta, laajuuksiltaan 1 m x 1,5 m ja 3 m x 4m. Kumpareiden koillispuolella on noin 5 m x 6 m kokoinen betoninen kivijalka rakennuksesta, joka näkyy vuodelta 1948 olevassa kartassa.
Kylätonttiin kuuluu muinaisjäännösalueeksi rajattu raketamaton alue sekä Metsämäen kartanon rakennettu pihapiiri. Vuoden 2021 inventoinnissa rakentamattomalta alueelta havaittiin humuksen peittämiä, todennäköisesti 1800–1900-luvun rakennejäännöksiä.

Hiivistenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hiivistenmäen koillispuolella olevan matalamman reunamoreenimuodostuman länsipuolella. Alue on hyvin kivikkoista. Länteen viettävässä rinteessä Huukaisten kylän rajalinjan tuntumassa (joka merkitty maastoon osan matkaa kivirivillä) on v. 1999-2000 havaittu 2-3 kiviröykkiötä (röykkiöt 18 ja 19), jotka voivat myös olla alueella esiintyvään reunamoreenikivikkoon liittyviä luonnonmuodostumia.
Noin 100-220 m kaakkoon on v. 2004 inventoinnissa paikallistettu 17 röykkiötä, joista osa epävarmoja, mahdollisesti luonnollista kivikkoa. Kaakkoiset röykkiöt ovat halkaisijaltaan enintään n. 5-6 m, pienin vain n. 2-metrinen. Korkeus on yleensä vajaasta puolesta metristä noin metriin. Ne ovat usein pengottuja. Röykkiöt sijaitsevat osittain Mannerkaistin kylän, osin Saarikkalan kylän puolella ja rajalinjallakin. Röykkiöalueen itäosassa on lisäksi laakea 1,4x1,6 m kokoinen ja 0,4 m paksu kivi, jonka alle asetettu kivikiila. Inventoinnin yhteydessä alueelle tehtin pieniä koepistoja, joista ei tullut löytöjä, mutta parista koekuopasta tehtiin kulttuurikerrokselta vaikuttavia havaintoja, myös hiiltä ja nokimaata.

Peräniitty (918000001) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 200 m etelään Uudenkaupungin tiestä ja 400 m itään Rautilann johtavasta tiestä. Paikka on peltojen keskellä, ent. pappilan itä-koillispuolella oleva kallioinen saareke. Kohde käsittää kuppikiven, matalan röykkiön sekä asuinpaikan.

Katajarinne (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vehmaan kirkolta Vinkkilään johtavan maantien pohjoispuolella, noin 40 m tiestä mäenkumpareella, jonka itäpuolella on Lammasportinojan uoma. Vuonna 1995 tehdyn tarkastuskäynnin yhteydessä voitiin todeta, että uudisrakennus oli tehty merovingiaikaisen kalmiston päälle. Kesällä 1994 oli paikalta löydetty 700-luvun asehaudan kalusto:miekka, miekan nuppi, keihäs, väkipuukko, kilvenkupura, koulaimet, tupen rautaheloitusta 3 kpl.
Vuoden 1995 tarkastuksen yhteydessä paikalta löytyi kaksi rautakautista saviastianpalaa mäen lounaisrinteelle ajetusta maasta, merkkejä nokisesta kalmistokerroksesta, jota oli työnnetty mäen lounais- ja kollisrinteelle sekä palaneita kiviä. Lisäksi tontin kaakkoisreunalla oli jäljellä 1-2 m:n levyinen kaistale koskematonta nurmea, jonka leikkauksessa oli näkyvissä mahdollista kalmistokiveystä. Onkin mahdollista, että muinaisjäännöstä on jäljellä tällä suunnalla ja se saattaa jatkua naapuritontin puolelle.

Tuulimyllynmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kalmisto sijaitsee Tuomolan talosta noin 150 m kaakkoon. Mäen reunassa on silmäkivellinen hautakumpu. Inventointihavaintoina nokimaata ja rautakautisia keramiikanmuruja. Kohdetta ei ole merkitty Varsinais-Suomen seutukaavaliiton julkaisuun. Maanomistaja on peittänyt täytemaalla 1981. Mäkkylän kylämäellä sijaitsee myös kaksi kuppikiveä.

Hulkkunanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hulkkunanmäki sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, Mäkkylän kylän talojen ja joen välillä peltojen keskellä. Hulkkunanmäessä on ruumiskalmisto 1000-luvulta. Kaivauksia suoritettu 1930-luvulla. Maanomistaja peittänyt 1981. Kalmiston länsi- ja pohjoispuolella pellossa kivikautista asuinpaikkaa, jossa suoritettu kaivaus vuonna 1972 (aiemmin tunnettu nimellä Tuomola). Kaksi uhrikiveä kalmiston länsipuolella.
Kalmisto merkitty peruskarttaan, Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 655.
Läntisempi uhrikivi merkitty peruskarttaan, Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 669.

Ahola (1000000205) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen hautaröykkiö, kooltaan 7,6x8 m, kallion laella Rauman kunnanrajan läheisyydessä. SU-kohde 644 Lahdenvainio

Keskikuokkamaa (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Ihoden kylässä, valtatie 8 itäpuolella ja noin 500 m Rauman vastaisesta rajasta etelään, on pienellä kalliokumpareella kaksi rautakauden tyyppistä röykkiötä. Toinen on kumpareen koillisreunassa jyrkänteen päällä, toinen kumpareen eteläreunassa. Pohjoismpi on kooltaan 2x3 m, pyöreähkö ja 0,3-0,4 m korkuinen. Eteläinen röykkiö on kokonaan sammalen ja turpeen peittämä, mutta kiveys on tunnusteltavissa melko laajalla alueella. Edelleen noin 15 m kumpareesta koilliseen on moreenipohjalla pitkänomainen röykkiö, joka on kooltaan noin 5x3 m. Röykkiöt ovat 25-30 m valtatien itäpuolella.
Vuoden 2005 valtatien 8 linjauksen inventoinnissa tarkastettu paikka Uusporras 1 lienee sama kohde. Se oli tarkastusaikana hakkuujätteen peitossa.
Ainakin kolme pientä ja epämääräistä röykkiötä - viljelys- tai raivausröykkiötä - havaittiin edelleen vajaa 100 m etelään (Uusporras 2) vuoden 2005 tielinjainventoinnissa. Ne ovat valtatien itäpuolella noin 60 m pienen niityn eteläreunalla ja kalliopaljastuman päällä.
Yksi röykkiöistä tutkittiin kesällä 2009 tien rakentamisen vuoksi. Se on pronssikauden tai rautakauden alun hautaröykkiö. Siitä löydettiin runsaasti palanutta luuta, josta osa voitiin tunnistaa ihmisluuksi. Kaksi muuta röykkiötä jää tien viereen suojeltavaksi kohteeksi.

Mieho 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pyhärannan kaakkoisossassa, Miehonjärven luoteispäästä n. 300 m luoteeseen sijaitsevassa suhteellisen tasaisessa havumetsäisessä maastossa kallionkohouman päällä sijaitseva pitkänomainen röykkiö. Se on 11,5 m koillis-lounaissuunnassa ja leveydeltään noin 3,2 m. Se on samaloitunut ja sen päällä kasvaa pari puuta. Röykkiö voi muodostua kahdesta tai kolmestakin yhteen sulautuneesta röykkiöstä. Kivet ovat isohkoja. Mieho 1 röykkiöryhmä on n. 150 m kaakkoon.

Rapinjärven alue (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaakkoon viettävässä osin kalliopaljasteisessa metsämaastossa Rapinjärven luoteispuolella olevia vaatimattomia pieniä kiviröykkiöitä ainakin parilla erillisellä alueella.
Alue 1 sijoittuu Viitmonkallion suuntaan johtavan tien kaakkoispuolelle, jossa on ainakin 2 sammalpeitteistä röykkiötä, kooltaan 3 ja 3,3 m (a ja b). Edellisistä n. 300 m kaakkoon on Alue 2, jossa on ainakin 5-10 röykkiötä, jotka näyttävät olevan osittain lounais-koillissuuntaisessa rivissä 4-10 m päässä toisistaan. Ne ovat 3-4 m kokoisia.

Kulmalankallio (1000014774) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilunpolttajan majanperustus sekä hiilimiilun paikka sijaitsevat Terttilänjoen kaakkoispuoleisessa metsäisessä mäenrinteessä Hirvelän kyläosan eteläpuolella. Paikalla erottuu osittain maahan kaivetun majan vallimainen perustus, jonka takaseinän vieressä (itäpäässä) on tulisijan paikka. Oviaukko sijaitsee majanpohjan länsipäädyssä alarinteen suunnassa. Majan ulkomitat ovat noin 4,5 x 5,7 m, sisämitat noin 3,7 x 1,5 m. Rakenne on nurmettunut. Majan edessä on hiilimiilun paikka. Majan ja miilun välissä on kaivanto, jonka poikki kulkee kulkureitti miilulle. Miilun rajoja on vaikea hahmottaa sen päällä kasvavan kuusikon takia. Alueella on ollut avohakkuu 1970-luvulla. Miilun alue erottuu kuitenkin tasaisena ja reunoiltaan osittain kaarevana. Sen halkaisija on 10 m luokkaa. Kohde muodostaa muinaisen työpaikkakokonaisuuden, minkä vuoksi sitä on pidettävä merkittävänä historiallisen ajan suojelukohteena.

Laihoisten linnamäki (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Peltojen ympäröimä kalliosaareke, jolla kasvaa mäntyä, kuusta, muutama tammi sekä pähkinäpensasta. Vuoden 1958 inventoinnissa ei havaittu rakennettuja varustuksia.
Appelgren 1885: "Keskipaikoilla käy vuoren poikki pitkä rotko, jonka kummassakin suusa näkyy olleen varustus. Sen itäinen suu on 14 asekelen levyinen, keskikohta 4 ask. ja länsisuu noin 8 ask.; kallion seinät viimeksi mainitulla paikalla ovat noin 4 kyynärän korkuiset. Rotkosta astutaan alas eräälle 30 ask:n levyiselle ja 50 à 60 ask:n pituiselle jokseenkin tasaiselle penkereelle, jossa on oikein rehottava kasvillisuus, ruohosta alkaen tammipuihin saakkam jotka siinä hyvästi menestyvät. Tällä tasangolla on 5 eli 6 isoa kiveä (pienimmät 1 met. kanttiinsa) asetetut kehään ikäänkuin ns. Hiittentarhoissa."

Ampumarata (538010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mynämäeltä Kärrysiin menevän tien eteläpuolella, ampumaradan eteläpuolella olevassa metsässä, harvassa männikkössä. Alueen pinnanmuoto on loivasti etelään viettävää tasamaata. Löydöt ovat peräisin kahdelta, noin sadan metrin päässä toisistaan olevalta alueelta. Pohjoinen löytöalueen löydöt, iskokset, keramiikan murut ja palaneet luut ovat äestysvaoista. Eteläinen löytöalue, mm. nuolenkärki, keramiikan pala, iskoksia, on alempana rinteellä hiekkakuopan länsireunalla.

Mustimetiä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lähellä Nousiaisten ja Mynämäen rajaa, Järvenrahkan suon eteläpuolella, Mustimetiän vainion eteläpuolella kohdassa, jossa Järvenkulmantien länsipuolella on tasamaata ja itäpuolella mäenrinne. Asuinpaikka on tässä rinteessä, hiekkakuopan laajennuksessa, joka on tehty vanhaan, jo umpeen kasvaneen noin 5 aarin laajuisen hiekkuopan lounaisreunaan. Hiekkakuopan laajennuksen seinämien yläosassa erottuu ruskeanpunertavaksi värjäytynyttä hiekkaa.

Perkkovuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on etelään laskeutuvassa mäenrinteessä metsätien kaarteessa. Vieressä on vanha, laaja hiekanottopaikka. Santamalan alueen kaavainventoinnissa vuonna 1999 löytynyt asuinpaikka-alueen erillinen löytöalue sijaitsee n. 100 m koilliseen, itään laskevassa maastossa. Paikalla rakentamisen takia tehdyssä koekaivauksessa vuonna 2002 löydettiin mm. suorakaiteen muotoinen liesi, kulttuurimaaläikkiä, palanutta luuta, kivi- ja kvartsiaineistoa ja keramikkaa, joka ajoittanee asuinpaikan ainakin pronssikauden loppupuolelle.

Takamäki (538010025) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee peltojen ympäröimän mäen korkeimmalla kohdalla.
Kuperalla kalliopinnalla on kivistä kasattu näyttävä hautaraunio, jonka halkaisija on noin 11 x 13 m ja muoto pyöreähkö. Raunion keskiosassa on vajoama - kaivelun jälkiä ja maanomistajan mukaan lounais-länsiosasta on viety kiviä rakennuksiin. Rauniossa näyttäisi olevan suurempia maakiviä, joiden lomaan kannettavissa olevat kivet on ladottu. Rauniota peittää osin sammal ja päällä kasvaa pari kuusta.

Seinäkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee lähellä avokallion nokkaa, jota on hieman louhittu Vahdontien itäpuolelta. Löytöpaikka on loivasti länteen viettävässä rinteessä. Maapinnan muodot ovat laajoilla alueilla lähes pöytämäisen tasaista. Maakiviä on jokseenkin runsaasti tällä tasaisella mäkialueella. Metsä löytöpaikan ympäristössä on mäntyvaltaista. Maaperää peittää paljolti sammalikko, kanervan ja puolukan varpua on runsaasti.
Vuonna 1994 paikalta löytyi saviastian paloja ja iskoksia, paikasta, jossa maanpintaa oli kuorittu. Muita havaintoja ei ole tehty, mutta paikalla lienee asuinpaikka.

Kurjenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nousiaisten Nummen taajaman keskeltä 5,5 km pohjoisluoteeseen. Kohde on kallioisen mäen etelärinteen juurella. Löydöt ovat peräisin kaksiosaisen hiekkakuopan eteläisemmästä puoliskosta sen länsiseinämän siitä osasta, joka tulee lähemmin N-S-suuntaista kuopan ohi kulkevaa kärrytietä. Eteläisempi hiekkakuopan osa on syvimmillään 4 m:n syvyinen, valtaosaltaan kuitenkin vain 2 m:n syvyinen. Sen länsipuolella on nuorta männikköä ja eteläpuolella nuoria kuusia sekä täysmittaista männikköä.
Pohjoisemman hiekkakuopan seinämistä ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Koljola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Etelään loivasti viettävä mäenrinne, viljelysmaan ja viljelemättömän mäkialueen rajakohta. Maaperä karkeaa hiekkaa, paikalla matalia laakeita kallionnokkia. Löydöt osaksi makasiinin itä- ja eteläpuolelta, n. 2-3 m:n päästä makasiinista ja osaksi myös makasiinista WSW:hen suuntautuvasta pellonreunasta, aina arviolta n. 20 m:n päästä makasiinista.

Rauanniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 6,5 km Nummen keskustasta pohjoiseen, Hautvuorensuon pohjoisreunassa ja Rauanniitun peltoalueen länsipuolella hiekkkakuopan reunassa.
Paikalla on tehty koekaivaus. Sen tulosten perusteella kohde on hyvin säilynyt. Paikalta löytyi tulisijoja, likamaata ja runsaasti keramiikkaa.

Etuperkki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Fatijoen itärannan peltomaastossa noin 60 m itään joesta, Laihoistentien länsireunassa, uuden hallirakennuksen eteläpuolella. Pellon reunassa olevan kalliopaljastuman pinnassa on 17 kuppikiviä, joista 14 varmoja. Kupit noin 265 cm:n pitkällä alueella.

Otemäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautapaikka sijaitsee peltosaarekkeessa noin 100 m valtatie 8:sta itään Nousiaisten keskustaajamasta eli Nummelta noin 3 km luoteeseen. Mäellä on kalliopaljastumia ja muutama selvästi erottuva siirtolohkare. Mäen maaperä on moreenia. Puusto on harvaa mäntymetsää, kuusta ja katajaa. Kahdesta koekuopasta on löydetty runsaasti nokimaata, jossa palanutta luuta, rautakautista keramiikkaa ja pronssiesineitä. Todennäköisesti kysymyksessä on polttokenttäkalmisto.

Hiidenmäki 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Nummen kylässä Hiidenmäen tilalla, Turku-Rauma-tien länsipuolella, tiestä n. 40 m länteen ja noin 150 m:n luoteeseen Nummen tienristeyksestä. Sijaintipaikka on kahden kalliopaljasteisen kukkulan välinen notkelma, jonka maasto nousee etelään ja pohjoiseen ja viettää röykkiön alueelta sekä länteen että itään. Alueella maapohja ja kasvillisuus on sekametsää. Röykkiö on Nummen rajan tuntumassa, joten rajamerkin mahdollisuus ei ole poissuljettu.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja sen suurin halkaisija on 4,3 m. Sen korkeus pohjoispuolessa on noin 0,6 m, muualla matalampi. Pohjoisisivu on pystyseinäinen. Röykkiön pohjakivet ovat suurempikokoisia kuin pinnalla olevat kivet ja niiden päällä on sammalta ja kariketta. Röykkiön päällä olevat kivet ovat luonteeltaan lohkareita, ikään kuin myöhemmin kasaan heitettyjä.

Himilänmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Läntinen, pienempi Himilänmäki sijaitsee suuremman, itäisen Himilänmäen luoteispuolella, siitä noin 30 m:n päässä peltokaistaleen erottamana. Aikaisemmin nämä ovat luultavaasti olleet yhtä metsikköä. Mäet ovat peltojen ympäröiminä.
Läntisellä Himilänmäellä on kuokuoppien perusteella polttokenttäkalmisto. Myös itäisellä Himilänmäellä näyttää olevan kiinteä muinaisjäännös, polttokenttäkalmisto. Paikalla on vuonna 2024 tehty metallinetsintää (Ilppari ILM29536).

Uusi-Hemminki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee kallioisessa, peltojen ympäröimässä metsäsaarekkeessa aivan Fatijoen länsirannalla, noin 350 m itään VT 8-tiestä. Kallion joenpuoleinen itärinne on jyrkkä. Mäntyä ja katajaa kasvaa alueella.
Kuppikallio on kalliopaljastuman harjalla, kallion koilliskulmalla on 14 varmaa kuppia, joista 10 parijonossa pohjois-eteläsuuntaisesti, noin 110 x 65 cm:n laajalla alueella. Kallio viettää kuppien alueella pohjoiseen. Kuppien länsipuolella pellon reunassa pari kalliopaljastumaa, joista toisessa mahdollisesti 1-2 kuppia, mutta ne ovat epävarmoja.

Kylähuitti (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Fatijoen itärannalla olevan Kylähuitin talon pihan luoteisreunassa, pihalle johtavan tien ja Repolantien risteyksessä. Pohjoispuolella on peltoalue.
Tien itäreunalla olevan kalliopaljastuman pohjoislappeella on 9 kuppia, joista 7 on varmoja. Kallio viettää pohjoiseen ja nousee etelänpuolella olevaan pihanurmikkoon päin. Kalliolla on sementtiä.

Metsola (538010051) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Koljolan kylämäen ja Koljolan Linnavuoren välisen peltoaukean keskellä Himilänmäestä (538 01 0044) n. 120 m pohjoiseen. Kivi sijaitsee ainakin viiden maakiven rykelmässä ja lisäksi peltotyössä on paikalle liikutettu lisää kiviä. Kiven itäpuolella, alempana, on kaivo. Lähellä, ko. paikasta lounaaseen on toinen kivirykelmä. Tätä pelto-osuutta laidunnettiin vuonna 1985.
Kivi on 170 x 140 cm:n suuruinen ja tasainen. Kupit sijaitsevat kiven eteläreunassa. Kuppeja on viisi ja ne ovat pyöreitä. Kupit ovat halkaisijaltaan 5-6 cm:n suuruisia ja suurimmat n. 2,5 cm syviä.
Heljä Brusilan vuonna 1991 tehdyn arvion mukaan kivi ilmeisesti siirretty muualta nykyiselle paikalle.

Viitala (538010052) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Paistanojantien ja tonttitien risteyksessä, tien länsipuolella. Ympärillä on peltoa, joka kuuluu Hirvijokilaakson peltomaisemaan.
Muinaisjäännöskohde on kuppikivi. Ison maakiven, kooltaan 1,8 x 4,3 x 3,5 m, eteläsyrjällä on 7 kuppia. Kupit ovat parijonossa itä-länsisuuntaisesti.

Pelto-Uotila (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hirvijokilaakson länsipuolella olevalla peltoaukealla Paistanojantien ja Vadanvainiontien välissä sijaitseva laidunhaka, jossa sijaitsee kaksi suurta siirtolohkaretta. Näistä suuremmassa on uhrikuppeja. Kuppikiven länsilappeella on 5 kuppia, joista 4 on varmoja. Kiven itäsivu on jyrkkä, länsilape on länteen viettävä. Kupit ovat matalia.

Pietilä (538010054) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pietilän talosta 150 m itäkaakkoon, korkean ja kallioisen metsäharjun kohdalla. Alueella on hiekkakuoppa, josta on otettu hiekkaa Pietilän tilalle kotitarvekäyttöön. Nykyisen hiekkakuoppa-alueen eteläpuolelta, noin 30 x 20 m kooltaan olleelta alueelta, on pintamaa kuorittu pois muutama vuosikymmen sitten. Nyt tällä kuoritulla alueella kasvaa männikköä. Maaperä erittäin karkeaa soraa. Ilmeisesti suurin osa asuinpaikasta on tuhottu soronaoton yhteydessä.

Kemiön kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kemiön seurakunta on todennäköisesti peräisin 1200-luvulta, mutta siihen kuulunut Hiittisten kappeli on mahdollisesti syntynyt vasta 1300-luvun puolella. Kemiön ensimmäinen kirkko on todennäköisesti sijainnut samalla paikalla kuin nykyinen. Vanhimmat kirkon sisätilan kaivauksissa vuonna 1961 löytyi 1300-luvun rahoja.
Ensimmäiset puukirkkoon viittavat tiedot ovat 1440-luvulta. Kivikirkon rakentaminen sijoittuu vuoden 1469 tienoille. Kirkon tunnistettavat rakennuspiirteet viittavat ajanjaksoon 1450-1480-luku.
Kirkonlattian alla olevat haudat on tyhjennetty ja täytetty hiekalla. Kuorin alueella on ollut yhteensä kahdeksan tiilestä muurattua hautaa.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.
Kemiön seurakuntaan on liittynyt useita saaristokappeleita, kuten Vänön Kappelsbacken (mj-rekisteritunnus 40500007), Kappalskroken (mj-rekisteritunnus 1000011315) ja Hiittisten Kyrkön Kyrksundet (mj-rekisteritunnus 40010027).

Liedon kirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Liedon keskiaikainen kivikirkko sijaitsee Liedon keskustan luoteisosassa jokirannassa olevalla maakumpareella maisemallisesti näkyvässä ja saavutettavuuden kannalta hyvässä paikassa.
Liedon kirkkopitäjä on perustettu mahdollisesti 1200-luvun alussa. Ensimmäinen puusta tehty pitäjänkirkko rakennettiin todennäköisesti kivikirkon tienoville. Paikalla on voinut olla useampia puukirkkoja ennen kivikirkkoa. Kivikirkon perustukseksi upotetusta hirressä on saatu vuosien 1457 ja 1473 väliin ajoittuva lustoajoitus. On mahdollista, että hirsi on vanhemmasta puukirkosta. Se voi kuitenkin myös ajoittaa kivikirkon rakentamista. Siinä tapauksessa kivikirkko olisi tehty noin 1470-1480-luvulla. Kirkko on säilynyt kohtalaisen hyvin alkuperäisessä asussaan. (Hiekkanen 2014: 84-85.)
Kirkon lattian alle on tehty muiden keskiaikaisten kivikirkkojen tapaan hautauksia. Hautaaminen lopetettiin vuonna 1806. Kirkon korjaustöissä eri aikoina hautoja on kaivettu pois. Luita on haudattu kirkkomaahan ja löytöjä on tallennettu myös Kansallismuseon kokoelmiin.
Alkuperäinen kirkkotarha on ollut ilmeisesti melkein pyöreä (v. 1816 karttaluonnoksen antama tieto). Kirkkotarhaa on sittemmin laajennettu useassa otteessa ja kirkko sijaitsee nykyisin sen koilliskulmassa. Tarhaa ympäröi vuosina 1702–1703 rakennettu harmaakivinen aita, joka on korvaannut aiemman puisen. Muuri on rakennettu hirsiperustalle. Kirkkomaalla on ollut kirkon pohjoispuolella vuonna 1700 rakennettu ruumishuone, joka on purettu 1816. Vuonna 1663 kirkkomaalla on ollut ilmeisesti myös kymmenysaitta.
Kirkon lattian alla on kaivettu maata useassa otteessa korjaus- ja rakennushankkeissa (ks. tarkemmin lisätiedot-kohta). Raporttien tietojen perusteella ei tehdä luotettavaa johtopäätöstä siitä, miten laajasti maata on kaivettu. Vaikuttaakin siltä, että kirkon alla olevissa maakerrostumissa voi olla edelleen säilyneenä keskiaikaisia hautoja ja kerrostumia. Nuorempi maa-aines, haudat ja kerrostumat on ilmeisesti pääosin poistettu. Paikoin maata on kaivettu ilmeisesti hyvin syvältä uusien perustuspilarien valamisen yhteydessä. Hautojen lisäksi kirkon alla voi olla vielä jäljellä keskiaikaisten rakennelmien jäännöksiä. Ilmeisesti ainakin keskiaikaisen pääalttarin ja sivualttarin jäännökset on nimittäin jätetty 1970-luvulla löytöpaikalleen kirkon alle. Mahdollisesti kirkon alla on myös hautoihin liittyviä kivirakennelmia säilytettyinä.
Korjaustöiden yhteydessä tullut löytöaineisto koostuu napeista, soljista ja virsikirjan heloista sekä joistakin 1600-luvun ja 1700-luvun rahoista.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu. Rajaus lienee perustellulta tehdä 1800-luvun karttaan merkityn kirkkomaan laajuuden mukaisesti.
Vuoden 2021 koetutkimusten perusteella voidaan sanoa, että kirkkomaalla on edelleen vanhempia ehjiä hautauksia sekä rakenteiden jäänteitä erityisesti kulkuteiden ulkopuolella. Vuonna 2022 nk. Leipähuoneen rakennustöiden yhteydessä tehdyssä valvonnassa todettiin kuuden hautauksen jäännökset.

Maarian kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Maarian seurakunta perustettiin 1200-luvun alkupuolella, jolloin paikalle todennäköisesti rakennettiin myös ensimmäinen puukirkko. Lähteissä Räntämäki esiintyy vasta vuonna 1359. 1300-luvun lopulla tehdyssä kalenterissa on merkintä Räntämäen kirkon vihkimispäivästä, mutta tarkkaa vuosilukua ei ole tiedossa.
Lattianalaisia hautoja on hävitetty vuosina 1818–1819, jolloin kirkosta poistettiin multaa ja osittain mädäntyneitä arkkuja. Kirkkoa restauroitiin ja uudistettiin vuosina 1908–1909, jolloin kirkkoon rakennettiin uusi betoninen lattia. Vanhan puulattian poistamisen jälkeen todettiin, että kirkon kivijalka levenee noin 30 cm kirkon puolelle, ja jatkuu yhtenäisenä ympäri kirkon lukuun ottamatta sakariston kohtaa. Kuorin kummassakin sivulaivassa havaittiin täytetty, muurattu hauta ja niiden välissä ilmeisesti hirsiseinäinen yhteishauta. Muuratuissa haudoissa oli tynnyriholvit ja arkkuja. Merkkejä hautauksista havaittiin kaikkialla runkohuoneen alueella; myös asehuoneen haudat oli hävitetty edellisten korjausten yhteydessä.
Sakaristossa puulattian alta paljastui harmaakivipaasista ja tiilistä tehty lattia, jonka alla oli sakariston lounaiskulmassa tiilistä tehty uudenaikainen viinikellari. Ennen viinikellarin valmistumista on sakariston lattia ollut luultavasti noin 40 cm mainittua harmaakivilattiaa alempana. Sakariston alla olleet haudat ovat tuhoutuneet viimeistään viinikellarin rakentamisen yhteydessä. Sakaristoa ja muurattuja hautoja lukuun ottamatta ei korjaustöitä koskevissa dokumenteissa mainita varsinaisia kaivaustöitä.
Maarian kirkkoa restauroitiin 1983, jolloin otettiin esiin jäännös keskiaikaisesta alttarista ja kalkkikivinen mensa viisine vihkiristeineen vajaan metrin verran itäseinästä. Kaivauksen yhteydessä tallennettiin rahalöytöjä.
Kirkkotarhaa on laajennettu ainakin 1800-luvulla, varsinkin etelään ja pohjoiseen. Kirkkotarhan aita oli 1700-luvulla muurattu ja varustettu lautakatolla, johon oli leikattu puumerkkejä osoittamaan eri talojen ylläpito-osuudet. Muuri korvattiin vuonna 1803 uudella, kylmämuuratulla aidalla.
2022 nykyisen kirkkomaanaidan eteläpuolelta kaivettiin valvotusti vesijohtolinjaa, minkä yhteydessä löydettiin todennäköisesti entisen kirkkomaan aidan perustus. Kiviperustuksen pituus oli 35 m ja leveys noin 1,2-1,8 metriä. Rakenteen alkuperäistä laajuutta ei saatu selville. Noin 6 metriä ennen nykyisen kirkkomaan aidan itälaitaa kaivannosta havaittu kivirakenne katkesi moderneihin viemäri- ja kaapelikaivantoihin, mutta se jatkui kaivannon pohjoisprofiiliin. Rakenteen yhteydestä löytyi aikaisintaan 1800-luvun löytöaineistoa, joten rakenne on peitetty vasta näihin aikoihin. Kivien väleissä oli joitain laastinokareita, ja
yhdessä kivessä oli yksittäinen poranjälki. Rakenne pystyttiin säilyttämään.

Nauvon kirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kiviaidan ympäröimä kirkkomaa, jolla kivikirkko, Nauvon keskustassa Storlandetin saaren itäosassa.
Mahdollisesti jo 1200-luvulla rakennettiin kirkko samalle paikalle. Nykyisessä kirkossa on nähtävillä pohjois- ja länsiseinän vieressä sokkeliosa, joka saattaa kuulua vanhan kirkon perustukseen. Vanhan, puisen kirkon pohjoisosaan liitettiin 1300-luvulla harmaakivinen sakaristo ja 1400-luvun alussa rakennettiin harmaakivinen runkohuone. Asehuoneen rakentaminen valmistui ehkä 1470-luvulla. Niin sanottu uusi kirkko tai pikkukirkko rakennettiin sakariston viereen 1600-luvun puolivälissä, luultavasti alkuaan luutnantti Peter Humen hautakappeliksi. Kappelin ja runkohuoneen väliseen seinään tehtiin tällöin laaja kaariaukko. Sakariston lattian alle muurattiin kellari vuonna 1693. Lattia kunnostettiin vuosina 1825-27. Kirkon viimeisimmät kunnostustyöt tehtiin 1950-luvun lopulla.
Kirkon lattian uusimisen yhteydessä v. 1957 suoritettiin myös arkeologiset kaivaukset koko kirkon sisäpuolisella alueella. Lattian alta paljastui sekä muurattuja hautoja että multahautoja. Kaivauksilla kerääntyneet irtoluut sijoitettiin lounaisimman pilarin luona olevaan muurattuun hautaan. Arkut oli tarkoitus palauttaa omille paikoilleen. Ilmeisesti pääosin 1700-luvulta peräisin olleita arkkuja pidettiin hämmästyttävän hyväkuntoisina. Talteen otettiin runsaasti esinelöytöjä sekä 279 rahalöytöä. Vanhimmat rahat ajoittuvat 1300-luvulle.
Kirkon ulkopuolelle rakennuttua lämpökeskuksen paikkaa tai siitä kirkkoon vedettyjen putkien ojia ei ilmeisesti ole valvottu arkeologisesti.

Halikon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Halikon kirko on rakennettu rautakaudella käytössä olleelle kalmistoalueelle. Tapulin ympärillä ja sen eteläpuolella sijaitsee ainakin viikinkiaikainen polttokenttäkalmisto ja ristiretkeen ajoittuva ruumiskalmisto. Ilmeisesti nykyisen kirkon paikalla on sijainnut myös Halikon ensimmäinen kirkko, joka on rakennettu 1200-luvun puolivälissä. Puukirkkoja on saattanut olla samalla paikalla useampia ennen 1400-luvun puoliväliä, jolloin kivikirkkoa on alettu rakentamaan.
Halikko kuuluu Varsinais-Suomen eteläosan kantaseurakuntiin, joiden synty ajoittuu 1100-luvulle. Kivikirkko rakennettiin muutaman rakennussesongin aikana vuosein 1460 ja 1475 välissä. Kirkon nykymuoto on syntynyt 1700-luvun lopulla aloitetuissa laajennuksissa.
Kirkko on pyhitetty Pyhälle Birgitalle. Kirkon ympärillä olevaa muinaisjäännöstä ei rajattu.

Korppoon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Korppoon seurakunta on perustettu joko 1200- tai 1300-luvulla. Vanhimmat arkeologiset merkit kirkon paikalla tapahtuneesta toiminnasta ovat 1400-luvun alkupuolelta. Kivikirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Kirkko rakennettiin 1430- tai 1440-luvulla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Lemun kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Lemun kirkkopitäjän perustaminen sijoittuu aikaan hieman ennen vuotta 1380; seurakunta mainitaan lähteissä 1404. Lemun kirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Asehuone ja sakaristo muurattiin luultavasti vuosien 1460 ja 1480 välissä. Sakaristo on lisätty vasta 1500-luvun alussa.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Maskun kirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Maskun kirkko on yksilaivainen ja sen sakariston ovet ovat epäsymmetrisessä asemassa. Pohjoisseinän muurinportaat sekä ovi- ja ikkuna-aukkojen muodot viittaavat Hiekkasen mukaan myöhäiskeskiaikaan. Ikäero runkohuoneen ja sakariston välillä ei todennäköisesti ole suuri, mutta runkohuonetta rakennettaessa sakariston eteläpääty on purettu. Luultavasti jo 1300-luvun alkupuolella valmistuneessa runkohuoneessa oli ajalle tyypilliset tukipilarit. Holvit ja päädyt on rakennettu aikaisintaan 1400-luvun puolivälissä, luultavasti jonkin verran myöhemmin. Asehuone on runkohuonetta nuorempi.
Nykyinen kirkkotarha on hyvin huomattavien laajennuksien tulos. Alkuperäisen, välittömästi kirkon ympärillä olleen pienen kirkkotarhan rajoja osoittavat jalopuuistutukset sekä kirkon koillispuolelta tavattu muurin perusta. Kirkkoon hautaaminen lopetettiin 1700-luvun lopulla.
Maskun kirkon korjaustöissä vuonna 1975 kuorista poistettiin betonilaattoja ja alttarikehän sisäpuolella ollut lattia, minkä seurauksena esiin tuli keskiaikainen alttarinpohja.

Mynämäen kirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Suojelupyhimys: Pyhä Laurentius ja pyhä Erik
Mynämäen seurakunta on muodostettu viimeistään 1200-luvun alkupuolella. Seurakunta perustettiin vuosien 1225 ja 1250 välissä ja sen ensimmäinen kirkko kirkkomaineen rakennettiin nykyisen 1425-1440 muuratun kivikirkon kohdalle. Näiden vuosien välissä paikalla on ollut ehkä yksi tai kaksi toisiaan seurannutta puukirkon sukupolvea. Kirkkomaalla on luultavasti jäljellä keskiaikaisten hautauksien jäännöksiä.

Nousiaisten kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pyhän Henrikin kirkolla on erityisasema suomalaisessa kulttuurihistoriassa. Se on rakennettu vuosien 1286–1290 välillä näyttävälle paikalle Hirvijokiahteen töyräälle pyhän Henrikin hautapaikaksi. Pyhän Henrikin kulttiin liittyvä kirkko on Turun tuomiokirkon ohella Suomen keskiaikaisen kirkkoarkkitehtuurin merkittävin muistomerkki.
Aikalaislähteissä Nousiaisten kirkko mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1232 liittyen pitäjän kirkon ja piispankirkon välisten tilustensiirtoihin. Kirkonpaikkana se on ilmeisesti yksi Suomen vanhimpia. Nykyinen kirkkorakennus on kuitenkin vasta 1420-luvulta. Vuonna 1967 tehdyissä restaurointiin liittyvissä kaivauksissa löydettiin muun runsaan aineiston ohella myös rahoja, jotka ajoittuvat vuosien 1250–1922 välille. Korjaustöiden yhteydessä maa on poistettu runkohuoneen keskiosasta kallioon saakka ja muualta koskemattomaan maahan saakka. Lattian alusta oli täyteen haudattu. Sakariston ja asehuoneen alla on ilmeisesti vielä kerroksia, joihin ei ole kajottu.
Pyhän Henrikin kenotafin alainen maa oli kallioon asti tiilen-, laastin- ja harmaakiven sekaista kulttuurimaata, jossa ei ollut lainkaan luita, mutta sieltä löytyi yksi Maunu Eerikinpojan aikainen raha (1319–1354). Sakaristossa on keskiaikainen tiililattia, joka korjaustöissä paljastui 1936 rakennetun tiililattian ja 1901 tehdyn asfalttilattian alta. Osa lattiasta muodostuu harmaakivilaatoista, joiden alle tehtiin koekaivaus.
Lattian alta esiin tulleet luut on haudattu uudelleen kirkon länsipuolelle kirkkomaan aidan sisäpuolelle kaivettuun yhteishautaan.

Paraisten kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Paraisten kirkkopitäjä on mahdollisesti perustettu 1200-luvun jälkipuoliskolla. Keskiaikaiset puukirkot ovat ilmeisesti seisseet myöhemmän kivikirkon paikalla. Kivikirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa, vaikka siihen tehtiin muutoksia jo keskiajalla ja uudella ajalla kokonaisuuteen lisättiin rakenneosia. Kivikirkon runkohuone, kapea kuorirakennus ja ensimmäinen sakaristo muurattiin 1440- tai 1450-luvulla. Nykyinen, järjestyksessään toinen, sakaristo muurattiin ennen kalkkimaalausten tekoa 1480-luvulla. Asehuone saattaa olla vasta 1400-luvun lopulta. Sakariston oven yläpuolella oven yläpuolella on Paavi Innocentius VIII:n (1484-1492) vaakuna tiaroineen ja vuosiluku 1486.

Perttelin kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pertteli sai kappelioikeuden 1400-luvun alussa. Kivikirkon runkohuone on säilynyt keskiaikaisessa asussaan, mutta sen alkuperäinen sakaristo on purettu ja kivinen asehuone rakennettiin vasta vuonna 1750. Sakaristo ja runkohuone on rakennettu yhtenä kokonaisuutena vuosien 1500 ja 1520 välissä.

Piikkiön kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Piikkiön seurakunta perustettiin luultavasti jo 1200-luvun toisella neljänneksellä. Arkeologiset tutkimukset ovat osoittaneet, että kivikirkon tienoilla on ollut toimintaa rautakaudelta keskiaikaan. Puukirkon pohjoissivulla sijainneen kivisen sakariston rakentaminen sijoittuu aikavälille noin 1510-1560. Keskiaikainen puukirkko vahingoittui pahoin vuoden 1579 myrskyssä ja se purettiin. Uusi kirkko lienee valmistunut 1580-luvulla. Puukirkko sijaitsi nykyisen, vuosina 1753-1755 rakennetun kivikirkon kaakkoispuolella. Keskiaikaisen sakariston tarkkaa paikkaa ei tunneta. Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.
Vuonna 2020 tehdyssä valvontatutkimuksessa havaittiin Piikkiön vanhemman puukirkon perustusosa ja kivisen sakariston perustusten jäänteet sekä ainakin yksi vanhempaan kirkkoon liittyvä hautaus. Kaivauksilta saatiin havaintoja useista nuoremmista hautauksista, mutta niihin ei kaivauksilla kajottu. Muuratun rakennuksen perustusten alta saatiin esiin kolme huonokuntoista pystypaalua, joista yhdestä saatiin puunäyte. Puu oli niin pahoin lahonnut, että vuosilustoajoitusta ei voitu tehdä Sen sijaan puusta tehtiin yhdistetty C14-ajoitusarja. Sen mukaan pystypaalun kaatovuosi ajoittuu vuosien 1410-1430 väliselle ajalle.
Kirkkomaan eteläosassa eteläisen käytävän keskiosasta saatiin esiin laajemman rakennusjäännöksen osia. Todennäköisesti kyseessä on vanhempaan hautausmaan muuriin liittyneen porttirakennuksen perustusosa.

Perniön kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Perniön seurakunta on perustettu 1200-luvun alussa. Nykyisen kivikirkonpaikka on otettu käyttöön luultavasti vuoden 1300 tienoilla tai hiukan sen jälkeen. Kivikirkko on säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan. Kirkko rakennettiin yhtenä rakennuskokonaisuutena vuosien 1460 ja 1480 välisenä aikana.

Pöytyän sakaristo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pöytyä perustettiin Aurajoen yläjuoksulle luultavasti Liedon kappeliseurakunnaksi 1200-luvun lopussa. Viimeistään 1400-luvun alusta, ellei jo kappelin perustamisesta, alkaen kirkon paikka oli nykyisen kirkon pohjoispuolella. Paikalla on keskiaikaistyyppinen katetuin portein varustettu pienehkö kirkkomaan aita, jonka sisäpuolella on ollut ehkä kaksi tai kolme – toisiaan ajallisesti seuranneita kappeli- ja seurakuntakirkkorakennuksia.
Näiden jäännöksiä on nykyisen maanpinnan alla, missä todennäköisesti on myös jäljellä perustus muuratusta sakaristosta. Tämä rakennettiin 1500-luvun alkupuoliskolla käynnistetyn mutta kesken jääneen kivikirkkohankkeen ensimmäisenä vaiheena; rakennus purettiin vuoden 1800 tienoilla, jolloin kirkkomaa oli jo hylätty.
Kirkkomaan aidan koillispuolella sijaitsee aitaan lähes kiinnirakennettu luonnonkivistä muurattu kellari.
Sekä rakennusjäännökset ja kirkkomaan aita sekä kirkkojen alla ja kirkkomaalla mitä todennäköisimmin säilyneet haudat ovat erittäin tärkeä kokonaisuus Varsinais-Suomen sisäosien kirkollisessa kulttuurissa.

Raision kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Raision seurakunnan historia juontuu 1100-luvulta. Nykyinen kirkon tienoo lienee kuitenkin ensimmäinen seurakuntakirkon paikka. Kivikirkko on säilyttänyt verrattain hyvin keskiaikaisen asunsa. Kivikirkko muurattiin 1500-luvun ensivuosikymmenien aikana.

Ruskon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Ruskon seurakunta perustettiin melko varmasti 1200-luvun loppupuolella. Kivikirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Kivikirkko on rakennettu sakariston ja runkohuoneen osalta yhtenäisen suunnitelman mukaan noin vuosien 1510 ja 1530 välisenä aikana. Asehuone muurattiin vasta 1600- tai 1700-luvulla.

Rymättylän kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Rymättylän seurakunta perustettiin luultavasti 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Kivikirkko rakennettiin kuitenkin vasta 1510-luvulla, ja puukirkkovaihe kesti siten noin 200 vuotta. Kaikki keskiaikaiset kirkot lienevät seisoneet samalla paikalla.

Sauvon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Sauvon seurakunta muotoutui 1200-luvulla. Nykyinen kivikirkko on säilyttänyt keskiaikaisen asunsa. Kivikirkko on rakennettu vuosien 1460 ja 1480 välisenä aikana samalla paikalle kuin sitä edeltävät puukirkot.
Kirkkorakennus koostuu runkohuoneesta, sen pohjoispuolella olevasta sakaristosta sekä eteläpuolella olevasta asehuoneesta. Näistä ensimmäisenä on rakennettu sakaristo. Myös kellotapulin kivinen perustus on rakennettu keskiajalla, sen loppupuolella.

Taivassalon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Taivassalon kirkkopitäjän synty ajoittuu mahdollisesti 1200-luvulle. Nykyinen kivikirkkon on säilyttänyt keskiaikaisen asunsa kohtuullisen hyvin. Kirkko rakennettiin ennen 1400-luvun puoliväliä, melko varmasti vuosien 1425 ja 1440 välissä.

Vehmaan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Vehmaan kirkkopitäjän synty sijoittuu todennäköisesti 1200-luvullle; ensimmäinen maininta seurakunnasta on v. 1331. Kivikirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Kivikirkko on luultavasti rakennettu ajanjaksolla 1425-1440.

Laitilan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Laitilan pitäjä on todennäköisesti ollut alkujaan jakautuneena Untamalan ja Soukaisten kirkkopitäjiin. Ne lienevät yhdistyneet 1400-luvun alkupuolella. Puukirkkojen vaihe kesti Laitilassa 1200-luvulta 1460-luvulle. Kivikirkko kaikkine osineen rakennettiin vuosien 1460 ja 1483 välillä.

Kalannin kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kalannin seurakunnan synty ajoittuu 1300-luvun lopulle. Kivikirkko on on säilynyt hyvin keskiaikaisessa asussaan. Kivikirkko rakennettiin kaikkine osinee vuosien 1430 ja 1450 välisenä aikana.

Pilpola (538010055) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee pellolla n. 70 m Kalmamäen kalmistosta etelään. Kohteen lounaispuoliseen metsäsaarekkeeseen on matkaa n. 30 m.
Kalliopaljastuma on n. 6 x 6 m suuruinen, n. 1.2 m korkea ja epätasainen. Kuppeja on kahdessa kohdassa.
1. Kallion korkeimmassa kohdassa on 4 - 5 pyöreää, halkaisijaltaan n. 5 cm suuruista kuppia.
2. alempana kallion eteläreunassa on kolme pyöreää, halkaisjaltaan n. 5 cm suuruista, matalaa kuppia.

Haverinnummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Hirvijoen kaakkoispuolella, joen sivu-uoman molemmilla rannoilla Killaisten kylässä. Löytöpaikat ovat Perkon talon pihapiirin pohjoisassa sekä tästä n. 150 m länsiluoteeseen. Haverintien itä- ja kaakkoispuolelta tienleikkauksesta on löydetty noin 20 m matkalta kvartsia ja porfyriitti-iskoksia. Lisäksi tien itäreunasta on nuorakeramiikkaa ja samalla kohtaa metsän puolella on ainakin 5-6 matalaa kuopannetta.

Alhoperkontie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Pakaisen kylän alueella, n. 500 m Paistanojan uoman koillispuolella. Alue on metsäautotien varrressa, korkeampien kallioiden välisellä matalammalla välialueella. Paikalla ollut vanha, pieni hiekkakuoppa

Pehkutehdas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkalöytöjä on havaittu metsässä vainion länsipuolella asfalttitiestä pohjoiseen olevilta hiekkakuopilta. Löytöpaikat ovat Pehkutehtaalta pohjoiseen Haverinnummelle lähtevän tien ja Ojankulmalle menevän tien (Vahdontie) risteyksen koillispuolelta. Salmo on käyttänyt tästä nimitystä Kyläsuon santakuoppa. Maalaji on melko karkeaa käytännöllisesti katsoen kivetöntä hiekkaa.
Ensimmäinen löytö tältä asuinpaikalta näyttää olleen Frans Leivon löytämä kivitaltta KM 10518. Tarkastuksessa vuonna 1987 löytyi hiekkakuopan eteläreunasta kolme saviastian palaa ja kvartsi-iskos. Silloin havaittiin kaksi erillistä löytökohtaa noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan. Vuonna 2003 inventoinnissa hiekkakuopan kaakkoisreunasta löytyi yksi iskos, joka oli ehkä joitakin kymmeniä metrejä itään niiltä kohdin, joilta vuoden 1987 löydöt saatiin.

Kaarinan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Liedon kantaseurakunta jakautui ilmeisesti jo 1200-luvun alussa Liedon ja Kaarinan kirkkopitäjiksi. Alueella on havaittavissa kulttipaikkojen jatkumo 900-luvun polttokalmistosta 1000-1200-luvun ruumiskalmistoon ja edelleen seurakuntakirkon paikaksi.
Kaarinan kirkko on säilyttänyt erittäin hyvin keskiaikaisen asunsa. Kivikirkon rakentaminen sijoittuu 1440-50-luvuille ja tuolloin rakennettiin sekä runkohuone, asehuone ja sakaristo yhtenäisenä kokonaisuutena - asehuone tosin voi olla jonkun vuoden nuorempi. Kirkko säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa. Sakariston alla on viinikellari.
Kirkkotarhan länsipuolelta on löydetty ruumishautoja, jotka esineistön perusteella on ajoitettu vuoden 1300 paikkeille. Alkuperäinen kirkko kirkkotarhoineen on todennäköisesti ollut nykyisen länsipuolella. Kirkkotarhan pohjoispuolella on laaja, 1000-luvulla syntynyt kalmisto, joka on tutkittu 1950-luvulla ja v. 1962.
Kirkkoa ympäröivä kirkkomaan aita on ilmeisesti yksi Suomen vanhimmista.

Nikkilän talon Grönroosin torpan riihi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Koljolassa, Isoniityntien länsi- ja Repolantien pohjoispuolella olevan peltoalueen itäosassa. Paikalta on löytynyt rahoja ja koruja käsittävä hopea-aarre (KM 3132; KM 3579).
Peltoalueelta on myöhemmin löytynyt metallinetsinnässä myös muita myöhäisrautakautisia löytöjä: KM 41077:1-3 (ks. alakohteet); KM 41249:1-5; KM 41257:1-5,; KM 41793: 1 -2; KM 41794: 1 - 3 (ks. alakohde), KM 42200: 1 - 2, KM 42515: 1 - 3 sekä historialliset löydöt KM 42048: 1-2; lisäksi uusia hopearaha- ja esinelöytöjä keväältä 2020.

Falkki (784010001) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Falkin (Falkberg) kartanon päärakennuksesta etelään Falkinselän rannalla sijaitsevalla korkealla kalliolla on röykkiö mitoiltaan 14,5 x 13,5 m ja korkeudeltaan 2 m. Sen keskellä on pitkänomainen kuoppa ja osa röykkiön kivistä on alempana kaliorinteessä. Röykiöltä on vaikuttava näkymä etelään. Appelgrenin mukaan sen vieressä on ollut vielä vuonna 1895 suorakaiteen muotoinen latomus, kooltaan 32 x 1,8 m, jossa on ollut silmäkivi toisessa päässä. Latomusta ei havaittu enää vuoden 2002 inventoinnissa.
Vuoden 2022 inventoinnissa kohteen todettiin olevan samassa kunnossa kuin 2002 inventoinnin aikaan. Röykkiön keskellä oleva kuoppa on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja siitä röykkiön pohjoislaitaan on raivattu myös pari metriä leveä ”käytävä”. Pengottu osa muistuttaa 1900-luvun puolustus- tai tähystysasemaa.

Mikonhuhta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Finnarinselän pohjoisrannasta noin 200 m koilliseen, etelään viettävän kalliorinteen tasanteella noin 15 m kallionlakea alempana. Se on lähes pyöreä, halkaisijaltaan 12 m ja 1,5 m korkea. Se on poikkileikkaukseltaan kupera ja hyväkuntoinen. Puunokan röykkiö on noin 300 m etelään.

Pyölinmäki (784010003) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Jossain määrin hajoitettu röykkiö Finnarinselän Pyölinlahden pohjukasta n. 400 m etelään, Pyölinmäki-nimisen kallion itäpäässä, aivan kolmiomittaustornin vieressä. Röykkiö on ladottu särmikkäistä kivistä ja se on osittain rauennut pohjoisrinteeseen. Röykkiön halkaisja on 8,5 m, korkeus 1,2 m. Sen keskellä on kaksi vajoamaa, joissa Knaapisen ja Appelgrenin tiedon mukaan on poltettu kokkoja. Kalliota avautuu komea näköala merelle. Se on sijainniltaan vaikeapääsyinen.

Mustajuuri (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen röykkiö, joka sijaitsee Puosinsuntin salmen itärannalla, korkean kallioisen Kruopinnokan laen länsipäässä, Klintinmäestä länteen. Sen mitat ovat noin 10 m lounaasta koilliseen ja 8 m kaakost luoteeseen. Korkeus on 1,5 m. Sen keskellä kraaterimaisessa painanteessa on pidetty kokkotulia. Alueen ylittää Puosinsuntin ylittävä sähkövoimalinja. Röykkiö on hyväkuntoinen ja paikalta on komea näköala.

Heikkilä (6010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekkainen tai hiekansekaista savea oleva peltorinne Alastaro-Vampula tien eteläpuolella, kallion ja tien välissä. Kvartsilöydöt ovat vuoden 1973 inventoinnista. V. 1999 inventoinnissa, jolloin pelto oli oraalla, ei löytöjä havaittu. Asuinpaikka jatkunee pellon länsipuoleiseen metsään

Pirttikallio (431010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sjiaitsee Kojonjoen pohjoispuolella kolmessa erillisessä löytöalueessa, etelään kohti joen laaksoa viettävässä peltorinteessä, joka rajoittuu pohjoisessa metsään.
Maa pellolla oli savea, joka muuttui metsän reunaa kohden hiesuksi. Metsä oli nuorta sekametsää, jossa aluskasvillisuus oli niukkaa, lähinnä sammalta ja ruohoa.
Muokatulta pellon pinnalta löytyi pintapoiminnassa iskoksia kolmessa eri keskittymässä, n. 450-500 m matkalla Kojonjoen koillispuolella (inv. 1996 kohteet 2 - 4, Pirttikallio A - C). Pirttikallio A:ssa iskoksia löytyi runsaimmin aivan metsän reunasta, joten asuinpaikka näyttää jatkuvan pellon pohjois- ja koillispuoleiseen metsään. Paikka on topografisesti sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi ja kyntökerroksen alla saattaa olla jäljellä ehjää asuinpaikkakerrosta. Keskimmäiseltä löytöalueelta (Pirttikallio B) on raivaustöissä löytynyt vasarakirves, joka on edelleen löytäjän hallussa. Keskimmäisen löytöalueen laajuus on 40 x 40 metriä.
Vuonna 2019 tutkittiin koeojin ja -kuopin pohjoisinta löytöaluetta (A). Kyntökerroksesta tavattiin löytöjä 65 x 25 metrin laajuiselta alueelta. Runsaimpien kyntökerroksen löytöjen ja kyntökerroksen alaisten havaintojen perusteella, alue voitiin rajata aikaisempaa enemmän itään ja pienemmäksi.

Papinniitty (490010006) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsäisen mäkialueen länsireunasta peltoon työntyvällä mäenkumpareella Askaisten rajalla kunnan eteläosassa. Mäenkumpare on luode-kaakko -suuntainen, varsin tasalakinen ja kivikkoinen, rinteet laskevat ympäröiviin peltoihin varsin jyrkästi muualla paitsi idässä.
Mäenkumpareen kaakkoispuoliskolla on kuusi kiviröykkiötä tai ladelmaa. Kallion päältä on löydetty saviastian- ja savitiivisteen paloja ohuesta maakerroksesta, kysymyksessä voi olla asuinpaikka.
Mäenkumpare on luonnontilaista metsää. Röykkiöt ja ladelmat ovat nykyisin kasvillisuuden - mm. sammalen ja jäkälän peitossa, minkä vuoksi niiden erottaminen ja laskeminen on vaikeaa.
Kaakkoisin röykkiö A sijaitsee mäen kaakkoisreunalla, noin 23 m kaakkoon suuresta maakivestä. Röykkiö on soikeahko ja halkaisijaltaan 5 m. Toinen selvä röykkiö B on 15 m luoteeseen maakivestä. B röykkiön halkaisija on 5 m. Edellisestä 3 m luoteeseen on mahdollinen kiviladelma ja 15 m:n päässä pieni röykkiö. Maakiven lounaispuolella A:n ja B:n välissä on ilmeisesti myös pieniä röykkiöitä tai ladelmia. Osa kivikoista voi olla luontaisiakin.

Myllymäki (490010003) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee pellon reunassa Myllymäen länsirinteen juurella. Myllymäki on Laajoen laakson alavasta peltomaisemasta kohoavan pohjois-etelä -suuntaisen mäenharjanteen etelän puoleinen mäenkumpare. Löytöpaikka on noin 700 m:n päässä Laajoen rannasta.
Muinaisjäännös on sijainnut pellon nurkkauksessa olleen riihen pellon puoleisella sivulla, suurehkon siirtolohkareen länsipuolella. Muinaisjäännös on mahdollisesti ollut röykkiö, kalmisto tai jopa uhripaikka, josta oli löydetty esineitä (mm. kaksi miekkaa, kaksi keihäänkärkeä, kirves, sakset, rengassolki, kaksi kaarisolkea) ja jonka Hackman kaivoi vuonna 1909. Myllymäelle tehdystä koekuopista Hackman ei löytänyt mitään. 1970-luvun alussa riihestä oli enää jäljellä vain kivijalka ja pellon reunaan oli ajettu kiviä niin, että alkuperäistä röykkiön silmäkiveä ei enää erotettu.
Vuonna 1996 löytöalue oli epämääräistä ryteikköä pellon reunan ja mäkeä alas johtavan tien välissä. Riihen perustukset olivat vielä jäljellä. Sen pohjoispuolella on hoidettu puutarha.

Kiskon kivisakaristo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kiskon kappeli muotoitui 1300- ja 1400-lukujen vaihteen tienoilla. Keskiaikaisen puukirkon vierelle muurattiin vuosien 1510 ja 1530 välillä kivinen sakaristo.

Salon Pyhän Annan kappeli (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Salon seurakunnan perustaminen ajoittuu mahdollisesti 1300-luvulle. Kirkonpaikka on luultavasti alkuperäinen. Ensimmäinen puukirkko rakennettiin vuoden 1400 tienoilla. Kivikirkko purettiin 1800-luvun alussa, ja siitä ei ole maanpinnalle näkyviä merkkejä. Se rakennettiin todennäköisesti vuosien 1500 ja 1520 välillä.

Ali-Örsi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee pellolla, josta on aiemmin löytynyt reikäkivi sekä kvartsia. Vuoden 1965 inventoinnin perusteella Matti Huurre tulkitsi kohteen mahdolliseksi asuinpaikaksi kysymysmerkein. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä suoritettiin alueella pintapoiminta; alueelta ei saatu talteen lainkaan löytöjä. Kohde on epävarma kivikautinen asuinpaikka, jonka laajuutta eikä luonnetta ole vielä selvitetty. Mahdollinen asuinpaikka-alue sijaitsee tasaisella savipellolla Yltäkylän talojen eteläpuolella. Ei ole tiedossa, onko peltoalueen ulkopuolella mahdollisesti muinaisjäännökseen kuuluvia alueita. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 644.

Kalkkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kalkkilanmäen pohjoisrinteen juurella, muutaman sadan metrin päässä Uskelanjoesta. Päätelmä asuinpaikasta perustuu kivikautisten esinelöytöjen keskittymään. Kalkkilan maalta löydettyjä esineitä ovat seuraavat irtolöydöt; keihäänkärki KM 4849: 7 ja liuskekärki KM 6088: 2. Mahdollisesti samalta alueelta ovat myös seuraavat irtolöydöt; kolme tasatalttaa, kourutaltta, aseen kappale ja liuskekärki KM 4849: 1-6. Kalkkilan talon lounaispuolelta on löydetty puolestaan alkeellinen kirves KM 16891: 1 ja kirveen teräkatkelma KM 16892: 2. Näissä esineissä on nähtävissä Suomusjärven kulttuurille tyypillisiä muotoja. Keramiikkaa tai iskoksia tästä kohteesta ei ole todettu. Alle 500 metrin päässä tästä kohteesta, Kalkkilanmäen lounaisrinteen juurella olevalla peltovainiolla, on toinen kohtalaisen laaja kivikautinen asuinpaikka (no:3, Kolli 1).

Topuli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka jakautuu kahdeksi eri löytöalueeksi. Schulzin mukaan Topulin kaksi osaa olisivat ehkä olleet alunperin yhtä ja samaa kokonaisuutta, jonka keskelle tullut tontti olisi jakanut kahtia. Kohde sijaitsee lähellä Hirsijärven koillispäätä kumpuilevalla peltoalueella lähellä yhden talon pihapiiriä, runsaat 100 metriä etelään Helsinki-Turku -välisestä moottoritiestä. Topulin talon maalta on seuraavat irtölöydöt; tasataltta KM 4694: 7 ja alkeellinen kirves KM 8123: 2. Näiden esineiden löytöpaikkaa ei tiedetä tarkemmin. Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on löytynyt myös inventointien yhteydessä (1965, 1992). Vuoden 1992 inventoinnin yhteydessä alueella havaittiin myös historiallisen ajan löytöjä. Vuoden 2001 inventonnissa kohteen tarkastelumahdollisuuudet olivat huonot, koska pelto oli jo oraalla. Muutamien kymmenien metrien etäisyydellä kohteesta on uhrilähteeksi sanottu kirkasvetinen Silmälähde (kohde 36). Läheisyydellä on myös Töykkälä E kiviröykkiö (kohde 40). Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä ei ollut käytettävissä tietoa mahdollisista maankäyttöön liityyvistä jatkosuunnitelmista. Valtatien uusi linjaus tullee tältä paikalta kilometrin verran pohjoiseen. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 653.

Myllytryyki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hitolanjoen länsirannan mäellä on talo (Myllypryki, Myllytryyki nyk. Uusitalo). Sen ja joen välillä on jyrkähkö itään, kohti Hitolanjoen uomaa, viettävä rantapelto. Rantapelto on savimaata. Tältä pellolta on löydetty irtolöytönä oikokirves KM 6085: 2 ja mahdollisesti kourutaltta KM 10144: 1. Irtolöytökohde käyty tarkistamassa vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä, jolloin löytyi kvartsi-iskos. Huurteen mukaan mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Kohde tarkistettu vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä uudelleen, jolloin paikalta löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Vuoden 2001 löydöt eivät anna kovinkaan paljon lisäselvyyttä asiaan, joten kohteen luonne pysynee epävarmana. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 huomioitu SU-kohteena 630.

Iso-Ruona Kyyrö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä ja värjäytynyttä maata havaittiin kaavainventoinnissa v. 2004 kesämökin piha-alueelta. Maaperä on hiekkaa ja alueella on matalat itään kohoavat terassit. Pohjoispuolella on alavampaa soistunutta aluetta. Ainakin osa asuinpaikasta lienee suhteellisen hyvin säilynyt sijainnistaan huolimatta. Asuinpaikka lienee muinoin ollut saaressa vedenpinnan ollessa hieman korkeammalla.

Myllymäki (481010016) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee vanhan Raumantien länsipuolella, vastapäätä Humikkalan rautakautista kalmistoa, Maskun kirkon luoteispuolella. Myllymäki on n. 90x60 m laaja metsäinen mäki, jonka eteläosa on avokalliota ja pohjoisosa loivaa, hiekkamoreenipitoista rinnettä. Rinteen länsireunassa on vanha sorakuoppa. Paikalta on löytynyt koekaivauksissa 1985 kaksi liesikiveystä sekä pronssi- ja rautakauden vaihteeseen ajoittuvia saviastian paloja.
Myllymäen lounaisosasta tunnetaan kaksi kaiverrusta, joista toinen on tehty maakiveen ja toinen kalliopinnalle (ks. alakohteet). Kaiverrukset lienevät historialliselta ajalta, eivätkä liity paikan esihistoriallisiin muinaisjäännöksiin.

Myllymäki (704010018) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ruskonjoen ja sen länsipuolisen sivu-uoman välillä sijaitsevalla metsäisellä kalliokukkulalla on Merttelän paikallistien länsipuolella kaksi kuppikalliota n. 40 m etäisyydellä toisistaan. Mäen lounaisreunassa pellon laidassa on kalliopaljastuman yläosassa 7 kuppia hajallaan (Myllymäki 1). Kukkulan etelälaidalla, edellisestä n. 40 m kaakkoon, niinikään pellon laidassa olevalla kalliolla, on 2 kuppia n. 60 cm etäisyydellä toisistaan (Myllymäki 2). Tämän paikan vieressä on uudehko sähköpylväs, jonka pystytys on voinut rikkoa osan kupeista.

Nissi 5-6 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kaksi kuppikalliota noin 120 m etäisyydellä toisistaan. Nissi 5 on kalliopaljasteisen metsäisen mäen eteläreunassa pellon reunassa, jossa kalliopaljastuman päällä länteen viettävällä kohdalla on 5 kuppia noin 1 metrin matkalla. Nissi 6 puolestaan sijaitsee pellon ympäröimän pohjois-eteläsuuntaisen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla, jossa 1 kuppi. Ruskonjoki on kohteista noin 130-180 m lounaaseen.

Heikkilä-Nikula (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ruskonjoen länsirannalla sijaitsevat kaksi kuppikalliota kylätien molemmin puolin. Heikkilän kalliopaljastumassa tien lounaispuolella on metsäisen peltosaarekkeen länsireunassa 16 kuppia, joista 15 varmoja. Kupeista 2-3 on soikeita, kooltaan n. 7-14 cm; muut ovat 6-8 cm kokoisia ja pyöreitä. Kupit ovat noin 155 x 95 cm alalla. Nikulan kalliopaljastumassa kylätien koillisreunalla on kalliopaljastuman päällä kolme kuppia, joista yksi varma. Vieressä pohjoispuolella on lato, jonka alle kuppialue saattaa ulottua.
Vuonna 2015 kuoppikallioilta noin 100 metriä koilliseen on löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus (KM 40930, ks. alakohde). Sen löytysyvyys peltomullassa oli noin 35 cm. Noin 70 metriä Nikulan kuppikalliosta kaakkoon on löytynyt 25.11.2015 metallinetsinnässä karhunhammasriipus, sarjahelmi sekä pisteympyröin koristeltu pronssilevyn kappale (KM 40961, ks. alakohde). 2017 ja 2019 on läheisiltä pelloilta tullut myös muita löytöjä (ks. alakohteet; kaikkia ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin).

Nissi 1-4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Laaja kuppikallio-alue Nissin talon maalla, joka kattaa neljä erillistä kohdetta, joista kolme varmaa (Nissi 1-3) kuppikalliokohdetta ja yksi epävarma kohde (Nissi 4). Ne ovat Ruskonjoen sivu-uoman Vähäjoen ja Moisiontien pohjoispuolella peltosaarekkeissa, n. 400 m pitkällä alueella suunnassa SSW-NNE.
Nissi 1 on kohteista eteläisin, lähellä Moisiontietä. Siinä on kalliopaljastuman pinnalla kahdessa kohdassa yhteensä 10 varmaa ja viisi epävarmaa kuppia, joiden halkaisijat ovat 5-6 cm. Isompi kuppialue kallion eteläosassa kallion laella (8-11 kuppia), josta toinen pohjoiseen viettävässä kohdassa runsaan kuuden metrin etäisyydellä edellisestä. Viimeksi mainitussa on 2-4 kuoppia noin metrin matkalla. Isompi alue muodostaa kuppien parijonon, jonka pituus 56 cm. Koskemattomana säilynyt kokonaisuus.
Epävarma kuppikallio (Nissi 4) sijoittuu noin 130 m NNE tarkastuskohteesta Nissi 1. Tässä on 3-4 mahdollista kuppia pohjois-eteläsuuntaisen etelään kohoavan kalliopaljastuman harjalla, jossa on 1-2 kuppia ryhmässä ja näistä yksi kuppi n. 14 cm etelään.
Kuppikalliokohde Nissi 2 sijoittuu kohteesta 4 noin 100 m pohjoiseen. Se on kalliopaljastuma, jonka pinnassa on kahdella alueella yhteensä n. 90 kuppia, joista 74 varmoja. Korkeammassa pohjoiseen ja itään viettävässä osassa on kuppeja 82 (67 varmaa). Osa lounais-koillissuuntaisessa rivissä, osa pohjois-etelärivissä, osa luode-kaakkosuuntaisessa parijonossa. Kupit ovat n. 6x3,5 m laajalla alueella. Nämä rajoittuvat etelässä pystysuoraan seinämään, jonka juurella alemmalla tasolla toinen ryhmä, yhteensä 8 kuppia, joista 7 varmaa.
Edelleen kohde Nissi 3 on kohteesta 2 noin 160 m koilliseen pellon itäreunalla olevan pienemmän metsäsaarekkeen länsireunassa. Kalliopaljastumalla on 5 varmaa kuppia noin neliömetrin alalla, halkaisija 5-7 cm.

Saaksmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hujalan kylän Mäki-Heikkilän tilan alueella, peltojne ympäröimässä mäkisaarekkeen eteläpuolella. Paikalta on pellon raivauksessa löydetty vasarakirveen kantakappale, kivitaltta ja hioin. Lisäksi alueelta on kivilaji-iskos ja saviastianpala.

Sauhuvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee laajan, havupuuta kasvavan, n. 50 m:n korkeuteen kohoavan, erittäin jyrkkärinteisen ja vaikeapääsyisen kallioalueen korkeimmalla kohdalla, josta aukeaa laaja näkymä länteen ja pohjoiseen. Vuonna 1985 raivaus- ja entisöintityön yhteydessä röykkiön pohja tutkittiin ja se ennallistettiin. Nykyään röykkiön koko on 5,5 x 5 x 0,4 m. Tarkastushetkellä röykkiön kiviä oli viskelty jonkin verran ympäristöön ja osasta kiviä oli tehty röykkiön läheisyyteen nuotionpaikkoja.
Sauhuvuori voi olla myös mahdollinen vartiovuori.

Nummela (202010006) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kahden omakotitalon välissä Uudenmaantien pohjoispuolella. Paikka on kallioista, havupuuta ja kanervaa kasvavaa etelärinnettä. Rinteen terassimaisella tasanteella sijaitsee varsin näyttävä, 14,6 x 14,6 x 1 m:n kooinen, pyöreähkö röykkiö, jonka keskellä on kolme syvennystä. Röykkiön alapuolisessa rinteessä kasvaa erittäin runsaasti sikoangervoa. Rinteeseen kaivettiin kaksi koekuoppaa, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei niissä havaittu.

Tähkäpää 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 0,5 km pohjoiskoilliseen ja Aurajoesta n. 100 m itään. Ympäristö on melko jyrkästi etelä-lounaaseen laskeva mäenrinne, josta on edustava näkymä Aurajoelle. Kalmisto sijaitsee mäen länsi-lounaisrinteessä, lounaispuoleltaan mäki rajautuua peltoalueeseen jossa joenuoma kulkee. Rinteen terassimaisella tasanteella sijaitsee lounais-koillis -suuntainen, 9 x 6 m:n kokoinen kivirakennelma, jossa isot kivet on ladottu kehäksi soikion muotoon. Kehän sisäpuolella ei ole maanpäälle näkyvää kiveystä. Kalmisto saattaa jatkua sekä pohjoiseen että kaakkoon, jossa on näkyvissä epämääräistä kivikkoa. Rakennelman keskeltä koekuopasta tuli 32 g palanutta luuta. Koekuopassa näkyi kiveystä, joka oli ladottu kalliopinnan päälle ja luut löytyivät näitten kivien välistä. Maa koekuopassa oli erittäin tummaa, kivien välistä löytyi muutama hiilenpala. Kalmiston kunto on hyvä, se on lähes koskematon.
Vuonna 2012 noin 35 metriä kalmistokehästä pohjoiseen löytyi tuulenkaadosta palanutta luuta.
Kalmisto kuuluu Aurajokilaakson kulttuurimaisemaan.

Särväntie (Mattila) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Ravattulan kylämäelle johtavan Särväntien lounaispuolella, Aurajoen ja Vanhan Ravattulantien pohjoispuolella. Paikalta on löytynyt epineolittisiksi ajoitettuja saviastianpaloja, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, piitä ja savitiivistettä.

Suutela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä, johon kuuluu uhrikivi, uhrikallio ja hautaröykkiö, sijaitsee Hämeentien ja Turun ohitustien risteyksestä 400-450 m luoteeseen. Uhrikallio sijaitsee Aurajokeen viettävän peltoniemekkeen lounaaseen laskevassa kalliopinnassa, aivan peltoalueen reunassa. Hautaröykkiö ja uhrikivi sijaitsevat Keetterinmäen kallioalueen lounaisosassa, peltojen väliin työntyvän metsäkielekkeen eteläosassa. Maasto on etelään viettävää loivaa mäenrinnettä. Kohde kuuluu Aurajokilaakson kulttuurimaisemaan. Katso alakohteet.

Sikakallio (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollisen hautaröykkiön pohjakiveys sijaitsee Rauvolantiestä 180 m etelään, kalliokukkulan lakitasanteen koillisosassa. Kiviröykkiön pohja on soikeahko ja kasattu erikokoisista kivistä. Kivet ovat pääasiassa yhdessä kerroksessa. Reunoilla on kehämäistä rakennetta. Röykkiön koko on 8,5x10,5 m.
Sijaintinsa perusteella röykkiö ajoittuu aivan pronssikauden loppuun.

Ala-Lemu 1 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollisen hautaröykkiön pohjakiveys sijaitsee Lemuntiestä 180 m pohjoiseen, itä-länsi -suuntaisesta sähkölinjasta 15 m pohjoiseen, kalliotasanteen reunalla.
Röykkiössä eri kokoiset kivet muodostavat tiiviin asetelman siten, että suurimmat kivet keskittyvät reunoille. Kehämuodostelmaa ei ole itäreunalla. Muodoltaan soikeahkon röykkiön koko on 5,7x6,8 m. Kivet on ovat pääasiassa yhdessä kerroksessa.
Vuonna 2016 tehdyssä inventoinnissa ei havaittu muutoksia. Kalliolla oli muuallakin runsaasti kookkaita lohkareita.

Kasarminmäki (Taide)
Historiallinen; Yli-Lemun kartanon pihapiirissä lähellä Lemuntien mutkaa Kasarminmäen kallioseinämän eteläpäädyssä on kalliohakkaus. Hakkaus sijaitsee matalan kalliopaljastuman kuperassa kyljessä vedenpumppaamon alapuolella kartanon luoteispuolella, hieman sille johtavan tien reunasta lounaaseen. Hakkaus on hieman piilossa aivan kalliopaljastuman toisessa päässä, yläpuolella olevan pumppaamon terassimuurista 1,6 m päässä. Kallio on hieman sammaloitunut.
Koko hakkaus on tehty 48 cm levyiselle ja 44 cm korkuiselle alueelle. Vasemmassa reunassa on 21 cm korkea ja 16 cm leveä kohoristi, jonka leveys kalliopinnan tasossa on noin 2 cm. Hakkauksen korkeus on alle sentin. Ristin oikealla puolella on kallioon hakattu luku 180. Hakkauksen uran leveys kallionpinnassa on 1,4 cm ja syvyys 5 mm. Luvun alle on hakattu kaksi miekkaa ristiin. Miekkojen kahvat ovat ylöspäin ja kuvion koko on 18x15,5 cm.
Edellä mainitusta noin 8 m pohjoiskoilliseen on Lemun taistelun 150-vuotismuistopäivän pronssilaatta.

Yli-Lemun kartanon pihapiiri 1 (Taide)
Historiallinen; Yli-Lemun kartanon päärakennuksesta noin 50 kaakkoon on pienen kalliopaljastuman laelle hakattu halkaisijaltaan 10 cm:n suuruinen ympyrä.

Vaarniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1451, jolloin oli tuomiokirkon lampuotitalona. Vaarniemen
kylätontti on ainakin 1600-luvulta alkaen ja 1800-luvun puoliväliin saakka sijainnut eri
paikassa kuin nykyinen kartano.
Autiotontti on hyvin säilynyt kohde luonnonsuojelualueella, jossa viimeisen rakennuskannan kivijalkoja on vielä näkyvissä. Karttasarjan perusteella näkyvät rakenteet eivät kuitenkaan välttämättä liity vanhaan pihapiiriin vaan ovat todennäköisemmin ainakin näkyvimmiltä osiltaan jäännöksiä 1800–1900-lukujen ulkorakennuksista. Autiotonttien edessä olevalla pellolla näkyi melko runsasta ja monipuolista löytöaineistoa, johon kuuluivat palanut savi, piikivi-iskokset (tuluspii), kuonapalat, rautanaulat, seltteripullon palat, teollinen punasavikeramiikka, lukuisat koristellut, pääosin 1900-luvulle ajoittuvat fajanssi- ja posliiniastioiden sirpaleet, kirkas ja vihreä pullolasi ja vaaleanvihreä ikkunalasi.

Yli-Lemun kartanon pihapiiri 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puistopaviljongin perustukset sijaitsevat Yli-Lemun kartanon päärakennuksesta noin 50 m etelälounaaseen, entisessä puutarhassa, kartanolle johtavan polun oikealla puolella. Kahdeksankulmaisen perustuksen halkaisija on noin 6 m. Kehän luoteislaidalla on noin kolmen metrin levyinen aukko, jonka kohdalle on ilmeisesti ajettu maata ("maasilta") ja josta huvimajaan on kuljettu. Rakentamisessa käytetyt kivet ovat 60-80 x 30-40 cm kokoisia ja osaksi luonnonkiviä. Kiviä on vähintään kahdessa kerroksessa ja muurin korkeus on enimmillään noin 70 cm. Kivien välissä näkyy paikoitellen laastia. Keskellä rakennetta on tukipylvään paikka: 40-60 cm kokoisista lohkokivistä tehty pyöreä latomus.
Puutarhaa rajaa kivimuuri, jota havaittiin vajaan 90 metrin matkalta yli-Lemun kartanon ns. Kirsikkapuumetsikössä hevoshaan luoteispuolella. Muuri noudattelee suurin piirtein kartalla näkyvää metsä- ja haka-alueen rajaa lukuunottamatta koillisinta päätä, jossa se kulkee puutarhan reunassa metsittyneellä osalla noin 20 metrin matkan. Muuri on tehty kylmämuuraamalla kulmikkaista, keskimäärin 40 x 100 cm kokoisista lohkokivistä, jotka ovat osin sammaloituneita. Muuri on kahden kivikerran korkuinen. Muurissa havaittiin myös selkeät harmaakivistä tehdyt portaat.

Kesäkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hautaraunion pohja kalliopohjalla omakotitalon länsipäädyn vieressä. Alunperin kyseessä lienee ollut suurikokoinen röykkiö, halkaisijaltaan noin 20 metriä, josta vietiin vuonna 1946 kiviä kymmeniä kuormia Ylitalon makasiirakennukseen. Tontin omistaja kunnostanut rauniopohjan pyöreäksi perennaksi. Kivien välit täytetty mullalla. Koristekasvi- ja pensasistutuksia.

Bussila 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hepojoen ja Hepojoentien välisellä peltoalueella, joen länsirannalla sijaitsevalla metsäisellä mäellä. Mäen länsi-lounaisreunalla on pieni terassi, jolta on havaittu tummaa kulttuurimaata sekä palanutta savea ja keramikkaa. Mäkeä ympäröivän pellon reunamilta on löydetty mm. iskoksia ja pieni nurmettunut terassi, jossa maaperä on tummaa, noen sekaista, joukossa on kuonaa ja tiilenpaloja. Terassin tienpuoleisessa reunassa rakennuksen perustus - paja?

Lemholm (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueen lounaisosan saaristossa, Storön saaren länsiosassa olevalla Lemholmilla, joka on maatunut Storön saaren osaksi. Röykkiö on kalliokukkulan laella. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 9,2 m. Keskellä on suppilomainen syvennys.
Röykkiön kaakkois- ja luoteispuolella on pienikiviset latomukset jäkälän alla.
Isosta röykkiöstä noin 120 m länsilounaaseen on kapealla kalliokielekkeellä vähäinen kivilatomus.

Jarlsgård (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Laajan kallioisen mäen päällä on lohkarepeltoa ja sen lähettyvillä kaksi sokkelolatomusta, joista toinen on laaja-alainen ja ehjä, toinen on pieni ja osaksi hajallaan. Latomuksista pienempi sijaitsee aivan lohkarepellon vieressä, suurempi latomus tästä vain noin 10 metriä etelään.
Suuremman latomuksen käytävät erottuvat selkeinä. Käytävien sijoittelu on sellainen, että latomuksen keskeltä käytävä johtaa ulos ilman, että se kiertäisi sokkelon kaikkien osien lävitse. Käytävä haarautuu ainakin yhdessä kohdassa. Nämä seikat eivät kuulu perinteisen jatulintarhan rakenteeseen.
Pienemmän latomuksen muotoa on vaikeata hahmottaa, sillä se on pahasti hajallaan. Sen kivet ovat pieniä ja pyöristyneitä. Lisäksi sen alkuperäiseen rakenteeseen lienee kuulunut kaarimaisia osia.
Ks. myös erilliskohteet.

Metsäpirtti (895000002) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalannista Vehmaalle johtavan maantien länsipuolella, noin 800 m maantiestä metsäautotietä pitkin. Paikka on luode-kaakkosuuntaisen, metsää kasvavan mäkialueen kaakkoisosassa. Toisen mäen päällä sijaitsevan röykkiön halkaisija on 5 m. Edellisestä noin 40 m kaakkoon, alempana rinteellä on toinen edellistä pienempi kiviröykkiö. Aikaisempien tietojen mukaan edellisistä 30-50 m lounaaseen ja länteen pitäisi olla kolmas? röykkiö, joka on kooltaan 12,3 x 6,7 x 0,5 m. Röykkiö on merkitty peruskartalle.
Inventointi 2017: Mäen lakialue oli pääosin hakattu, joidenkin isojen puiden lisäksi oli taimikkoa. Rinteet on muutama vuosi sitten avohakattu ja muokattu. Ainoa ehjä röykkiö, jonka havaittiin rajatulla alueella, oli suunnilleen koordinaattipisteen kohdalla. Kaakkoisrinteellä oli mahdollisesti työkoneen hajottama röykkiö.

Koski 1 (501010054) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Eriksbergin kartanon Myllypelto eli Pumpuntöörä on sen mäen eteläosassa, jolla kartanon rakennukset ovat, päärakennuksesta n. 250 m kaakkoon, uuden maantien ja Ruotsalan välissä. Mäen etelärinteestä läheltä joenrantaniittyjä keräsi A. Kuusola asuinpaikkalöytöjä.
V. 2002 inventoinnissa oersa esti havbaintojen tekoa ja vain yksi ruusukvartsi havaittiin ennestään tunnetulla löytöalueella. Pellolla havaittiin lähteensilmäke. Savea tai hiesua.

Misskärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsäisen mäkialueen etelä-kaakkoisrinteellä, jonka Västanfjärdin kirkolta länteen johtava tie halkaisee itä-länsisuuntaisesti. Tien eteläpuolinen alue, johon asuinpaikka kuuluu, on avohakattu ja myllerretty maapohjaltaan. Asuinpaikan itäosa on tuhoutunut hiekanotossa.
Asuinpaikan on löytänyt Hans Myhrman vuonna 1991. Asuinpaikka sijaitseee terassilla. Sen juurella on suurehko kivi (kooltaan noin 2 x 1,5 metriä), josta on louhittu kvartsia. Iskoksia on äestysvaoissa. Asuinpaikan itäreunalla on vanha sorakuoppa, jonka reunoilta on löydetty asuinpaikkalöytöjä, mm. myöhäistä kampakeramiikkaa.
Asuinpaikan laajuudeksi on löytöjen perusteella arvioitu noin 75 x 150 metriä.

Ugglas-fäst/Kustaan tamina (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lukujärven lounaisrannasta Taminanojan vartta lounaaseen noin 80 m. Paikalla oleva kivinen massiivinen patorakenne on liittynyt Männäisten ruukin vedensaannin turvaamiseksi rakennettuun pato- ja kanavajärjestelmään. Pato rakennettiin vuosina 1787 - 1788. Pato sulki veden luontaisen juoksun lounaan suunnalla olevaan Pitkäjärveen. Uusi reitti avattiin kanavajärjestelmän kautta kaakkoon. Vettä johdettiin näin Lukujärvestä Särkijärven ja Hankerajärven kautta Sirppujokeen ja sitä pitkin Kalannin puolella olevaan Männäisten ruukkiin. Pato purettiin vuonna 1817 ojan uoman kohdalta, mutta molemmille rannoille jätettiin kivivallit.
Ojan pohjoispuolen mökkitietä tehtäessä ja eteläpuolen mökkiä rakennettaessa 1970-luvun puolivälissä patorakennetta ei ole mainittavasti purettu.
Patorakenne erottui v. 2018 inventoinnin aikaan maastossa erittäin hyvin. Se rajautuu pohjoispuolisella rannalla rannan ja tien väliin, eteläpuolisella rannalla rannan ja kesämökin väliin. Patorakenne jatkuu mökin alle n. 5 m. Pohjoisrannalla patorakenteen pituus on 24 metriä ja etelärannalla 19 metriä. Padon leveys on n. 4 m.
Patorakenteen korkeus on v. 2018 mittausten perusteella pohjoispäässä vain noin 10-15 cm maan pinnasta. Uomaa kohti patorakenteen korkeus maan pinnasta vaihtelee noin 0,5-1 m välillä. Uoman kohdalla patorakenteen yläpinta on noin 3,5 m veden pinnan yläpuolella.
Pato on rakennettu kylmämuuraamalla luonnon- ja lohkokivistä. Sen ulkoreunoissa on isompia kiviä kuin sisäosissa. Kesämökin puoleisella rannalla padon päälle on istutettu jonkun verran pensaita ja muita puutarhakasveja. Lisäksi vaikuttaa siltä, että sen itäkylkeen on kasattu kiviä tontille perustetun nurmikon tieltä. Muutoin pato vaikutti vuonna 2018 hyvin säilyneeltä ojan molemmin puolin.
Padon eteläosa on vaurioitunut kesällä 2022 ojaan rakennetun pohjapadon perustustöissä. Ojan eteläistä penkkaa on tasoitettu koneellisesti patorakenteen kohdalla n. 3 m penkalta mökkiin päin ja padon kiveys on tältä osin tuhoutunut. Lisäksi ojan etelärannalle on aseteltu isoja kiviä riviin, ja kivirivin pohjoispuolelle on ajettu ja tasoitettu uutta maa-ainesta. Tämä rakenne on puskettu koillisosastaan kiinni vanhan padon länsireunaan ja tällä kohdin on vaikea erottaa padon alkuperäistä reunarakennetta. Joko padon reunan kiveys on jäänyt kyseisen uuden kivi/maavallin alle tai sitten pato on tältäkin osin rikkoutunut.
Kiinteistöllä 400-413-3-73 olevan mökin itäpuolella on vuoden 2009 tarkastusraportin mukaan ollut kalliopintaan hakattu luku 1763, joka tarkoittanee vuosilukua ja viitannee toimintaan alueella. Vuoden 2018 inventoinnin aikaan kyseistä kalliohakkausta ei mökin itäpuolelta enää löydetty. Kallion päälle oli tuotu maa-ainesta ja paikalle istutettu nurmikkoa, joten todennäköisesti hakkaus on siinä yhteydessä peittynyt.

Peltokallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Savijokilaakson kulttuurimaisemassa, Savijosta noin 300-400 m luoteeseen, Hämeentien eteläreunalla, asutussa pihapiirissä. Avokallion pinnassa on ainakin 5 kuppia, mutta lisää saattaa olla täyttömaan peittämänä. Ne ovat pareittain pituussuunnassa (etelä-pohjoinen) noin metrin pituisella alueella. Kuppien halkaisija on noin 7 cm.
Kuppikallion yhteydestä ei ole havaittu koekuopituksissa vuosina 2013 ja 2024 viitteitä muusta muinaisjäännöksestä.

Mölnholmen (Taide)
Historiallinen; Kalliokirjoitus on Skinnarvikin alueen luoteisrannalla olevassa Mölholmenin niemen nokassa, jossa on vedenrajan tuntumassa laakea paljas kallio. Rantakallioon on hakattu nimikirjaimia ja vuosilukuja, joista on suorakaiteen muotoisen kehyksen sisällä. Osa vuosiluvuista on 1800-luvun lopulta, vanhin vuodelta 1889 ja osa 1900-luvun alusta, nuorin vuosiluku 1907.

Sant Henrikin vuoret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki sijaitsee Taivassalo-Kustavi -tiestä 1,5 km etelään. Se on
viiden kylän - etelästä myötäpäivään Pöyli, Länsikylä, Viherlahti, Kunnarainen ja Ruoni - yhteinen rajapyykki.
Pyykki on tehty kiviröykkiöön (saattaa olla rakenteen perusteella alkuperältään pronssikautinen hautaröykkiö). Rajapyykin lounais- ja luoteissivut on ladottu pystyseinäiseksi kivimuuriksi, jonka korkeus on 70 cm ja leveys 190 cm. Myös kaakkoissivu on osittain ladottu pystysuoraksi muuriksi. Koillispuoli on röykkiömäinen. Muurirakenteen sisus on ladottu täyteen kiviä ja keskellä on 150 cm korkuinen kivipaasi. Pyykistä lähtee eri suuntiin viisarilinjoja merkkinä rajalinjojen suunnasta.

Littoinen (Littois) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartan mukaan Littoisten kylän tonttialuetta on ollut nykyisen Auranlaakson koulurakennusten itäpuolella ja kantatie 40:n yli rakennetun sillan kohdalla ja sen länsi- ja pohjoispuolella.
Tonttialueiden pohjoisinta osaa lienee säilynyt edellä mainitun sillan pohjoispään luona ja siitä pohjoisen kohdalla, jossa nyt on kaksi talousrakennusta ja niiden pohjoispuolella. Koulun rakennusten itäpuolella on ehkä myös säilynyttä tonttialuetta. Lisäksi kantatiestä ja sillasta 30 m etelään, mäenrinteessä ja pellon ja metsän rajassa voisi myös olla tonttimaata jäljellä.
Vuonna 1991 kylätontin alueelle kaivettiin koekuoppia ja -ojia, joista havaittiin rakennuksen jäännöksiä.
Vuoden 2020 inventoinnissa koulurakennuksen itäpuolella havaitiin vanhaa tien pohjaa. Lisäksi todettiin, että kantatiestä ja sillasta 30 m etelään, mäenrinteessä ja pellon ja metsän rajassa voisi myös olla tonttimaata jäljellä.

Villonen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Skinnarvikin vanha kivisilta sijaitsee puronotkelmassa nykyisestä tiestä 160 m länteen. Silta on rakennettu suurista kivipaasista. Se on suhteellisen hyväkuntoinen, vaikka kasvillisuuden valtaama. Alueella on myös vanhan tien metsittynyttä uraa sillan molemmin puolin. Tie on leveydeltään noin 4 metriä ja kivipengerryksellä vahvistettu. Vanhaa tietä on uuden, itä-länsisuuntaisen hiekkatien molemmin puolin, siis sekä tien pohjois- että eteläpuolella.

Seili Utridarens tomt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seilin Kirkkoniemelle johtavan tien eteläpuolella, Fyyriksi kutsutun asuinrakennuksen pohjoispuolella sijaitsevalla niitty- ja joutomaa-alueella on 1800-luvulla autioitunut tonttimaa. Vuoden 1811 Seilin hospitaalin tiluskartan mukaan paikalla on sijainnut "Utridarens tomt" eli Valvojan tontti asuin- ja piharakennuksineen, perunamaineen ja tupakkatarhoineen.
Tontti on ollut asutettuna todetussa laajuudessaan viimeistään 1800-luvun alussa ja autioitunut samalla vuosisadalla. Historialliseen karttaan merkittyjen rakennusten perustukset ovat edelleen havaittavissa maastossa, ja on todennäköistä ettei uudempi maanmuokkaus ole tuhonnut kohteeseen liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Seili Smedens tomt (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seilin Kirkkoniemelle johtavan polun eteläpuolella, vanhojen niittyalueiden ympäröimällä lehtipuuta kasvavalla kallioisella alueella on 1800-luvulla autioitunut tonttimaa. Vuoden 1811 Seilin hospitaalin tiluskartan mukaan paikalla on sijainnut "Smedens gård" eli sepän tontti asuin- ja piharakennuksineen, niittyineen ja tupakkatarhoineen.
Tontti on ollut asutettuna todetussa laajuudessaan viimeistään 1800-luvun alussa ja autioitunut samalla vusoisadalla. Historialliseen karttaan merkittyjen rakennusten perustukset ovat edelleen havaittavissa maastossa, ja on todennäköistä ettei uudempi maanmuokkaus ole tuhonnut kohteeseen liittyviä rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Seili Dårhusen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seilin pääsaaren itäosassa Kirkkoniemen kohdalla, Fyyriksi kutsutun asuinrakennuksen luoteispuolella, teiden rajaamalla kallioalueella on sijainnut Seilin lepraparantolan sekä 1700-luvun alussa toimineen houruinhuoneen rakennuksia. Paikalla on todennäköisesti ollut hospitaaliin kuuluneita rakennuksia hospitaalin perustamisesta vuodesta 1619 lähtien ainakin 1800-luvun alkuun saakka.
Maastossa on edelleen havaittavissa neljän, vuoden 1811 Seilin tiluskarttaan merkityn sairashuoneen perustukset. Kaksi kooltaan pienempää (6 x 7,5 metriä) perustusta erottuvat ympäristöään (0,2-0,5 metriä) korkeampina kumpuina Saaristomeren tutkimuslaitokselta kohti pohjoista kulkevan hiekkatien koillispuolella. Kahden kookkaamman rakennuksen (6,5 x 11 ja 7 x 15 metriä) perustukset erottuvat niin ikään maanpinnalle alueen pohjois- ja etelälaidoilla.
Rakennusten perustusten pohjois-, itä- ja koillispuolella sijaitsevilla avokallioilla on yhdeksän kalliohakkausta, jotka liittyvät todennäköisesti houruinhuoneen toimintaan (ks. erilliskohteet).

Seili Tutkimusasema (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nykyisen Saaristomeren tutkimuslaitoksen eli 1700- ja 1800-luvun mittaan rakennetun nuoremman nk. houruinhuoneen tai mielisairaalan rakennusten pihamaalla on säilyneenä houruinhuoneen ruokamakasiinin kiviperustus sekä pohjarakenteita. Maaperä paikalla on kalliota, jonka päälle on kerrostunut jonkin verran savi-, moreeni- ja hiekkamaata. Hoidettua pihamaata peittää nykyisin nurmikko, jossa perustus erottuu poikkeavana ruohoalueena.
Ruokamakasiini on kuvattu vuonna 1811 laaditussa Seilin hospitaalin tiluskartassa ("koppelhus af sten", myöhemmin "proviant magasin"). Rakennus on rajannut vuonna 1811 tuolloisen houruinhuoneen pihan ("dårhus gården") lännessä ja jäänyt makasiinin länsipuolelle 1800-luvulla rakennetun pohjois-etelä -suuntaisen
kivirakennuksen valmistuttua keskelle myöhemmän mielisairaalan pihaa. Rakennus
on purettu viimeisten suurten laajennusosien valmistumiseen mennessä 1800-luvun lopulla.
Rakennuksen jäännöksen ulkopuolelta koetutkimuksissa löydetty paksu palojätekerros viittaa siihen, että pihan alueella on saattanut säilyä laajemmaltikin 1700-1800-lukujen toiminnan seurauksena syntyneitä kulttuurimaakerroksia.

Seili Utridars gärdan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seilin saaren keskiosassa, kalliopaljastumalla havumetsän reunassa on viisi viljely- tai raivausröykkiöitä. Röykkiöt sijaitsevat yhtenäisenä ryhmänä vuoden 1811 Seilin hospitaalin tiluskarttaan merkittyjen niitty- ja laidunalueiden reunalla. Alueen käyttö laitumena tai peltona on katkennut viimeistään 2. maailmansodan jälkeen.
Röykkiöiden koordinaatit: ks. erilliskohteet.

Turkukallio (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Satavan saaren länsiosassa kallioisessa metsämaastossa. Itäpuolella on peltoaluetta. Hautaröykkiö on kalliokohouman kaakkoisosassa, jossa rinne viettää jyrkemmin kaakkoon. Etenkin luoteeseen ja pohjoiseen kallioalue viettää loivemmin.
Matalan, lounais-koillissuuntaisen kallioharjanteen päällä on matala kivilatomus tai röykkiö, joka on sijaintinsa ja rakenteensa perusteella mitä ilmeisimmin varhaismetallikautinen hautaröykkiö. Röykkiö on muodoltaan pitkähkö, noin 9 m pitkä ja 3,5 m leveä. Se saattaa koostua myös kahdesta rinnakkaisesta, toisissaan kiinni olevasta hautaröykkiöstä. Röykkiön kivet ovat pääasiassa pään kokoisia ja sitä suurempia. Lounaispuolella isommat kivet ovat ikään kuin kehässä.
Huomionarvoista on, että kivikauden lopulle tai pronssikaudelle ajoittuva eläinpääveistos KM 13439 on löydetty varsin läheltä, Samppaan ja Höyttisten kylien välisen rajan tuntumassa olevasta peltoraiviosta.

Historiallinen; Aurinkokello sijaitsee Hirvensalon lounaisosassa, umpeen kasvaneen Kulkkilanlahden pohjoisrannalla, alavassa rantamaastossa, kalliokumpareella.
Kallioon on hakattu puoliympyrän muotoinen aurinkokello, halkaisijaltaan noin metrin. Kellossa on kolmen kehäkaaren rajaamat vyöhykkeet: sisimmissä on kuoppa tikkua varten, keskimmäisessä viuhkamaiset säteet, uloimmassa tekstiä ja sen ulkopuolella lisää tekstiä (venäjää) ja vuosiluku 1834.

Rautelinhaka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan pohja sijaitsee Mäenpään kylässä, Valkianmäen pohjoispuolella, 110 m kärrytieltä, metsäisessä mäenkumpareessa.
Tervahaudan kohta on mäyrien myllertämä ja siksi keskellä oleva suppilo ei erotu selvästi eikä myöskään tervan juoksuttamiseen tarvittu ura.
Maan pinnalla on paljon hiiltä.

Peltoinen (Peldojs) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontin paikka sijaitsee jokirannassa Peltoistenkadun alkupään tienoilla. Vanhojen karttojen osoittaman kylätontin kohdalla näyttäisi olevan pieni rakentamaton alue. Sitä ympäröi seurakuntatalo ja asuinrakennus. Kylätontin paikka ei poikkea muusta ympäristöstä korkeussuhteitten tai muun selvästi havaittavan ominaisuuden puolesta. Ei ole selvillä onko paikalla jäljellä säilyneitä maakerroksia.

Pohjois-Vesikoski (Norra Wäsikoskj) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontin paikka sijaitsee Vesikosken kylässä Loimijoen pohjoisrannalla 100-200 m itään Loimijoen yli rakennetusta valtatien 9 sillasta. Tontti on vanhojen karttojen mukaan ollut lähellä joen rantatörmää. Paikalla on vuonna 1876 perustetun koulun rakennus ja länsipuolella Loimaan ammatti- ja aikuisopiston rakennukset. Tontinpaikka ei poikkea muusta ympäristöstä korkeussuhteitten tai muun selvästi haivaittavan ominaisuuden puolesta. Ei ole selvillä onko paikalla säilynyt tonttiin liittyviä maakerroksia.

Etelä-Vesikoski (Södra Väsikoskj) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontin paikka sijaitsee kaupungin keskustassa ja Vesikosken kylässä Loimijoen etelärannalla 250-400 m itään valtatien 9 Loimijoen sillasta, kävelysillan kohdalla. Tontti on vanhojen karttojen perusteella ollut lähellä joen rantatörmää. Paikalla on nykyisin omakotitaloja. Tontin paikka ei poikkea muusta ympäristöstä korkeussuhteitten tai muun selvästi havaittavan ominaisuutensa puolesta. Ei ole selvillä, onko paikalla säilyneitä kerroksia kylätontista.

Kemppilä (Kämpila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontin paikka sijaitsee Hulmin kaupunginosassa Pölkintien ja Loimijoen pohjoisrantaa kulkevan tien risteyksen lounaispuolella. Vanhojen karttojen näyttämällä tontin kohdalla on nykyisin omakotitaloja. Kylätontin paikka ei poikkea muusta ympäristöstä korkeussuhteitten tai muun selvästi havaittavan ominaisuutensa puolesta. Ei ole selvillä onko paikalla säilyneitä kerroksia kylätontista.

Mäenpää (Mäenpä) (1000015544) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontin paikka sijaitsee Mäenpään kylässä olevan entisen koulun ympäristössä ja alempana pihojen kohdalla, joelle laskeutuvan mäenrinteen juurella ja ylärinteessä. Ei ole selvillä onko paikalla jäljellä kylätontin maakerroksia.

Vehka-alhon lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Kemppilän kylässä, pohjoiseen laskevassa rinteessä, lähellä metsän ja pellon rajaa. Lähteestä alkaa Toponoja. Tiedon mukaan lähteellä on ollut parantava vaikutus johtuen siitä, että lähteen vesi virtasi aluksi pohjoiseen.

Lindgrenin nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hongiston kartano (Kansallismuseon papereissa myös Hamarin kartano) on Salosta Kiskoon vievän maantien varressa, noin 20 kilometriä Salosta. Kohde sijaitsee noin 0,5 kilometriä kartanon päärakennuksesta pohjoiskoilliseen sijaitsevan mäen etelä- ja kaakkoislaidalla. Mäen eteläosassa on ollut aikoinaan Lindgrenin torppa, jonka mukaan alue on nimetty Lindgrenin nummeksi. Pellolta mäen etelä- ja kaakkoislaidalta löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä kvartsi-iskoksia ja pari esinettä. Maasto on hietikkoista loivaa peltorinnettä. Asuinpaikka tarkastettiin inventoinnissa 2003, jolloin kvartsilöytöjä havaittiin v. 1963 todetulla asuinpaikalla. Osa alueesta oli heinällä eikä ollut tarkastettavissa.

Maaniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Honkapyölin yksinäistilaan kuulunut Maaniittu on Kaukurin kylän alueitten keskellä, Metolanjoen itäpuolella, Kaukurin rukoushuoneelta noin 0,5 kilometriä länteen. Alue on pääasiassa niittyaukeaa. Metsolan talo sijaitsee niittyalueen itäreunalla olevalla numminiemekkeellä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä Metsolan talon lähistöltä löytyi hiomalaatan kappale ja kvartsi-iskos. Aiemmin alueelta on löydetty hiomakivi ja vasarakirves. Nämä hajanaiset löydöt voivat viitata laajempaan asuinpaikkaan, joskin inventoinnin aikana vilja esti alueen tarkemman tutkimisen. V. 2003 inventoinnissa löytöjä poimittiin Metsolan talon etelä- ja lounaispuoliselta alueelta, jossa oli kasvi- ja perunamaita. Eniten löytöjä tuli metsänreúnan läheltä Matsolan ja Maaniitun peltojen rajalta 45 m korkeuskäyrän vaiheilta. Löytöalue on inventointikertomuksen kartn mukaan n. 200x 100 m luokkaa.

Liuhto - Ali-Pipo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Liuhdon talo on Kurkelanjärven pohjoisrannalla lähellä paikkaa, jossa Toijasta Suomusjärvelle vievä maantie tekee jyrkän mutkan pohjoiseen, noin 8 kilometriä Toijasta. Talon eteläpuolelta kulkee järven pohjoispuolitse Järventaustan metsätie. Talon ja metsätien eteläpuolella on Kotopelto, kaakkoon ja itään viettävä rantapelto. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä tästä pellosta löytyi pari kvartsia. Matti Huurteen mukaan tältä alueelta lienevät peräisin useimmat entisistä löydöistä, vaikka niiden löytötiedot ovat yleensä melko epämääräisiä. V. 2003 havaittiin kvartseja laajalla alueella, (n. 150x100 m). V. 2003 inventoinnissa asuinpaikkaa osoittavia löytöjä havaittiin pellolla Ali-Pipon tilan puolella, josta myös tunnettiin muutamia irtolöytöjä vailla tarkempia löytöpaikkoja. Löytöala on n. 200x15 m. Kuulunevat samaan laajempaan asuinpaikkavyöhykkeeseen. Liuhdon tilalta on myös Kärennokan pellosta löydetty 1800-luvulla pronssikautinsen miekansäilän kärki. Sen tarkempi löytöpaikka ei ole teidossa (ks. erillinen irtolöytökohde Kärennokan pelto).

Ylöjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ylöjärven talo on Kurkelanjärven itärannalla vastapäätä Liuhdon Kotopeltoa. Ranta on jyrkkä ja korkea, kallioinen. Talon kaakkoispuolella on pelto, joka viettää loivasti järveen päin. Maaperä on savea. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä pellolta löytyi muutama kvartsi, jotka viittaavat mahdolliseen asuinpaikkaan. V:n 2003 inventoinnissa kvartseja havaittiin kaakkoisessa pellossa aina sen eteläpäähän asti pellon länsireunasta sen puoleenväliin saakka. Lisäksi talon itäpuoleisesta pellosta pellosta itään viettävältä rinteeltä löytyi kvartseja, pari kvartsia myös itään viettävän rinteen vastapäätä, länteen viettävältä rinteeltä. Löytöalueen pituus etelästä pohjoiseen on kaikkiaan likimainn 250 m.

Hannun rustholli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koorlan kylä ilmaantuu lähteisiin vuonna 1540. Kylässä oli tuolloin kolme tilaa. Koorlan vanhin kartta on vuodelta 1766 (KA MH A99 8/1-2). Kylässä oli kartan laatimisen aikana neljä tilaa (Äijänpoika, Suomies, Hiiri ja Heikka) tien varrelle jakaantuneena raittikylänä. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Pyöli Mänty-Gran (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyölissä oli viisi tilaa 1560-luvulla. Vanhin kyläkartta on vuodelta 1779 (MH A67 15/1-6). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa kolmelle tonttimaalle jakaantuneena. Männyn ja Granin yhteinen tonttimaa on autioitunut.
1779: Mändy hemman. 1786: Mändy krono indelningshemman bebos af åboen Johan Ericsson.

Keskitie 9 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maansekainen röykkiö (koko 10 x 8 x 1 m) sijaitsee omakotitalon pihalla Keskitien varressa. Röykkiö on osittain rikkoutunut. Röykkiön länsipäässä on suuri maakivilohkare.
Vuoden 1974 tarkastuskertomuksen mukaan röykkiö on rikkoutunut viemärin kaivamisen yhteydessä. Silloin on paljastunut nokimaata, palaneita kiviä ja keramiikkaa.

Leinassuonkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat kalliopohjalla, etelään viettävällä rinteellä. Röykkiö a on epämääräinen (hautarauniona epävarma), matala kivikasa (halkaisija 3 m). Röykkiö b on suurempi (halkaisija 7 m, korkeus 0,5 m).

Pekonharju 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee peltojen keskellä olevalla metsäisellä ja kivikkoisella harjanteella. Harjanteen länsipäähän on rakennettu omakotitalo. Röykkiön koko on 12 x 11 x 1,4 m. Keskellä on silmäkivi. Röykkiö tutkittiin vuonna 1894 ja löytöinä saatiin mm. palanutta ja palamatonta luuta, saviastianpaloja ja tuluspii.

Nunnankukkula (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat mäenharjanteella Mynäjoesta etelään. Röykkiöt ovat kalliotöyräillä. Ne ovat muodoltaan pyöreitä ja ja niitä kaikkia on kaiveltu.

Sorri, Muuransuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on metsäseutua Mynämäeltä Yläneelle johtavan maantien luoteispuolella, n. 1 km tiestä ja Mynäjoesta n. 1.5 km luoteeseen.
Kivikautista keramiikkaa (myöhäiskampakeramiikkaa) on löytynyt pellolta ja sorakuopan reunasta. Sorakuoppa sijaitsee lounaaseen viettävässä livahkossa metsärinteessä. Metsätie kuopan kaakkoisreunalla. Asuinpaikka saattaa olla hyvinkin laaja.

Santala (503010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä pellolta kaakkoon Mynäjokea kohti laskevalta rinteeltä. Löydöt on kerännyt v:een 1935 mennessä palstilallinen Kustaa Santio kotitilastaan Sorrista erotetun Santalan tilan pellonraivauksen yhteydessä. V. 1952 J. Leppäaho tarkasti paikan, eikä havainnut löytöjä, ja paikka olisi isännän mukaan tuhoutunut jo aiemmin. Pellossa oli Santion mukaan ollut n. 1,5-metrinen kiveys, ilmeisesti liesikiveys, jonka ympärillä löytöjä oli ollut. Löytötiedoissa mainittua neljän sylen mittaista kumpua hän ei muistanut. V. 1994 inventoinnissa ei löytöjä myöskään havaittu.

Sillanpään Seppä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sillanpään entisen torpan paikka on Metolanjoen pohjoispuolella, Oromäen eteläpäässä. Sen kohdalla on kolmen tien risteyskohta. Entisen torpan rakennukset ovat hävinneet, maat on jaettu perikunnan kesken ja nummen reunaan on rakennettu uusia taloja. Itäisin talosta, Niemelä, on entisen torpan paikalla. Alue on hietikkoista etelään ja kaakkoon viettävää nummenlaitaa, joka muuttuu tasaiseksi niityksi. Noin 100 metriä Niemelästä kaakkoon on pellossa hiekkakumpare. Sepän alueelta on runsaasti irtolöytöjä, joista useimmat ovat Gabriel Vimanin ja hänen lapsiensa Einon, Anton ja Impin museolle toimittamia. Kaikista ei ole tarkkaa löytöpaikkaa tiedossa, vaan ne on ilmoitettu löytyneeksi Sepän pellosta tai torpan edustalta olevista pelloista. Vuoden 1963 inventointikäynnin yhteydessä aluetta ei kasvillisuuden vuoksi voitu tarkastaa kunnolla, esimerkiksi Niemelän ympäristö oli heinällä tai viljalla. Vain Jokialhon eteläpuoliselta peltorinteeltä löytyi jokunen kvartsi. Myös v. 2003 olivat havaintomahdollisuudet huonot ja löytöjä havaittiin vain Sillanpääntien ja Metsolantien (?) risteyksen pohjoispuolen peltorinteestä.

Björkbodan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Taalintehtaan ja Fagervikin ruukkien omistaja Mikael Hising sai privilegion Björkbodan ruukin perustamiseen vuonna 1732. Hän rakennutti vasarapajan Björkbodan kosken rannalle, koska vesivoima Taalintehtaalla ei riittänyt kankirautataontaan. Björkbodan ja Taalintehtaan ruukkien sekä niihin kuuluvan erittäin suuren maaomaisuuden haltijaksi tuli vuonna 1834 Carl August Ramsay. Koska Björkbodassa oli jatkuva vesivoiman puute, Ramsay perusti uuden ruukin Sunnanån kahden kosken äärelle, parin kilometrin päähän Björkbodan alapuolelle (pohjoispuolelle). Ruukkitoiminnan ohella Björkboda oli suuri ja edistyksellinen maatila. Rohkeat investoinnit ja raudan hinnan lasku johtivat Ramsayn vararikkoon 1863.
Monipuolinen teollinen toiminta Björkbodan ruukilla on jatkunut vaihtelevalla menestyksellä nykypäivään asti. Vanhat Björkbodan raudanjalostukseen liittyneet teollisuusrakennukset on purettu ja vanhojen ruukkirakennusten päällä sijaitsee nykyisin 1920-luvulla rakennetut tehdasrakennukset. Mahdollisia ruukkitoimintaan ja muihin elinkeinoihin liittyviä rakenteita on kuitenkin voinut säilyä alueen ympäristössä. Björkboda on monipuolinen historiallinen ruukkiympäristö, joka kuvastaa hyvin ruukkiyhdyskunnan hierarkkista järjestystä. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi (RKY). Museovirasto on hoitanut työväenasuntojen yhteydessä sijaitseva kellarialuetta vuodesta 1999 alkaen.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu pistemäisenä peruskartalta.

Sunnanån ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sunnanån ruukin historia liittyy tiiviisti Björkbodan ruukkiin. Koska Björkbodassa oli jatkuva vesivoiman puute, Carl August Ramsay perusti uuden ruukin Sunnanån kahden kosken äärelle, parin kilometrin päähän Björkbodan pohjoispuolelle. Sunnanån raudanjalostuslaitosta ryhdyttiin rakentamaan vuonna 1853. Paikalle valmistui huolellisesti rakennettu kivinen vasarapaja. Myöhemmin 1850-luvulla rakenteita ja laitteistoja uudistettiin. Sunnanå uudelleen rakennettiin vuoden 1859 tulipalon jälkeen. Rohkeat investoinnit ja raudan hinnan lasku johtivat Ramsayn vararikkoon 1863.
Sunnanån ruukin rakennukset purettiin 1800-luvun lopulla. Todennäköisesti ruukin rakennusten materiaalia on käytetty hyväksi ruukin paikkaa vastapäätä sijaitsevan harmaakivinavetan rakentamiseen. Keskeisimmät ruukkiin liittyvät rakenteet ovat joen etelärannalla kahdella alueella Skinnarvikintien molemmilla puolilla. Läntisemmällä
alueella, joen rannalla, on todennäköisesti vasarapajan kivijalan jäännökset. Itäisellä alueella on kahden suuren rakennuksen kivijalat, toinen harmaakivistä ladottu, toinen kuonaharkoista muurattu. Kivijalat ovat ruukkiin kuuluneen punatiilisen vielä pystyssä olevan rakennuksen vieressä. Nykyinen silta lienee perustettu patomuurin paikalle, jonka mahdollisia jäänteitä havaittiin sillan kivijalassa joen pohjoispuolella. Sunnanåssa on
1700-luvun lopulla ollut mylly, jonka rakenteita saattaa olla joessa sillan kaakkoispuolella.

Aatinmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykiöt sijaitsevat pienellä, peltojen keskellä olevalla mäennyppylällä. Laajoki on röykkiöistä noin 200 m kaakkoon. Mäen luoteispuolitse kulkee maantie Korvensuusta Kivikylään. Moreenirinteellä olevat röykkiöt ova kasattu vain kivistä. Röykkiö a (koko 9,8x9,6x0,5 m) on kraaterimainen ja reunakehällinen. Röykkiö b (koko 13,5x13,0x0,5 m) on reunakehällinen (keskustassa ei ole kiviä).

Yli-Sippola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kohti Laajokea viettävältä peltorinteeltä. Etäisyys joesta on 150-200 m.
Löydöt pellolta ovat kvartseja ja kivilaji-iskoksia.

Yli-Sippola 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kohti Laajokea viettävällä peltorinteellä. Paikka on 100-150 m joesta pohjoiseen.

Kosken ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kosken ruukinalue sijaitsee viljelysten ympäröimänä Kiskonjoen varrella Raaseporin ja Salon kuntien alueella. Kosken ruukki perustettiin vuonna 1679 historialliseen Perniön pitäjään, kun vuorikollegion asessori Daniel Faxell (aateloituna Cronmarck) sai privilegion kahden masuunin ja neljän kankirautavasaran perustamiseksi Kosken kruununratsutilan maalle. Ruukin toimintaa haittasi hiilen puute sekä raaka-aineiden ja tuotteiden hankala kuljetus. Viimeinen puhallus Kosken ensimmäisessä masuunissa tehtiin vuonna 1697 ja se hävitettiin vuonna 1701.Kankirautapaja jatkoi toimintaansa ja 1700-luvulla pajassa valmistettiin mm. tykkilavetteja maan linnoituksiin. Tarvittava takkirauta tuotiin Taalin massunilta ja osittain Ruotsista. Isovihan jälkeen rappiolla ollut ruukki uudelleen rakennettiin. Kosken ruukki liitettiin maatiloineen Fiskarsin ruukkiin 1737. Orijärven ratsutilan mailta Kiskosta löytyi 1757 kuparimalmia, jota ryhdyttiin 1700-luvun lopussa sulattamaan ja jalostamaan Koskella. 1800-luvulla rautamalmi saatiin kotimaisista kaivoksista sekä myöhemmin Ruotsista. Kuparin valmistus lakkasi vuoteen 1867 mennessä ja raudanvalmistus päättyi, kun ruukki paloi vuonna 1890.
Kreivi C. Mannerheim perusti 1869 Koskenjoen länsirannalle kimröökitehtaan, jonka toiminta jatkui Albert von Julinin omistuksessa vuoteen 1918. Teollista perinnettä Koskella jatkoivat sen jälkeen 1908-1909 rakennetut sähkövoimalaitos, mylly ja saha
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja se on esitetty pistemäisenä. Ruukkiin liittyviä rakenteita on voinut säilyä laajemmalla alueella joen molemmin puolin. Kosken ruukin tärkeimmät tuotantorakennukset Kiskonjoen varrella ovat pääosin hävinneet. Joen länsirannalla olleen vanhemman masuunin paikka on todennäköisesti peittynyt kuonakerrosten alle. Itärannalla uudemman masuunin paikalla on näkyvissä kivipenger ja muita rakenteiden pohjia.
Kaksi erikoista metallin jalostukseen liittyvää rakennusta on säilynyt. Joen itärannalla lähellä siltaa on kaksi toisiinsa kiinni rakennettua, slagitiilestä holvattua hiiliuunia. Noin kahden kilometrin päässä joen yläjuoksulla on John von Julinin rakennuttama, 1826 valmistunut kanavasulku. Kosken ruukki on 1600-luvulla perustettu suurvalta-ajan rautaruukki, joka liittyy teollisuushistoriallisesti merkittävään Länsi-Uudenmaan rautaruukkien ketjuun. Alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Ruukkialueella sijaitsevat kirkko ja tapuli ovat Museoviraston rakennusperintörekisteriin luetteloituja kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia.

Kirjakkalan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kirjakkalan ruukin paikka sijaitsee noin 2,5 km päässä Teijon ruukin koillispuolella. Turun läänin maaherra Lorenz Creutz nuorempi sai vuonna 1686 privilegion kankivasaran ja yhden ahjon perustamiseen Kirjakkalan Forssin tilan maille. Ruukkiin muodostui ruukkiyhdyskunta. Useiden omistajan vaihdosten jälkeen Teijon ruukinpatruuna Bremer osti Kirjakkalan ruukin vuonna 1831. Kirjakkalan kankirauta oli tärkeä raaka-aine erityisesti Teijon manufaktuuripajalle.
Kirjakkalan ruukin kankirautataonta lopetettiin vuoden 1908 lopulla. Kankirautavasarat ja ahjot purettiin ja niiden tilalle asennettiin uudet koneet mm. viikatteiden ja muiden mustatakeiden valmistamiseksi. Teollinen toimita Kirjakkalassa loppui vähitellen II maailmansodan jälkeen, lopullisesti vuonna 1956, kun nappitehdas paloi. Alue on ollut vuodesta 1991 retkeilyalueena.
Paikalla on säilynyt harmaakivinen pato. Ruukin loppuvaiheissa padolta tehdaslaitoksille johtaneesta puuputkesta ja voimakanavista on jääntietä padon alapuolella. Kaikki teollisuusrakennukset ja useimmat työväenasunnoista on purettu. Etelärannalla on vasarapajojen paikalla rakennusjätettä, kuonatiiltä ja kuonakasoja. Joen pohjoispuolella sijaitsi ruukkikatu työväenasuntoineen. Asunnoista on jäljellä kivijalkoja pienten kasvimaatilkkujen keskellä.

Kuuston ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kuuston kankivasarapaja on sijainnut Hamarjärvestä Koskenjokeen (Perniönjokeen?) laskevan pienen puron alkupäässä, kapeassa jyrkkäreunaisessa jokilaaksossa. Vuonna 1732 sai Claes Flemming luvan perustaa Perniön Isokuuston verotalon maalle kankirautapajan. Pajassa taottiin Teijon masuunin takkirautaa. Myös Noran kaivosseudun rautaa käytettiin. 1800-luvun alussa kankivasarapajan taontaoikeutta nostettiin ja takkirautaa alettiin tuoda suurelta osin Ruotsista Grythyttanin ja Nya Kopparbergetin vuorikunnista. Vuonna 1830 silloinen ruukinomistaja Carl Johan Sallmen sai luvan siirtää ruukin Latokartanon Myllykosken rannalle ja takkiraudan taonta Kuustossa loppui.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa sijaintitietoa ja alueen laajuutta ei ole tiedossa. Kankivasarapajan muuratut harmaakiviset seinät ovat säilyneet maastossa parhaimmillaan 2,5 m korkeudelta. Paja on noin 22x25 m kokoinen ja sen sisäpuolella on erotettavissa tiilirakenteinen ahjon pohja ja kankivasaran perustuksia. Pajanpaikan yläpuolella on vanhan maasta ja kivistä tehdyn padon raunio. Padolta on johtanut kahden kivipilarin varaan rakennettu vesiränni vasarapajaan. Pajanpaikan alapuolella on joen molemmilla puolilla kuonakasoja.
Vasarapajan eteläpuolella on metsikössä kolmen suurehkon rakennuksen kivijalat. Niiden ympärillä on runsaasti sysiä ja mahdollisesti ainakin osa rakennuksista on toiminut hiilisuojana. Ruukin työväen asuinrakennukset ovat sijainneet pajasta luoteeseen olevan puuttoman kallion päällä.

Pappila (1000015848) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rahakätkö on löydetty pappilan ulkohuoneiden takaisesta pellosta noin vuonna 1870. Osa rahoista on Kansallismuseon kokoelmissa (KM 2674a). Rahat on lyöty 809-1066.

Pyhän Henrikin tie/Nunnapolku (Kulkuväylät)
Historiallinen; Turusta on johtanut Räntämäen ja Kärsämäen kautta Ruskon kirkolle tie, jota on kutsuttu Pyhän Henrikin tieksi ja Nunnapoluksi. Tie on merkitty 1700-luvun loppupuolen Kuninkaan kartastoon. Käräsmäen hautausmaan kohdalta etelään vanhan tielinjan reitti on pirstoutunut, mutta osia on vielä havaittavissa, joskin oiottuna ja päälle rakennettuna, nykyisessä katuverkostossa.
Lentokentän ja Turun ohitustien välissä maastossa osa vanhasta tiestä on jäänyt Siipitien ja Lentorahdintien alle. Osia vanhasta tiestä on jäljellä käytöstä pois jääneenä mainittujen teiden länsipuolen maastossa. Tielinjaa voi seurata myös lentokentän pohjoispuolella Ruskon laajojen hiekanottoalueiden keskellä. Kulkuyhteys Ruskon kirkolle katkesi 1950-luvun lopulla, kun lentokenttää rakennettiin. Pyhän Henrikin tien reitti kulki kentän keskiosan poikki. Ohitustien eteläpuolella Pyhän Henrikin tie näyttäisi noudattavan Tolpantien linjausta Kärsämäen hautausmaalle asti.

Miekankorpi 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsevat Hilttiönjärvestä noin 450 m etelään, metsässä olevalla mäenkumpareella. Maasto on soiden ympäröimää kumpuilevaa ja kivikkoista kallio-ja moreenimäkeä. Paikalta on 1987 inventoinnissa todettu neljä epämääräistä röykkiötä, joista kaksi saattaa olla luontaisia kivikeskittymiä.
Vuonna 2010 tehdyn tarkastuksen mukaan paikalla on kolme varmaa ja kaksi mahdollista hautaröykkiötä.

Iso-Kuusvuori (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Paimionjoesta n. 2 km länteen peltojen keskellä olevan mäen etelärinteellä. Paikalla on n. 6x6 m:n laajuinen, kivistä rakennettu kehä, jonka keskellä on keskuskivi. Kaivauksissa kehän sisältä löytyi palaneita luunpaloja, pronssihela ja pronssinen vyönsolki. Inventoinnissa 2005 kivikehää ei kyetty enää varmuudella paikantamaan. Syksyn 2009 tarkastuksessa löydettiin kiveys, joka vastaisi tutkittua kohdetta. Kivikehästä luoteeseen sijaitsee laajuudeltaan n. 5x6 m epäsäännöllinen, maansekainen röykkiö, joka ei vaikuta luontaiselta. Edellisestä hieman pohjoiseen on toinen epämääräinen röykkiö. Mäen länsipuoleisella kalliopaljastumalla on yksi osin hajotettu röykkiö, jossa inventoinnissa 2005 havaittiin kylmämuurausta. Mäen itäosassa on lisäksi epämääräistä kivikkoa. Koordinaatit rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Pikisaari (1000016025) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hirvensalon saaren luoteisrannalla sijaitsevan Pikisaaren rannassa Luotsintuvanaukio-nimisen kiinteistön edustalla rantavedessä on noin 55-60 m pitkä rantalinjaa myötäilevä paalurivistö, joka on jäännöstä Turun vanhan (mahd. jo 1600-luvulta lähtien 1800-luvulle) ulkosataman – Pikisaaren – laitureista. Paalutus muodostuu ainakin kolmesta pitkästä rannan suuntaisesta paalurivistöstä ja useista niihin nähden poikittaisesta paalurivistöstä. Paalurivit muodostavat ikään kuin suorakaiteen muotoisia karsinoita, joita on ainakin 2-3 rinnakkain ja useita vierekkäin peräkkäin lähes koko mainitun pituisella rantalinjalla. Kohde on merkitty Turun maasto- ja kaavakartalle.
Pikisaaren satamalaiturien paaluja on kartoitettu mm. 1997, kun vedenpinta oli tavanomaista alempana ja paalut olivat laajalla alueella näkyvissä. Muutamasta paalusta teetettiin vuosilustoajoitus Joensuun yliopistossa. Luotettavaa ajoitusta ei kuitenkaan saatu. Silti saatiin joitakin viitteitä siitä, että aineisto voisi ajoittua jopa 1600-luvun puolelle.
Keskiajan lopussa Pikisaari oli vielä erillinen saari, mutta viimeistään 1700-luvulla se on kuroutunut kiinni Hirvensaloon. Saaren keskellä on korkea ja jyrkkärinteinen kallio, jonka länsirinne jatkuu suoraan vesirajan alle ja jopa aivan lähellä rantaa veden syvyys on vielä noin neljä metriä. Paikka on siten ollut sopivan syvä satamapaikaksi. Pikisaaren satama toimi Turun ulkosatamana ja tervan ja puutavaran lastauspaikkana, kunnes nykyinen satama perustettiin Kanavaniemelle. Saaren asutus liittyi 1600-luvulla laivaukseen ja tervanpolttoon, josta myös nimi Pikisaari on peräisin. Viimeksi Pikisaaressa poikkesivat laivat 1930-luvulla, jolloin ne ottivat polttoainetta saarella sijainneesta hiilivarastosta.
Vanhoissa kartoissa muun muassa vuosilta 1796 ja 1881 näkyy Pikisaaren rannassa kookkaita laitureita. Satamatoiminnan kehitys alkoi kulkea Pikisaaren ohi 1800-luvun lopulla. Vuonna 1876 rakennettu rautatie ulotettiin Turun linnan luo ja Pikisaaressa sijainnut tullikamari siirrettiin Kanavaniemeen 1881. Pikisaaren satamakäyttö loppui vähitellen.

Teijon ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Teijon ruukinalue sijaitsee Halikonlahden Teijonselälle laskevan joen alisen kosken varrella. Teijon masuunin perusti vuorikollegion presidentti Lorentz Creutz nuor. vuonna 1686. Masuunia täydensivät läheiset Kirjakkalan manufaktuuri ja Hummeldalin virran kankivasara. Uuteen kukoistukseen Teijo nousi turkulaisen tukkikauppias Johan Jacob Kijkin vuonna 1743 alkaneella omistuskaudella. Hän rakennutti uuden masuunin ja nykyisen päärakennuksen vuonna 1784. Vuonna 1792 ruukki tuli turkulaisen liikemiehen Joseph Bremerin omistukseen, joka rakennutti ruukkiin uuden masuunin ja tehosti ruukin toimintaa. Teijon ruukilla rakennettiin runsaasti vuosina 1844–1858 Viktor Zebor Bremerin hoitaessa sitä; mm. työväenasuntoja ja hiiliuuneja sekä kuljetusyhteyksien parantamiseksi Strömman avokanava.
Teijon masuunin toiminta lopetettiin 1908 ja Teijossa alettiin valmistaa maatalouskoneita ja -tarvikkeita. Ruukin 1800-luvun masuuni on säilynyt uudempien teollisuusrakennusten sisässä. Uudet, maatalouskoneita valmistavat teollisuuslaitokset ovat vanhan masuunin ja meren välisellä alueella. Rannalla lastauslaiturin läheisyydessä on säilynyt myös hiiliuuneja 1800-luvulta. Nykyisin Teijon ruukinalue on edustava 1700-luvun ruukinmiljöö
Kohteen sijaintitieto (masuuni) on esitetty pistemäisenä. Tarkka alueen laajuus ei ole tiedossa.

Saaripelto (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kivilatomus sijaitsee Maskun rajasta 800 m itään, Ruskon länsiosassa, metsässä, kalliokumpareen lakialueen korkeimmalla kohdalla. Latomuksen koko on 2,4x3,6 metriä. Koillisen puolella on 3 m pitkä uloke. Kiviä on 1-2 kerroksessa. Latomusta on kaiveltu, lounaisosan kiviä on nosteltu päällekkäin.

Ramaharja 1 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee VT 8:sta 2 km itään, Repolantien pohjoispuolella olevalla kallioisella mäkialueella. Paikka on Ramaharjun lakialueella, korkeimman kohdan itäkupeessa. Kalliopohjalla on sammaleen alla matalaa kivikkoa , joka vaikuttaa hajotetun hautaröykkiön pohjalta. Kivikon ydinosan laajuus on 5,4 m pohjois-etelä-suunnassa. Eteläpuolella on kahden metrin päässä pieni kivilatomus ja samoin itäpuolella parin metrin päässä. Kivikon vieressä on kolmiomittaustornin jäännökset .

Ruissalo (Patteri VII) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon saaren keskiosassa keskellä kapeinta kohtaa, Saaronniemeen johtavasta tiestä 100 m pohjoiseen ja ulkoilureitin varressa eteläpuolella
Etelään viettävää metsäistä mäenrinnettä
Neljätykkinen pitkänomainen patteri, jonka itäpuolella on pyöreän ruuti-kellarin jäännös. Rakenteet tasoittuneet ajan myötä. Pääosin maarakenteinen.
Kartalta mitattuna tykkipatteri on pituudeltaan noin 42 m (luode-kaakkosuuntaisesti) ja leveydeltään 10 m. Ruutikellari on siitä runsaat 10 m itään ja halkaisijaltaan 15 m.

Ruissalo (Patteri V) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon pohjoisrannalla saaren keskipaikkeilla, Pansiota vastapäätä. Huvilan nro 61 eteläpuolella, huvilatien varressa, noin 40 m etelään huvilasta.
Varsin alavaa kumpareista metsämaastoa.
Kolmiosainen patterikokonaisuus: Pohjoisen puolella, lähempänä huvilaa on kolmetykkinen patteri, siitä etelään samalla eli tien länsipuolella on toinen, yksitykkinen patteri ja tämän vieressä itäpuolella tietä ilm. ruutikellarin jäännös.
Nämä kaikki ovat ajan myötä tasoittuneet ja jonkin verran tuhoutuneet. Ensin mainittu on kooltaan noin 40x20 m, toinen – noin 40 m:n päässä etelään oleva - noin 10x15 m ja tämän itäpuolella, noin 10 m:n päässä oleva pyöreähkö ruutikellarin jäännös halkaisijaltaan n. 12 m.

Pappila (1000016645) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappilanmäellä on mahdollisesti ollut hautaröykkiö löytöjen perusteella. Paikalla ei ollut vuoden 1960 inventoinnin aikaan luonnollista maanpitaa paljoakaan näkyvissä. Paikka oli puutarhana. Löydöt paikalta ovat mm. miekkoja, keihäänkärkiä, veitsiä, kuolaimia, keritsimiä.
Pihasta on myös tuoreempia irtolöytöjä, jotka ajoittuvat merovinkiaikaan. Päärakennuksen eteläpäästä on löytynyt viikinkiaikainen lasihelmi.

Kukonharju 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pienehköllä töyräällä vanhalla hiekanottopaikalla, yli 200 m Kukonharjan aiemmin tunnetun kivikautisen asuinpaikan ja laajan hiekanottoalueen eteläpuolella, metsätien länsipuolella noin 60 m. Löydöt paikalta ovat kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.
Koetutkimuksissa todettiin, että tasatun soranottoalueen reunoilta löytyi vähän asuinpaikan rippeitä. Kumpareen ja tasatun soranottoalueen pohjan länsireunaan kaivetusta koeojasta löytyi saviastianpaloja (Jäkärlä), palamattomia hylkeen sormiluita, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Saviastian palojen löytökeskittymässä sorainen hiekka oli nokista ja rasvaista. Sorakumpareen lakiosan koekuopista ei löytynyt asuinpaikan merkkejä.

Kerola-Kankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Turun-Paattistentien ja Paattistenjoen länsipuolella. Asuinpaikan pohjois- ja luoteispuolella on korkeahko mäki. Löydöt, keramiikka, pii- ja kvartsiesineet ja -iskokset sekä kivilajiesineet kuuluvat kuuluvat pääasiassa varhaiskampakeramiikan aikaan, mutta maantien eteläpuoleiselta alueelta on myös nuorakeramiikkaa.
Asuinpaikan laajuus ei ole tiedossa. Vuoden 1982 kaivauksissa kohteen todettiin jatkuvan ainakin kaivetun alueen pohjoispuolelle.

Bergsskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Rumarin tiestä 300 m länteen, kalliokukkulan lounaisrinteen juurella olevassa notkelmassa. Latomus on kasattu pienehköistä lohkokivistä. Se on kalliopohjalla.

Rumarbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Rumariin johtavan tien länsireunalla kalliokukkulan pohjosirinteellä. Latomus on pieni ja matala. Se voisi olla hautaröykkiön jäännös. Sen halkaisija on 2,4 m. Ympärillä on myöhemmin kasattuia kivikekoja.

Hollstas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee metsää kasvavalla kalliopohjaisella mäkialueella, noin 100 m lounaaseen metsätiestä. Röykkiö on terassilla. Se on osittain hajotettu. Kiviä on heitetty rinteelle. Röykkiön alkuperäistä muoto ei ole hahmotettavissa. Halkaisija on 5,3 m.

Rauvaisskogensbergen 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Korppoon keskustaan johtavasta tiestä 2 km etelään ja 200 m länteen metsätiestä kalliopohjaisessa metsämaastossa. Röykkiö on avokallion loivassa länsi-lounaisrinteessä. Se on muodoltaan pyöreähkö, matala ja halkaisijaltaan 4 m. Kiviä on 1-2 kerrosta.

Vestergård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Kyrklandetin alueella, Rumariin johtavasta tiestä 150 m länteen kalliokumpareella korkeampien kalliomäkien välisessä notkelmassa. Se on halkaisijaltaan 2 m ja muodoltaan epämääräinen, mutta selvärajainen.

Järnbergen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Storlandetissa, kahden korkeamman kalliokukkulan välisessä notkelmassa metsärinteessä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan reunakehän ulkolaidoista mitattuna 4,5 m. Reunakehä on suuremmista kivistä ja sisäpuoli on pakattu täyteen pienempiä kiviä.

Ponihaka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Maarjärvestä 170 m itään ja 110 m mökkitiestä itään. Alue on avohakattu. Röykkiö on kallion reunalla. Sammaleen peittämän röykkiön muoto on soikea. Pituus on noin 6 m. Kiviä on useammassa kerroksessa.

Kivimäki (1000016848) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pöytyän kirkolle johtavan tien halkaisemalla mäkialueella, tien itäreunassa, etelään viettävällä rinteellä. Aurajoki on paikasta 330 m itään.
Asuinrakennuksen länsipuolella puutarhassa on itä-länsisuunnassa kivirivi.
Paikkaan liittyy perimätieto, että ko. tontilla olisi ollut Pöytyän ensimmäinen kirkko. Kivirivistä noin 150 m luoteeseen tien länsipuolella Hovintien risteyksessä on ollut pelto, jota perimätieto kielsi kaivamasta syvälle, koska syvemmältä tulee vastaan luita. Nykyisin alue on puutarhana.

Nummenharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Nummenharjulla on useasta paikasta hiekanoton yhteydessä löydetty merkkejä kivikautisista asuinpaikkajäänteistä. Kaivauksissa alueelta on löydetty yhteensä 30 tulisijaa, jotka ovat kuitenkin murto-osa tuhoutuneiden määrästä. Hiekkakuoppa-alue on laaja ja vain sen etelä-lounaisosassa on tehty kaivauksia. Joitakin irtolöytöjä on tullut myös hiekkakuopan pohjoisosista. Kivikautinen asuinpaikka mahdollisesti jatkuu tai on jatkunut Rajalahteen menevän tien itäpuolella, koska vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä löydettiin merkkejä alemmalta tasolta tie itäpuolelta. Tähän asuinpaikkakompleksiin kuuluu Nummenharjun kivikautisen asuinpaikkakohteen lisäksi Mäntykylän (11) ja Danskintien (48) kohteet. Kaivetun alueen laajuus noin 371 m².

Vestergård 2 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Ålönsaaren pohjoisosassa, noin 500 m päässä Vapparinsalmen rannasta, metsänreunassa. Itäpuolella on vanha hirsisauna.
Pyöreähkö kiviröykkiö on etelään viettävän kalliokumpareen kupeessa, lähellä sen korkeinta kohtaa. Röykkiön halkaisija on 3,5 m. Kysymyksessä on mahdollinen hauta.

Vivalsängsberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteen jäännös, mahdollinen tomtning sijaitsee Ålönsaarella, kalliokukkulan lounaisrinteessä, terassilla, joka nousee Lampisträsketin itärannasta.
Kyseessä on 1-2 kerroksinen kivirivi, joka on terassin luoteisreunalla kohtisuorassa terassin itäsivulla nousevaa pystysuoraa kallioseinämää vasten. Kivirivin pituus on 2 m. Rakenne on sammaleen peittämä ja vaikuttaa ihmisen tekemältä.

Högberg (1000016983) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee ent. Paraisten Ålönsaaren etelärannikon kaakkoisosassa Norrsundetin pohjoisrannalla kalliokukkulan lakialueella kolmiomittaustornin kohdalla omalla kumpareella.
Röykkiön jäännös on hävitetty lähes kokonaan ilmeisesti mittaustornia rakennettaessa. Tornin jalkoja tukemassa on neljä kivikkoa. Kivet ovat todennäköisesti röykkiöstä peräisin. Kumpareen länsireunalla näyttäisi jokunen kivi olevan vielä alkuperäisella paikallaan.

Kopparböle (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat ent. Paraisten Ålönsaaren lounaisosassa, Seivisintien itäpuolella, peltoaukean itäreunassa sijaitsevalla metsäisellä ja kallioisella mäellä. Kalliopaljasteisen mäen länsi-, itä- ja eteläpuolen alarinteellä on useita kivistä ladottuja vallinpätkiä, kivikehiä ym rakenteita. Niiden merkitys on tuntematon.

Tyynelä (1000017028) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kaivolantiestä 40 m etelään, luoteeseen kohoavan kallion reunalla talousmetsässä.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 4 m. Sen korkeus on ylärinteen puolella puoli metriä ja alarinteen puolella noin metrin. Röykkiö on rakennettu luonnonkivistä. Reunat ovat pystysuorat ja niissä näkyy 4 kivikertaa korkeammalla reunalla ja kaksi matalammalla. Röykkiön kaakkoissivulla on 70x70 m kokoinen aukko, jonka takana on 1,5-2 m syvä, takaosaan kapeneva ja madaltuva tila. Katto muodostuu seinien varassa olevasta kahdesta suuresta kivilaa´asta.

Ryssäntorninmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Salosta Tammisaaren vievän maantien länsipuolella on korkea Ryssäntorninmäki, joka tunnetaan myös Kalkutanmäkenä. Mäen pohjoispuolella virtaa Kiskonjoki, jonka toisella puolella mäkeä vastapäätä on vanha pruukki. Ryssäntorninmäen pohjoispuolella kalliomäen koilliskärjessä, jyrkän rinteen reunalla on röykkiö, joka on koottu isoista kivilohkareista. Röykkiö on hieman levinnyt ympäristöön. Sen mitat ovat pohjois-etelä -suuntaisesti 13 m, länsi-itä -suuntaisesti 10 m ja korkeus hieman alle 1 m. Keskellä röykkiötä on pohjaan asti ulottuva kuoppa. Paikalta aukeaa näkymä pohjoiseen ja luoteeseen, jokilaaksoon.

Ryssäntorninmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tornin jäänne sijaitsee Pruukin kaaakkoispuolella, Kiskonjoesta 300 m etelään, Ryssäntorninmäen keskellä, mäen korkeimmalla kohdalla. Paikalla on kallioon kiinni poratun tornin jalan takorautainen kiinnike. Rakenteen tarkkaa ikää ja funktiota ei ole selvitetty. Paikannimen perusteella Venäjän vallan aikainen.
Suunnilleen samalla kohdalla on vuoden 1872 kartassa maastomittaus/korkeuspisteen merkki.

Kalkutinjärvi 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rakkakuoppa sijaitsee Pruukin kaakkoispuolella, pienestä Kalkutinjärvestä 200 m etelään, kalliomäen korkeimman osan länsiosassa. Paikalla on kalliopainanteessa pieni pirunpelto, jonka länsipäähän on kaivettu suppilomainen kuoppa. Kuopan halkaisija on 1,5-2 m ja ympärillä on kiviä vallina.

Latoholma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pruukin itäpuolella, Kiskonjoen mutkan länsipuolella ja pohjoispuolella, muinaisen rantatörmän äärellä. Paikka on harjualueen lievettä. Paikalla on 2-4 m korkea muinainen rantatörmä. Löydöt ovat kvartsiesineitä ja -iskoksia. Alue oli vuoden 2010 inventoinnin aikaan laikutettu. Alueen itäpäässä saattaa olla pari asumuspainannetta.
Kvartseja löytyi myös edellä mainitun alueen länsipuolelta parista kohtaa.

Kalkutinjärvi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rakkakuoppa sijaitsee Pruukin kaakkoispuolella, pienestä Kalkutinjärvestä 150 m etelään, kalliomäen korkeimman kohdan pohjois-koillispuolella. Paikalla on 40x40 m laajuinen pirunpelto loivassa kalliorinteesä ja sen notkelmassa. Sen keskellä on muutama ns. rakkakuoppa.

Korsholmsviken (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kemiön Korsholmsvikenissä.
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä, leveys 3-4 metriä ja korkeus pohjasta 2-3 metriä.

Tolvsnäs (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Tolvnäsin lomakylä, n. 50m rannasta
Hajonnut puuhylky, josta näkyvillä keulapuu ja kaksi kaarta, joista toinen puolikas, kölipuu jatkui mudan peitossa noin 10 metriä, kölipuun molemmin puolin laudoitusta

Santasaari itäranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren kunnan pohjoisosassa Santasaaren itärannalla, itäisimmän niemen pohjoispuolella.
Kyseessä on arviolta yli 15 metrisen limisaumaisen aluksen pohjaosa yksiosaisin kaarin, puumateriaali on ilmeisesti havupuuta, havaittavissa on polvia ja ilmeisesti kansipalkkeja.
Paikallisen suullisen perinteen mukaan hylyssä on ennen ollut masto pystyssä ja näkyvissä veden pinnalla (suullinen tieto löydön ilmoittajalta).
Lokakuussa 2011 hylystä nousi kalastuksen yhteydessä pinnalle noin viiden metrin mittainen rakenneosa.

Orrnäs (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Orrnäs
Puinen veneenhylky, pituus 10 metriä, niitattu puunauloilla

Strömman kanava 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiön kirkosta noin 7,5 km itään Strömman pikkukanavan suulla
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 26 metriä. Hylyn styyrpuurin kylki on ehjempi, paapuurin kylki on osittain hajonnut ja vajonnut mutaan.
Perimätiedon mukaan alus olisi peräisin 1800-luvun alusta: sijaintipaikan läheisestä talon puutarhasta on löytynyt tuon ajan rahoja. Muinaistieteellisen toimikunnan Risto Halme sukelsi hylylle 1970, ja Uusi Suomi teki käynnistä uutisen: "Strömman kanavan hylky peräisin 1800-luvulta".

Förby Bergvik (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Förbyn länsipuolella Förbyn venesataman edustalla noin kuuden metrin syvyydessä mutapohjalla, johon hylky on vajonnut.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 22 metriä ja leveys 8 metriä. Harrastajasukeltaja havainnoi hylkyä 1995 tehden siitä summittaisen luonnospiirroksen. Keula- ja peräranka ovat tallella. Kansilaudoista osa on edelleen toisissaan kiinni. Toisella kyljellä on mutapohjan pinnalla näkyvissä kuusi laitalautakertaa, toisella kyljellä 2-3 lautakertaa. Lautojen leveys on noin 16 cm. Kaarien vahvuus on noin 13 x 13 cm. Hylyssä havaittiin myös noin 8 metriä pitkä pöyröpuu, joka saattaa olla maston osa.

Finby Båseudd (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Salon vesialueella Särkisalon itärannalla, Finnbyn kylän eteläpuolella Båseudd -niemen eteläosan luona.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja leveys 4,5 - 5 metriä. Hylky sijaitsee rinteessä ja osa syvemmällä olevista rakenteista on painunut mutaan. Hylyn keula on matalassa vedessä ja perä syvemmällä. Hylyssä on näkyvillä kaaria ja kylkien alaosat. Perän lähellä on havaittu takilan osia, kuten mahdollinen maston osa (pyöröpuun halkaisija on noin 25 cm). Hylystä on löytynyt liitupiipun pesä, joka on ajoitettu 1700–luvun puolivälin jälkeiseen aikaan. Piipussa on englantilainen leima.
Hylystä tehtiin ilmoitus Museovirastolle 1968. Harrastajasukeltajien ryhmä dokumentoi hylkyä Museoviraston luvalla 1996 ja 1997 tehden hylystä summittaisen luonnospiirroksen. Suomen meriarkeologisen seuran Topi Sellman ja Markku Luoto kuvasivat hylyn 2022 alussa ja aineistosta tehtiin 3D-malli.

Norrby Merilahti (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee entisessä Särkisalon kunnassa, Isoluodon pohjoisrannan lähellä, Merilahdesta länteen 1 - 1,5 metrin syvyisessä vedessä muta- ja hiekkapohjalla.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20-30 metriä. Jäät ovat irrottaneet hylyn osia. Materiaali on mahdollisesti mäntyä. Osat on kiinnitetty puutapeilla ja rautanauloilla. Kaarien vahvuus on noin 10-15 cm x 10-15 cm.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1972. Hylkyä ei ole sen jälkeen dokumentoitu.

Garpen 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisellä selällä Garpgrunden -saariryhmään kuuluvasta Garpenin saaresta noin 450 m länsi-lounaaseen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 30 - 35 metriä ja leveys noin 11 metriä. Alus on ollut kaksimastoinen ja kupariverhottu. Aluksen oletetaan olevan peräisin 1800-luvun jälkipuolelta siitä löytyneiden esineiden (mm. posliinia ja mustepulloja) perusteella.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Hylystä nostettuja esineitä on Hangon museon kokoelmissa. www.hylyt.net:n tietojen mukaan Garp -luotojen alueelle haaksirikkoutui lokakuussa 1847 englantilainen priki Conservativ, jonka hylky ja apuveneet huutokaupattiin seuraavana kesänä Tammisaaressa. Haaksirikon sattuessa alus oli painolastissa matkalla Glasgowsta Kronstadtiin. Aluksen päällikkö ja viiden hengen miehistö pelastuivat haaksirikosta.

Metskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Vänö fjärdenin itäosassa Öröstä pohjoiseen ja Vänöstä itään, Metskär -saaren pohjoispuolella noin 40 metrin päässä rannasta.
Kyseessä on yksimastoisen puolikannellisen tasasaumaisen purjelaivan hylky, jonka pituus on 17,60 m ja leveys 9,5 m. Aluksen pohjaosaa ja kylkiosia kaarineen on säilynyt. Hylyn peräranka on pystyssä. Aluksen kaaritus ollut kevyt ja tiheä. Hylyn masto on todennäköisesti tehty lehtikuusesta.
Hylyn ilmoitti kalastaja Muinaistieteelliselle toimikunnalle 1966, kun kalastajan verkot olivat tarttuneet hylkyyn kiinni ja niiden mukana oli noussut pinnalle pala tammea. Hylyllä käytiin kesällä 1966 Muinaistieteellisen toimikunnan Juhani Peltosen johdolla. Hylyllä on järjestetty tutkimuksia 1967, 1971, 1973, 1982 ja 1987. Esinelöytöjen ja hylyn rakenteen perusteella löytö on ajoitettu 1500-luvun lopulle. Hylystä tutkimusten yhteydessä nostettuja esineitä on Museoviraston kokoelmissa numeroilla KM66112, 67095 ja 71105. Esineiden joukossa on punasavisia keittopatoja, pronssipadan jäännöksiä, saksalaista kivitavaraa oleva keraaminen tuoppi ja suuri määrä puisia tynnyrin osia.
Alus on tulkittu hollantilaiseksi tai pohjoissaksalaiseksi kauppa-alukseksi keramiikka-astioiden ja tynnyrinkansissa olevien merkkien perusteella. Hylyn toisenlaista tulkintaa ks. Tevali Riikka 2024, Commerce or Conflict? A reinterpretation of Two Late 16th-Century Shipwrecks from the Gulf of Finland. International Journal of Nautical Achaeology, published online 18.7.2024.

Keulakuvahylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisellä selällä Hankoniemen kärjestä luoteeseen Trehålskäretin eli Tryhålskäretin eteläpuolella noin 200 metrin päässä rannasta noin 15 - 18 metrin syvyydessä.
Kyseessä on kaksimastoisen purjelaivan hylky, jonka pituus noin 28 metriä ja leveys 7 metriä. Hylyn runko on melko ehjä ja pystyssä. Suurin osa kansilaudoituksesta on irronnut ja siirtynyt pois paikoiltaan ja kansilautoja roikkuu hylyn rungon ulkopuolella.
Hylyn oletetaan olevan englantilainen priki Osborn & Elisabeth, joka rakennettiin Englannissa Ramsgatessa 1857 ja joka haaksirikkoutui syyskuussa 1873 matkalla Lontoosta Kronstadtiin. Aluksen kapteenin nimi oli Wright ja miehistöön kuului kahdeksan miestä. Alus oli upotessaan painolastissa. Hylyn taustaa arkistolähteistä ovat selvittäneet ainakin Pertti Hyvärinen ja Veli-Pekka Paatero. Mauri Koski on tehnyt hylystä pienoismallin. Lloydsin rekisterin mukaan aluksen pituus oli 94,0 jalkaa, leveys oli 23,0 jalkaa ja syväys 13,0 jalkaa.
Hylky on ollut vuosikymmenien ajan harrastajasukeltajien sukelluskohteena. Kutsumanimensä se on saanut naishahmoisesta keulakuvasta, joka putosi paikaltaan kesällä 2001. Keulakuva on nostettu ja konservoitu ja se kuuluu Suomen merimuseon kokoelmiin (esinenumero SMM202002:1). Hylky on kärsinyt muun muassa varomattomasta ankkuroinnista ja sen kunto on vuosien mittaan huomattavasti heikentynyt. Monet sukeltajat ovat ajan kuluessa tiedottaneet Museovirastolle havaitsemistaan muutoksista hylyssä. 2013 hylky poijutettiin yksityisen tahon toimesta kolmeksi vuodeksi tavoitteena vähentää hylyn vahingoittumista ja kulumista sukellustoiminnan seurauksena. Hylky kuului 2017-2019 Viron, Ruotsin ja Suomen yhteiseen BALTACAR-hankkeeseen, joka pyrki vedenalaisen kulttuuriperinnön turismipotentiaalin hyödyntämiseen. Aktiivisena sukelluskautena hylyllä on poiju veneiden kiinnittymistä ja sukeltajien laskeutumista varten. Hylyllä on myös vedenalaisia opaskylttejä.

Skrämmarn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 9 kilometriä Hiittisten kirkosta kaakkoon Hangon läntisellä selällä Skrämmarnin länsipuolella.
Puurunkoisen aluksen hajonnut hylky, josta on jäljellä pohjaosia (kölipuu, kaaria sekä vähän pohjan ulkolaudoitusta). Jäljellä olevan osan pituus on noin 20 metriä. Aluksessa on aikoinaan ollut lastina mahdollisesti talia, joka on ollut tynnyreissä.
Aluksen ajoituksesta ja taustasta ei ole tietoa tutkimuksen puuttuessa, mutta perimätieto kertoo 1700-luvun lopulla haaksirikkoutuneesta rahtia kuljettaneesta saaristolaisaluksesta, joka haaksirikkoutui syysmyrskyssä. Hiittisten asukkaiden kerrotaan puhuneen näin 1940-luvulla. Toisaalta hylkyyn on yhdistetty Finlands Allmänna Tidningin ilmoitus 1800-luvun puolivälistä (ilmoituksen löysi Ilkka Järvinen):
Hollantilainen Groeningistä kotoisin ollut koffi Harmonie, kapt. L.S.Korll, lastina kivihiiltä, tinaa ja hartsia matkalla Newcastlesta Revaliin upposi 3.10.1852 Hankoniemen majakasta maili länteen. Kapteeni vaimoineen ja kaksi lasta, perämies ja kaksi matruusia hukkuivat, vain laivan kokki pelastui. Kansi, hytti ja osa takilaa ajelehti 5.11. Skrämmargrundille Hankoniemen länsipuolella. Aluksesta pelastettuja varusteita, muun muassa 3 ankkuria, kettinkiä, touvi, purjeita ja plokeja myytiin 17.1.1854 Tammisaaren vaakahuoneella pidetyssä huutokaupassa.
(Finlands Allmänna Tidning 07.12.1852 no 285)
(Finlands Allmänna Tidning 16.12.1853 no 292)

Schiller (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Öröstä kaakkoon, Stora Ådskärin lounaispuolella, Schillersgrundetin pohjoispuolella.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky, jonka kyljet ovat romahtaneet sivuille. Hylyn pituus on noin 30 metriä. Kansirakenteet ovat täysin hajonneet. Keulassa on ankkuripeli. Hylyn perä on melko hajonnut, mutta peräsin ja peräranka ovat tallella. Takilan osia on havaittavissa hylyn eteläpuolella pohjassa.
Hylyn sanotaan olevan Schiller -niminen alus, joka upposi syysmyrskyssä 1911 ollessaan matkalla Hampurista Helsinkiin. Lastina oli koksia. Laivan miehistö pelastui haaksirikosta. Alus oli rakennettu 1872 Yhdysvalloissa. Se oli ostettu Raumalle haaksirikkovuonna. Hylkyä on ilmeisesti purettu uppoamisen jälkeen ja käyttökelpoista tavaraa on otettu talteen.

Holma Hamnholmen (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren saaristossa Hiittisistä länteen ja Rosalasta pohjoisluoteeseen Hamnholms gloppetin alueella Holma Hamnholmen-saaren itäosan pohjoisrannan luona.
Limisaumaisen puualuksen matalassa vedessä oleva sedimenttiin painunut huonokuntoinen hylky. Hylystä on tehty 3D-mallinnus 2019. Suomen meriarkeologinen seura ry sukelsi hylyllä 2020 tarkoituksena ottaa ajoitusnäytteitä, mutta näytteitä ei tuolloin saatu. Sen sijaan hylyn ympäristöä inventoitiin sukeltamalla. Uusia hylyn osia tai esineistöä ei havaittu. Seura otti hylystä Museoviraston luvalla ajoitusnäytteitä 2021. Radiohiiliajoituksen tulos on 712+/-30 BP (FTMC-WT27-2) eli hylky on mahdollisesti peräisin keskiajalta.

Måsklobben (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisen selän länsiosassa Rosalasta etelään ja Öröstä itäkaakkoon, Måsklobbenin länsipuolisen luodon länsipuolella.
Vanhan tammisen purjealuksen noin 25 metriä pitkä hylky, jonka rungon muoto on vielä havaittavissa. Osa hylyn kylkikaarista on pystyssä. Pohjalaudoitusta on jäljellä, samoin jonkin verran sisälaudoitusta keulan eteläsivulla. Sikoköli on katkennut kappaleiksi, mutta siinä on nähtävissä kaksi mastonkenkää. Toinen mastonkengistä on ollut aivan keulassa. Hylystä on löytynyt rautakappale sekä yksi pähkinä, mistä hylyn lempinimi pähkinähylky on peräisin.
Sukeltajat ry on dokumentoinut hylkyä 1994 ja hylystä tehty piirros on julkaistu kirjassa Hylkyjä Suomenlahdella ja Saaristomerellä (s. 35). Suomen meriarkeologisen seuran Topi Sellman on mallintanut hylyn 2022.

Allandet 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Rosalan eteläpuolisessa saaristossa Allandetin kaakkoispuolella, noin 20 metrin päässä saaren kaakkoiskärjestä.
Puisen laivanhylyn pohjaosa.

Galbyskärsudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rosalan eteläpuolisessa saaristossa, Lill Gälbyskäretin itäkärjen kohdalla, noin 20-30 metriä lounaaseen rannasta. Syvyys vaihtelee 2-18 metriin.
Puurunkoisen aluksen hajonnut hylky, joka sijaitsee vedenalaisella rinteellä. Alus on ollut tasasaumainen. Hylyn päällä on kiviä, jotka voivat olla aluksen painolastia. Kivien alla on havaittavissa yhtenäisempi osa hylyn rakenteita noin 6 m x 2.5 metrin alueella.

Buskskäret (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rosalan eteläpuolisessa saaristossa, Buskärenin eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hajonnut hylky. Hylyn on ilmoittanut Museovirastolle Harry Alopaeus 1991.

Enskäret (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin kaksi kilometriä Rosalalandetista etelään Båtskäretin ja Enskäretin välisessä salmessa Enskäretin länsirannassa.
Puurunkoisen aluksen hylky. Pohjasta pistää esiin kaarenpäitä 7 metrin matkalta. Kaaren päät ovat kahdessa rivissä enimmillään noin 6 metrin etäisyydellä toisistaan. Hylky on luoteis-kaakko -suunnassa. Kaarien yläosassa on nähtävissä limisaumaista ulkolaudoitusta. Hylyn läheisyydessä nähtävissä irtonaisia puulautoja ja palkkeja.
Hylkyä havainnoitiin 1992 Harry Alopaeuksen järjestämällä meriarkeologian kurssilla.

Allandet 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Rosalalandetin eteläpuolisessa saaristossa Uddskären saariryhmän keskellä Allandetin itäpuolella.
Hajonnut puinen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä.

Helsingfors (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Hangosta länsilounaaseen, Öröstä ja Rosalasta etelään Tryskärsdjupetin alueella, Nämanland-luodosta pohjoiseen.
Kyseessä on rautaisen höyrylaiva Helsingforsin hylky. Kannet ja kyljet ovat romahtaneet pohjalle ja ruoste lähes hävittänyt ohuimmat rautarakenteet. Tukevammat runkopalkit ja järeät höyrypannut ja potkuri ovat sinisimpukoiden peittäminä tukevasti paikoillaan.
Höyrylaiva Helsingfors oli EFFOAn omistama Helsinkiin rekisteröity 1902 rakennettu alus. Haaksirikon sattuessa alus oli matkalla Hampurista Helsinkiin ja se oli määrätty poikkeamaan Hangossa. Alus jäi karille kiinni ja sai vuodon. Pelastusalus Protector koetti pelastaa alusta, mutta myrsky esti toiminnan. Helsingfors kallistui ja kaatui. Kuusi miehistön jäsentä ei ehtinyt poistua laivasta ennen sen kaatumista.

Purunpää Oxholmen 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Purunpään niemen eteläkärjen itäpuolella olevan Oxholmenin saaren pohjoispuolella, noin 30 metriä rannasta.
Limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 14 metriä ja leveys noin 5 metriä. Laitalaudat on naulattu takorautanauloilla ja tiivistetty eläimenkarvarivetyksellä.
Sukeltajaryhmä dokumentoi hylkyä syksyllä 1987 ja hylystä on tehty luonnospiirros. Hylyn arvioitiin rakenteensa ja kokonsa perusteella olevan talonpoikaisalus. Laitalautojen tiivisteenä käytetyistä eläimenkarvoista on teetetty radiohiiliajoitus 1995. Tulos viittaa joko aikaväliin 1650-1680 tai 1760-1810.
Suomen Meriarkeologinen seura ry kuvasi hylkyä vuonna 2015 ja aineistosta tehtiin 3D-mallinnuksia 2016. Toukokuussa 2019 hylky viistokaikuluodattiin BalticRIM-hankkeen vedenalaisinventoinnin yhteydessä.
Hylky sijaitsee lähellä Purunpään niemeä ja Jungfrusundin vanhaa luonnonsatamaa. Jungfrusundia käytettiin yöpymis- ja ankkurointipaikkana ainakin 1500- ja 1600-luvuilla. Ruotsin laivasto käytti aluetta kuljettaessaan joukkojaan. Purunpään niemen eteläkärkeen Krogaruddenille perustettiin 1642 krouvi palvelemaan merenkulkijoita.

Skogskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren saaristossa Purunpään eteläosasta Krogaruddenista noin 7,5 km länsilounaaseen Skogskärin itäpuolella.
Limisaumaisen männystä rakennetun aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Alus on ollut yksimastoinen ja mahdollisesti ainakin osittain katettu. Hylky on kallistunut oikealle kyljelleen ja keula on kohti Skogskärin rantaa. Vasen kylki ja pohja kaarineen ja laudoituksineen on säilynyt muodossaan. Hylyn peräpeili on irronnut rungosta ja oikea kylki on uponnut mutaan. Hylystä on löytynyt tiili, jossa on venäjänkielistä tekstiä.
Suomen meriarkeologinen seura ry (Hannu Rokka) kuvasi hylky 2023 ja teki 3D-mallin. Malli on seuran sketchfab-sivulla nimellä Skogskär, https://sketchfab.com/mas-fi/models

Ånholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren kunnan sisäsaaristossa Taalintehtaalta noin 4,3 km länsilounaaseen Ånholmenin eteläpuolella, eteläkärjestä suoraan etelään noin 20 metrin päässä rannasta.
Kyseessä on puisen suurehkon ja vankkarakenteisen, mutta pahoin hajonneen aluksen hylky. Hylyn pituus on noin 20 metriä. Aluksen limisaumatekniikalla rakennetut kyljet ovat romahtaneet pohjaa vasten, vasen kylki on huonommassa kunnossa kuin oikea, ja osa kylkilankuista on revennyt irti. Oikea kylki on vielä hieman irti pohjasta, mutta sen peräosa on hieman vasenta kylkeä lyhyempi. Kaaritus on hyvin tiheä ja kaaret ovat lähes kauttaaltaan pysyneet paikoillaan vaikkakin katkenneet kylkien romahtamisen seurauksena. Perä ja keula ovat varsin pahoin hajonneet, keula- ja perärangan alaosat ovat jäljellä. Peräranka on kaatunut hylyn vasemmalle puolelle. Hylyssä on kymmenittäin jopa koripallon kokoisia kiviä mm. vasemmalla kyljellä lähempänä perää ja peittäen noin 2/3 oikean kyljen sisäpuolta. Kivien päällä kasvaa vesikasvillisuutta, mikä vaikeuttaa kohteen dokumentointia. Sikoköliä, takilaan viittaavia osia tai sisälaudoitusta ei ole havaittavissa. Esineistöä ei ole näkyvissä. Alus on saattanut olla alunperin noin 23-25 metriä pitkä.
Rannikkosukeltajat on sukeltanut hylyllä 1998. Museovirasto tarkasti kohteen ja otti rakenteista näytteet ajoitusta varten syksyllä 2022. Dendrokronologisen (puun vuosilustoihin perustuvan) ajoitustutkimuksen mukaan (Tuomas Aakala) rakentamiseen käytetty puu on kaadettu aikaisintaan vuonna 1736 (Tuomas Aakala 2023). Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi ja mallinsi hylyn 2023.

Rävskäret a (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Rävskäretin länsipuolella
Kaksi puurakenteista hylkyä vierekkäin.

Rävskäret b (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Rävskäretin länsipuolella
Kaksi puurakenteista hylkyä vierekkäin.

Långnäs ören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Träskön Långnäsin pohjoisrannalla
Hylky, josta ei toistaiseksi tarkempaa tietoa

Vänö Maraholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vänön kaakkoisrannalla, Vänön ja Maraholmen-saaren välisen salmen itäosassa noin 5 metrin syvyydessä mutapohjalla. Muutamia perän ja keulan säilyneistä osista nousee pohjasta noin parin metrin syvyyteen.
Kyseessä on puurunkoisen, todennäköisesti tasasaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 40 metriä, leveys noin 10 metriä. Kyljet ovat kaatuneet tahoilleen ja köli on katkennut kappaleiksi. Aluksen kaaritus on ollut tiheää. Hylyssä on havaittavissa suurikokoisia polvia. Hylyn osia on hautautunut mutaan. Hylyn poikki pituussuunnassa kulkee vanhoja mittalinjoja. Hylky on paikoin täysin vesikasvillisuuden peittämä.
Hylystä on tehty ilmoitus Muinaistieteelliselle toimikunnalle (myöhemmin Museovirasto) 1967 ja uudestaan 1980. Hylyn on arvioitu olevan peräisin 1700-luvulta. Hylyn ajoitusarvio perustuu esinelöytöihin, joita ovat liitupiiput, keramiikka-astiat ja lasipullot. Yksi tunnistettavista liitupiipuista (esinenro 68060:1) on hollantilainen ja todennäköisesti 1740 jälkeen valmistettu. Esineitä on luetteloitu Kansallismuseon kokoelmiin esinenumerolle 68060. Myös 1971 hylystä on nostettu esineitä. Perimätiedon mukaan laiva on ollut tanskalainen.
Sukeltajat ry havainnoi hylkyä 1994 ja teki luonnospiirroksen hylystä. Museoviraston meriarkeologit tekivät hylylle tarkastussukelluksen kesällä 2020.

Gåsharu (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Vänöstä noin 10 km lounaaseen Gåsharunin lounaispuolella.
Puurunkoisen aluksen (tammea?) kappaleita laajalla alueella. Kiinteän hylynosan pituus on n. 30 metriä ja leveys n. 7 metriä. Kohde on ilmoitettu Museovirastolle 1970-luvun alussa.
Hylky tavattiin viistokaikuluotaimella BalticRIM-hankkeen inventoinnissa toukokuussa 2019.

Vostok (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren ulkosaaristossa Kalkskäristä kaakkoon ja Kartenista pohjoiseen.
Paikalla on kolmimastoisen tasasaumaisen purjealuksen hylky, jonka pituus on 32 metriä. Hylky on hajonnut kölin kohdalta kahtia ja kansi on pudonnut kylkiosien päälle. Hylyn oletetaan olevan marraskuussa 1910 uponnut Vostok -niminen kaljaasi. Alus upposi ollessaan tulossa turskalastissa Islannista.

Vera (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kartenin karikko Häröstä etelään
Pieninä osina oleva mahdollisen tiilikaljaasin hylky.

China (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on ulkosaaristossa Vänöstä etelään ja Öröstä lounaaseen Holmbådarna -karikon lounaispuolella.
Metallirunkoisen höyrylaivan hylky, joka on hajonnut osiksi. Romahtaneen hylyn sekalaisia metallirakenteisia osia on Holmbådarna-nimisen karikon kupeessa noin 5 metrin syvyydessä.
Hylky on mahdollisesti China -niminen alus, joka haaksirikkoutui 1.1.1901 matkallaan Englannista Pietariin. Aluksessa oli lastina muun muassa lyijyharkkoja, hiiltä ja myllynkiviä. Alus oli rakennettu vuonna 1869.

Alfred (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Vänön länsipuolella Stora Hästskär-saaren eteläkärjen länsipuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 35 - 40 metriä ja leveys 8 - 10 metriä. Hylyn runko on ehjä ja kansitaso nousee pohjasta noin 15 metrin syvyyteen. Keula- ja peräpakkaa on jonkin verran jäljellä. Keulassa sijainnut ankkuripeli on romahtanut kannen mukana aluksen sisään. Irronneita rakenneosia on hylyn ympärillä. Hylky on osittain vajonnut pohjasedimenttiin. Aluksen rakennusmateriaali on mahdollisesti mäntyä.
Hylky on perimätiedon mukaan englantilainen alus, joka eksyi 1800-luvun puolivälissä Vänön vesillä ollessaan matkalla Pietariin. Alus tuotiin paikallisten avulla lähelle Vänötä, jossa se lopulta upposi ankkuripaikalleen. Alus oli hiililastissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hylyn lastia pelastettiin ja hylky vaurioitui. Myös vilkas sukellus- ja ankkurointitoiminta on kuluttanut ja vahingoittanut hylkyä.
Hylky löytyi 1960-luvulla. 1970- ja 1980-luvuilla harrastajasukeltajat dokumentoivat hylkyä ja sitä käytettiin meriarkeologisten harjoitusleirien kohteena. Museoviraston Harry Alopaeus teki hylystä luonnospiirroksen 1970-luvun alussa. Hylystä on myös Juha Virtasen luonnospiirros vuodelta 1987. Hylyn keulakuva on nostettu ja se on sijoitettuna Vänön kappeliin. Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmiin on luetteloitu hylystä peräisin olevia esineitä numerolle 66114:1-30, muun muassa kiväärin tukki, plokeja, lasi- ja kivitavarapulloja sekä kuparinen nimilaatta.
Suomen meriarkeologisen seuran Juha Hakala on selvittänyt tietoja aluksesta 2018 Lloydsin arkistossa. Hiililastissa olleen Alfredin kapteenina oli L.W.Coverdale. Tullausilmoitus aluksesta tehtiin Juutinraumassa 20.10.1852. Alus haaksirikkoutui 8.11.1852 ja upposi seuraavana päivänä Vänön lähellä Hiittisissä ollessaan matkalla Newcastlesta Cronstadtiin/Pietariin. Vänön kyläläiset pelastivat kapteenin, hänen vaimonsa ja miehistön. Aluksen köysiä, kettinkiä, purjeita, barkassi ja jolla sekä muuta tavaraa huutokaupattiin 4.12.1852 Turussa. Haaksirikko kirjattiin samana päivänä Lontoossa Lloydsin Loss and Casualty Bookiin.

Bredviken (1555) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Dragsfjärdin saaristossa Hiittisten kirkosta vajaat 2 km länteen Hitislandetin pohjoisrannan Bredviken -lahdessa Kalvholmenin itäpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 10-12 metriä ja leveys noin 3 metriä. Alus on ollut männystä rakennettu ja limisaumainen. Hylyn keula ja perä ovat sortuneet ja siitä on irronnut kylkilautoja ja mahdollisia kannen osia. Hylky on osittain mutaan hautautunut. Kylkilautoja on näkyvissä 20-50 cm:n korkeudelta. Hylyn sisällä mudassa on painolastikiviä ja hylyssä on myös havaittavissa mahdollisesti palanutta puuta. Hylystä noin 10 metrin päässä on havaittu mahdollinen tynnyrin kannen osa.
Hylyn yli pitkittäin kulkee kaapeli.
Hylky kuvattiin ja 3D-mallinnettiin 2021 (Topi Sellman, Suomen meriarkeologinen seura ry).

Rönnlandet (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Dragsfjärd, Hiittinen,Rönnlandet
ilmoituksessa puutteelliset paikkatiedot
Pahoin hajonnut hylky, jonka kölipuun mitat 16.6x0.3x0.75m. Hylystä näkyvissä kölipuun lisäksi vain muutamia lautoja.

Stora Sådik (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Nauvon Storlandetin pohjoispuolella Ominaisfjärdenillä Stora Sådik -saaren itärannalla olevassa poukamassa.
Hajonneen purjelaivan hylky, jonka kiinteän osan pituus on noin 10 metriä. Kylkilaudat on kiinnitetty kaariin puutapeilla. Hylyn keskikohdalla on tiiliä (ehkä 20 - 30 kpl), ei kuitenkaan niin paljon, että voisi olettaa aluksen olleen tiililastissa, vaan kyse lienee tulisijasta. Välittömästi tiilien läheisyydessä on puuta, joka on osittain palanut. Hylyn saumoissa voidaan havaita ilmeisesti riveen jäänteitä. 1993 on oletettu, että laivan kölipuu (sekä muitakin hylkyyn liittyviä osia) on noin kymmenen metrin laajuisella alueella.
Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn ympäristöä 1.8.2022, mutta hylky lienee niin lähellä rantaa ruovikossa, että sitä ei pystytty viistokaikuluotaimella havaitsemaan.

Halsholm pohjoisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nauvon Storlandetin eteläpuolella Halsholmin pohjoisrannalla lähellä rantaa.
Pahoin hajonneen puurunkoisen laivan hylky, jonka pituus on 15-20 metriä ja leveys 6-7 metriä. Alus on limisaumainen ja koottu puunauloin. Kaarten vahvuus on 10 x 10 cm. Aluksen runko on muodoltaan hyvin suippo. Vuonna 1996 hylystä nousi kuiville matalan veden ja jäiden johdosta kylkikaaren osa (yksityishenkilö ilmoitti asiasta Museovirastolle).

Kaitas (Alusten hylyt)
Historiallinen; Lillpensorin saaren eteläosan itäpuolella.
Huonokuntoinen purjelaivan hylky, jonka pituus n. 30-40 m, paapuurin kyljen kaarenpäitä näkyvissä pinnan yläpuolella.

Oxholm 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Korppoosta pohjoiseen Norrskatan länsipuolella olevan Oxholm -saaren itärannalla. Pohja on soran ja hiekan sekoitusta. 1967 hylyn kerrottiin olevan noin viiden metrin päässä rantaviivasta.
Limisaumaisen puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 1967 tehtyjen havaintojen mukaan 18-19 metriä ja leveys noin 5 metriä. Hylyn keula ja vasen puoli ovat täysin hajonneet. Laitalaudat on kiinnitetty puutapein. Hylky on osittain hiekkaan hautautunut.
Hylky on tunnettu jo 1960-luvulla. Hylystä on tehty luonnospiirros ja lyhyt raportti 1967 (Harry Alopaeus). Tuolloin hylky kohosi pohjasta 1 - 1,5 metriä. Rantahylyn peräosa oli syvemmällä, noin 1,5 metrissä ja keula alle puolen metrin syvyydessä. Hylyssä havaittiin 44 kaarta, joiden vahvuus oli noin 13 x 13 cm. Kaarien väli oli noin 25 cm.
Barlius-ryhmä paikansi 2024 Oxholm -saaren itärannassa oletettavasti saman rantahylyn, jolla Harry Alopaeus kävi 1967. Barlius kuvasi hylkyä dronella. Rantaviivan suuntaisesti näyttää olevan kaksi hylyn osaa peräkkäin ja eteläisimpänä on kolmas hylyn osa, joka on hieman syvemmällä rannasta viistosti ulospäin.

Lökholm (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky on entisen Korppoon alueella, Korppoon Kyrklandetista pohjoiseen, Norrskatan lounaispuolella, Lökholmin pohjoispuolella, Lökholmin, Lammholmin ja Björkörenin välisellä vesialueella.
Kyseessä on puisen limisaumaisen purjealuksen huonokuntoinen hylky, jonka koko on noin 20 x 7 metriä. Hylky on hautautunut pohjamutaan siten, että kaarenpäät ovat näkyvissä. Painolastikiviä on havaittavissa hylyn styyrpuurin puoleisessa osassa.
Harry Alopaeus sukelsi hylyllä 1967 ja teki hylystä luonnospiirroksen. Hän totesi, että kyseessä on ollut rakenteeltaan hento soudettava alus. Alopaeus sukelsi uudestaan hylyllä syksyllä 2010. Hän arvioi hylyn ajoittuvan 1800-luvulle.

Storpensor (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Storpensorin itäpuolella olevan Svartholmin länsirannassa saarten välisessä salmessa.
Puurunkoisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 30 metriä. Toisen kyljen kaarien päät ovat näkyvissä pinnassa. Hylky näkyy Google maps -satelliittikuvassa (15.6.2020). Hylyn runko on lounais-koillissuunnassa.
Kurt Zilliacus on tehnyt ilmoituksen hylystä 1963 (Zilliacuksen käsin piirretyn kartan kohdenro 12) olettaen hylyn olevan melko vanha mahdollisesti kuunarin hylky. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle myös 1980, jolloin hylyn oletetaan olevan Primus -niminen purjelaiva. Åboländs bygdesjöfart -kirjassa kerrotaan, että kuunari Primus oli rakennettu 1875 Kemiössä. Sen kantavuus oli 113 lästiä, 209,3 (228) rek.ton. Aluksen viimeisin omistaja oli merenkulkija Isakson Pensarista. Kuunari makasi ankkurissa kotilahdellaan, kun koillismyrsky iski alukseen ja se ajautui rantaan Storpensarissa, Svartholmissa ja siitä tuli hylky. Primusta kutsuttiin väylänvarrella Isakssonin perheen viimeiseksi aarteeksi.
Lähde: Åboländsk bygdesjöfart under segel 3. Allan Gustafsson, Uusikaupunki

Impi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Lomin itäpuolisessa lahdessa Korppoosta etelään
1900-l alussa upotettu kaljaasi, josta kaikki käyttökelpoinen huutokaupattiin ennen upottamista

Långlands sund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Saaristomerellä Korppoon pääsaaresta etelään, Aspöstä ja Nötöstä länteen Långlands sundissa, salmen keskivaiheilla, lähempänä Långlandetin rantaa kuin Flakaskärin rantaa.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen noin 20 metriä pitkä hylky, joka on hautautunut hiekkapohjaan lähes kokonaan. Keula, perä ja kaarien päät ovat näkyvissä. Hylyn ympärillä on irtonaisia rakenneosia. Rakennusmateriaali on mahdollisesti tammea.
Hylkyä dokumentoitiin 1975 Museoviraston Suomen merimuseon johdolla ja sen pääteltiin esinelöytöjen perusteella ajoittuvan 1700-luvulle. Esinelöytöihin kuului liitupiipun varsia, tiiliä ja kolmijalkapata.
Harry Alopaeus on rakentanut hylystä pienoismallin, joka kuuluu Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmiin.
Toukokuussa 2019 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa hylkyä ei enää löydetty viistokaiuttamalla, vaikka sen sijainti oli tiedossa. Todennäköisesti kohde on täysin hautautunut hiekkaan.

Långlandet länsiranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Korppoon pääsaaresta etelään ja Nötöstä länteen, Västra Skärgården -alueella Långlandet -saaren länsirannalla olevassa lahdessa.
Pienehkön puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, joka on 1 - 1,5 metrin syvyydessä. Hylyn toinen kylki on täysin tuhoutunut. Kölin kokonaispituus on 22 - 24 metriä.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla. Museoviraston Suomen merimuseo teki tarkistussukelluksen hylkyyn elokuussa 1975 samalla kun Långlands sundin hylkyä (kohde 1584) dokumentoitiin. Kohde todettiin hajonneeksi melko pienikokoisen aluksen hylyksi, alus ollut mahdollisesti "kalastajatyyppinen". Hylystä tehtiin luonnospiirros. Ikä arvioitiin 1700-lukua nuoremmaksi. Hylky löydettiin uudelleen 1993, jolloin yksityishenkilö löysi paikalta kolme lautaa ja yhden kölipuun osan, jotka laskettiin takaisin veteen. Långlandetin ja Flakaskärin alue on tulkittu Myshamn-nimiseksi satamapaikaksi, joka mainitaan tanskalaisessa 1200-luvun itineraarissa eli matkakuvauksessa.

Skeppsbådarna pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Jurmosta kaakkoon Skeppsbådarna -luotojen pohjois- ja koillispuolella rinteessä. Alue on Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosaa, jossa maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden ilman Metsähallituksen lupaa.
Komposiittirunkoisen aluksen hylky (runko puuta, kaaret rautaa). Pääosa hylystä on isoimman luodon pohjois-koillispuolella noin 50 metrin etäisyydellä rannasta. Paikalla on palasia rungosta, masto, takilan osia, messinkipultteja ja puunauloja levinneenä hylyn ympärille ja lähialueelle.
Alus saattaa olla ruotsalainen priki (briggen) Emelie. Alus haaksirikkoutui joulukuun alkupuolella (tai marraskuun loppupuolella) 1905 "Prunsö-Storhara" -alueen luodolle ja hajosi osiin. Aluksen vetoisuus oli 200 tonnia. Kotipaikka oli Skånessa. Alus oli alunperin rakennettu 1850-luvulla ja sitä on korjattu/rakennettu uudelleen 1878. Haaksirikosta on kirjoitettu Hangö -sanomalehdessä (numerot 5.12.1905 ja 9.12.1905).Joskus Emelie -laivaa on luultu myös ahvenanmaalaiseksi.

Mossala Naggarviken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mossalan Naggarvikenissä kivilaiturin luona lahden itäpuolella
Pienemmän aluksen toistaiseksi tarkemmin tuntematon hylky, jota etsittiin vuonna 1997 hyvissä näkyvyysolosuhteissa, sitä kuitenkaan löytämättä.

Degerholm (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Degerholmissa suunnilleen kaapelin kohdalla
Tarkastamaton isohkon aluksen puuhylky

Armo Strömmen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Armon ja Björkön välisessä salmessa, karikossa kivien seassa
Suuremman purjealuksen hylky. 1950-luvulla kyljet olivat pystyssä lähes vedenpinnalle asti, nykyisin romahtaneet, löytynyt kalastuksen yhteydessä.
Tarkastamaton kohde.

Fladan (1596) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Björkön Skriknäsissä
Tarkastamaton pienemmän aluksen hylky.

Mossalan salmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Houtskarista pohjoiseen, Björkön pohjoispuolella lossipaikasta länteen. Paikkatieto on epätarkka.
Noin 20 metriä pitkä puuhylky, jota ei ole tarkistettu.
Kurt Zilliacus tehnyt ilmoituksen vuonna 1963 (käsin piirretty kartta, sijainnit summittaisia). Suullisen perimätiedon mukaan alus olisi ollut jahti, jonka omisti eräs Mickelsson, ja se olisi palanut ankkuripaikallaan. Suullinen tieto Tyyne Tuomiselta (22.3.2001): Mossalan salmessa on "vanha kaljaasi", sijainti lossista 300-500 metriä länteen, Björkön saaren puolella. Tuominen on nähnyt hylyn lapsena (synt. 1919). Veden ollessa kirkasta hylky näkyi, vaikka olikin syvällä lasten mielestä. Hylkyä katseltiin lasten käydessä uimassa ja soutelemassa.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi oletettua hylkypaikkaa 30.5.2021, mutta hylkyä ei havaittu. Tämän jälkeen hylyn sijaintimerkintä muinaisjäännösrekisterissä muutettiin luodatun alueen ulkopuolelle.

Västernäs fladan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Västernäsin ja Horsholmin välisessä lahdessa
Tutkimaton jahtialus, jonka kajuutta on nostettu aikaisemmin työkaluliiteriksi.

Houtskär Södersund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Houtskarin kirkolta noin 2,5 km koilliseen Långnäsin etelärannalla Björkön Södersundissa, rantavedessä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Tutkimaton pienemmän aluksen hylky. Hylky ilmoitettiin Museoviraston edeltäjälle Muinaistieteelliselle toimikunnalle 1963.

Södö (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Södön kaakkoisrannalla, lähellä laituria
Pienemmän aluksen tarkastamaton puuhylky, ilmoittajan mukaan hylyn kaaret ja kylkilaudat ovat näkyneet pinnalle.

Röst (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Houtskarista etelään ja Korppoosta länteen, Storlandet - Berghamnin kaakkoispuolella Lövörenin ja Röstin välissä, 30 - 40 metrin päässä kalliorannasta.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky makaa tasaisella pohjalla kallion juuressa rannan suuntaisesti. Keula osoittaa koilliseen. Hylyn pituus on noin 22 metriä ja leveys 7 metriä. Hylky on pohjassa kölillään hieman paapuurin puolelle kallistuneena. Keula- ja peräranka ovat pystyssä. Kyljet ovat irronneet perärangasta. Keulaosa on ehjempi kuin perä. Hylky on muodoltaan palkomainen, eli molempiin päihin suippeneva. Styyrpuurin puolen pisimmät kaaret kohoavat jopa neljän metrin korkeuteen pohjasta. Ehjää kylkilaudoitusta on jäljellä noin puolentoista metrin korkeuteen pohjasta. Ylempänä laudoitus on kulunutta ja harvaa. Veistettyjen kaarien välit ovat noin 30 - 45 cm. Laidoitus on kiinnitetty kaariin puutapein, metallisia nauloja ei ole havaittavissa. Hylyssä ei ole jälkiä sisälaudoituksesta eikä jäännöksiä kansirakenteista. Mastonkenkää ei ole havaittavissa, ei myöskään mastoa tai muuta takilaa. Hylyn peräosassa on muutamia melko isokoisia kellertäviä tiiliä (noin 30 x 15 x 7 cm). Hylyn sisällä keskiosassa on kolmisenkymmentä isoa luonnonkiveä. Hylyn ympäristössä on joitakin irronneita kylkilautoja ja kaarenosia.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvun alkupuolella. Sukeltaja ja merihistorian harrastaja Kaj Enholm teki havaintoja hylystä 1997. Hylky paikannettiin 2003 Merenkulkulaitoksen tekemien pohjankartoitusten yhteydessä. Hylky tarkastettiin ja sitä kuvattiin 2014 Röstin salmen vedenalaisinventoinnin yhteydessä (Pintafilmi Oy, valokuvia hylystä on inventointiraportissa).

Notören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Houtskarin eteläpuolella Berghamnin lähiympäristössä Notörenin pohjoispuolella.
Pahoin hajonnut puurunkoisen laivan hylky, jonka pituus on 15 metriä ja leveys 2.5 metriä. Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvun alkupuolella. Suullisessa perinteessä sen oletetaan olevan peräisin 1800-luvulta.

Järvis (Alusten hylyt)
Historiallinen; Bertvikin edustalla
Aivan vesirajassa oleva hajonnut tammihylky, josta noussut osia. Tarkemmin tutkimaton.

Granholm (1607) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Houtskarissa Houtskarin kirkosta noin 3,5 km lounaaseen Granholm-saaren kaakkoisniemen itäpuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on ilmoittajan mukaan "galeassi". Museovirasto (Muinaistieteellinen toimikunta) on saanut tiedon hylystä 1960-luvulla, jolloin ilmoittaja haastatteli paikallisia asukkaita ja piirsi kartan useiden hylkyjen sijainnista. Hylylle ei ole tehty arkeologista tarkistusta eikä hylkyä ole ajoitettu tai tutkittu.

Furuholm (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Houtskarissa Kivimo sundin alueella Kivimon etelärannan tuntumassa Furuholmin pohjoispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, mahdollisesti alustyypiltään jahti. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1963.

Rimpsi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rymättylästä länteen Pakinaisen eteläpuolella Kalarannanperä-lahden suulla Ruskiakarin ja Rimpsin saarien välillä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä.
Barlius -ryhmä on viistokaikuluodannut hylyn 2024. Luotauskuva on hylyt.net-sivustolla, ks. Rimpsin hylky.

Ruoppio (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Ruoppion tilan rantavedessä Kalkkusaarten pohjoispuolella
Pahoin hajonnut hylky matalassa vedessä, alus ollut ainakin yli 10 m pitkä. Limisaumainen, kaarien väli noin 40 cm.

Pikisaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun sataman edustalla Turun linnasta noin 1,7 km länsilounaaseen Pikisaaren ja Ruissalon välissä laivaväylän pohjoisreunassa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on vahingoittunut useissa ruoppauksissa ja josta on nostettu runsaasti rakenneosia. Löytöpaikalla väylän reunassa on edelleen hylyn osia ja mahdollisesti myös syvemmällä väylällä.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1971, kun se oli havaittu Turun pääväylän ruoppauksen yhteydessä. Hylkypaikkaa ruopattiin myös 1975. Tietoja ruoppauksiin liittyvistä tapahtumista on saatavissa lähinnä sanomalehdistä. Ylös ruopattuja rakenneosia kuuluu Turun maakuntamuseon kokoelmiin. Arkistotietojen avulla hylky oletettiin 1739 uponneeksi. Hylkypaikkaa ruopattiin jälleen 1984. Tuolloin Turun maakuntamuseo dokumentoi ylös ruopattuja osia, mutta dokumentointitiedot katosivat.
2005 Turun väylää kunnostettiin ja levennettiin. Valmisteluihin kuului hylkypaikan akustis-seisminen luotaus 2002 (Geologian tutkimuskeskus) sekä väylän matalataajuusluotaus 2001 (Merenkulkulaitos). Museovirasto ja Turun Satama sopivat ruoppauksen järjestämisen siten, että hylyn sijaintikohtaa ruopattiin valvotusti ja ylös ruopatut hylyn osat dokumentoitiin Turun Sataman kustantamana. Tutkimusprojektia johti Museovirastossa meriarkeologi Matias Laitinen. Joitakin dokumentoiduista rakenneosista konservoitiin (Suomen merimuseon esineet SMM 352005:1-28). Suurin osa ruopatuista rakenneosista läjitettiin dokumentoinnin jälkeen Rajakarin läjitysalueelle, joka oli poistumassa aktiivisesta käytöstä. Rakenneosista otettiin dendrokronologisia näytteitä. Dendrokronologisen analyysin mukaan viimeisin ajoitettu lusto on vuodelta 1751. Matias Laitisen arvion mukaan alus oli rakennettu 1752-1760 välillä (Matias Laitisen raportti 31.3.2008 ja muut raportit ovat Museoviraston arkistossa).
Lauttarannan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2021 Pikisaari 1 -hylyn alue viistokaikuluodattiin. Luotauskuvissa näkyy isokokoisen puurunkoisen aluksen osia laajalla pitkänomaisella alueella.

Raisionlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun satamasta noin 6 km luoteeseen Raisionlahden itärannalla, telakan edustalla.
Kyseessä on noin 10 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky, joka on osittain pohjasaveen peittynyt. Hylky on havaittu 1960-luvulla, jolloin se oli osittain saveen uponneena.
Sijaintipaikan lähellä tiedetään olleen tiilitehdas. Paikalla myöhemmin olleen uimapaikan laituri oli aiemmin tiilitehtaan käytössä ja sen edustalla oli veden pohjassa runsaasti tiiliä.

Turun satama 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun satamassa Linnanaukon-Slottsfjärdenin alueella.
Ruoppauksessa on tullut esiin hylyn osia, hylyn koon on arvioitu olevan yli 8 metriä mutta alle 14 metriä. Alus on ollut limisaumainen, kylkilaudoitus on kiinnitetty toisiinsa puutapein, joista ainakin osa on kiiloin kiristetty. Tiivisteenä on käytetty tervattua kuitua, todennäköisesti lehmänkarvaa. Ruoppaus tehtiin 1980 ja tuolloin Museoviraston Harry Alopaeus teki paikalle tarkistuskäynnin. Hän sukelsi alueella 5- 0 cm:n näkyväisyydessä havaitsematta pohjamudan sisään meneviä puurakenteita. Hylyn osien lisäksi ruoppauksessa oli tullut esiin muun muassa kolmijalkapadan jalan katkelma ja pääkalloploki.
Samalla tarkastusmatkalla saatiin ruoppaajilta tieto aiemmasta syksyn 1979 hylkyhavainnosta 1980 löytyneen hylyn sijaintipaikasta koilliseen. Molemmat hylyt olivat Turun sataman syvennystöiden alueella.
2022 inventoinnissa paikalla havaittiin anomalioita, jotka saattavat liittyä paikalla olleeseen hylkyyn. Inventoinnin ajankohtana näkyvyys oli huono, joten kohdetta ei voitu tarkistaa sukeltamalla. Kohde vaatii lisäselvityksiä.

Turun satama 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun sataman alueella.
Ruoppauksessa vuonna 1979 imuruoppaaja oli tavannut puuta, mahdollisesti suurikokoisen aluksen kannen, jota pitkin leikkuri oli kulkenut pystymättä irrottamaan siitä osia. Sen sijaan paikalta oli imuputkesta tullut rautainen koriste-esine, mahdollisesti matkustajalaivasta peräisin olevan hattutelineen osa, sekä saviruukun kappale. Aluksen osan pituudeksi on arvioitu liki 40 metriä, kohteen päällä oli savea noin 4 metriä. Löydöstä kerrottiin Museoviraston meriarkeologi Harry Alopaeukselle, kun hän oli tarkistamassa toista ruoppauksessa löytynyttä kohdetta.
2022 paikalla havaittiin heikosti erottuva anomalia, joka oli kooltaan noin 6,5 x 2 metriä.
Anomalia vaikuttaa olevan hienoisessa kuopanteessa. Havainto voi mahdollisesti olla hylyn jäänne, mutta kohteen tarkastaminen ei huonon näkyväisyyden takia ollut 2022 mahdollista. Kohde vaatii lisäselvityksiä.

Mynäjoensuu (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mynälahden Mynäjoensuun puoleisesta rantakaislikosta, Leppäkarista n. 10m Ilmasaareen päin
Veneenjäännös osittain liejuun hautautuneena, toinen osa n. 8.5m pitkä ja 3m leveä, sekä 8m pitkä ja 1.5m leveä kappale muutaman metrin päässä toisistaan.

Verkkoranta 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kaarinan sisäsaaristossa Kuusiston linnanraunioiden itäpuolella "venevajasta noin 100 metriä rannasta".
Puisia rakenteita noin 3 - 6 metrin kokoisen kivimuodostelman alla.
Boris Winterhalter ja Henrik Rosenius kävivät löytöpaikalla Muinaistieteellisen toimikunnan pyynnöstä kesällä 1962. He tarkistivat paikan, jossa oli paikkakuntalaisten tiedon mukaan kivilastissa uponnut proomu. Proomun tiedettiin olevan Kuusiston linnan itäpuolella "venevajasta noin 100 metriä rannasta". Sukellustarkastuksessa löydettiin iso kiviröykkiö, joka oli laajuudeltaan noin 3 - 6 metriä ja korkeudeltaan noin yksi metri. Kivien alla näkyi runsaasti tukkeja. Winterhalter ja Rosenius arvelivat, että kyseessä voi olla jonkinlainen lautta tai ehkä jäällä vedettävä kelkka. Röykkiön kivien todettiin olevan särmikkäitä ja osittain laastin tai vastaavan aineen peitossa.

Kippariluoto (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Kaurissalon pohjoisosassa Kippariluodon lähellä.
Puurunkoisen laivan hylky tai hylyn osan, jonka pituus on noin 18 metriä ja leveys 3,5 metriä. Peräosa on hajonnut, erotettavissa on 35 kaarta, irto-osia rannalla, laudoitusta myös lähirannoilla, ja hylyn ympäristössä irtonaisia kaaria ja lautoja.

Ångbåtsudden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Fallsundet -salmessa noin kahdeksan kilometriä Paraisten keskustasta lounaaseen Mattholmin pohjoisrannan lahdessa, väylän eteläpuolella.
Hylky, jonka pituus on arviolta noin 20 metriä. Rakennusmateriaali on mänty. Hylky näkyy pinnasta kirkkaan veden aikana. Ilmoittajat ovat nostaneet hylystä limikaaren kappaleen.

Nordstjernan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on entisen Nauvon kunnan ulkosaaristossa Borstöstä etelään ja Vänöstä lounaaseen Stora Rödskärin luoteispuolella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka lepää toisella kyljellään. Hylyn pohja on mudan peittämä. Hylky sijaitsee vedenalaisella kielekkeellä siten, että hylyn mastot ja irrallisia rakenneosia on pudonnut kielekkeen alle. Hylyn osien joukossa on havaittavissa varppiankkuri, isokokoinen peräsin, ruoripinna ja muutamia hamppupaaleja (lastia). Laiva on koottu taotuilla rautanauloilla. 1990-luvulla hylyssä oli havaittavissa ruori. Toinen pumpuista oli hylyn ulkopuolella Rödskärin suunnassa. Keulaosassa havaittiin kolme metallista pahoin korrodoitunutta muodostumaa, joita arveltiin merkinantotykkien jäännöksiksi.
Hylyn oletetaan olevan ruotsalainen parkkilaiva Nordstjernan, joka upposi vuonna 1809 lastinaan hamppua, pellavaa ja talia. Haaksirikon jälkeen aluksen mastonhuiput näkyivät pinnalle. Hylyn lastia on nostettu 1920-luvulla; lastin pelastamisen yhteydessä tuohon asti melko ehjänä säilynyt hylky vahingoittui.
Hylkyilmoitus tehtiin Muinaistieteelliselle toimikunnalle vuonna 1962. Hylkyä on tutkittu Museoviraston luvalla useina vuosina 1990-luvulla (Marineros ry). Hylystä nostettiin 1980 Museoviraston luvalla ankkuri, joka oli tarkoitus sijoittaa Borstön museoon Helsingissä tehtävän konservoinnin jälkeen (Urheilusukeltaja 1981/1, s. 18).

Rosinahällarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten ulkosaaristossa Saaristomerellä Myggskärs fjärdenin alueella noin 10,5 km Borstostä lounaaseen ja vajaat 2 km Härbärgskläppen -saaresta kaakkoon, Rosinahällarna -luotoryhmän alueella. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikka on Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosassa, missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden.
Puurunkoisen hylyn osia on rinteessä.
On oletettu, että luodot ovat saaneet nimensä Rosina -nimisen laivan mukaan. Vaasalainen priki Rosina haaksirikkoutui Borstön vesillä syksyllä 1856. Alus oli palaamassa kotiin Pietarista ja sen lastina oli ruis- ja vehnäjauhoa. Hylky sekä sen lastia ja varusteita myytiin julkisessa huutokaupassa maaliskuussa 1857 (29.11.1856 Vasabladet no 31, 2.3.1857 Finlands Almänna Tidning no 50).

Egelskär (Tapahtumapaikat)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Storskärin saariryhmässä sijaitsevan Egelskärin saaren pohjoispuolella.
Kohde sijaitsee Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosassa missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden.
Haaksirikkoutunut hylky lasteineen Egelskärin pohjoispuolella. Kohde on levinnyt rinteessä noin 3 metrin syvyydestä 15 metrin syvyyteen. Kohde on löytöjen perusteella ajoitettu 1200-luvun loppupuolelle. Dendrokronologisen analyysin mukaan aluksen rakentamisessa käytetyt puut on kaadettu 1266-1284 välisenä aikana (Aoife Daly, dendro.dk report 2:2011).
Viimeiset tutkimukset on tehty vuonna 2010. Museoviraston organisoimissa kaivaustutkimuksissa hylyn osat on nostettu ja konservoitu ja ne ovat näytteillä Suomen merimuseossa Kotkassa. Esinelöytöihin kuuluu yli 100 kpl saksalaisia kivisavikeramiikka-astioita, kivihiointen aihioita sekä pronssipatoja ja pronssinen kirkonkello. Esineet ovat Suomen merimuseon kokoelmissa.

Sede (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Nötön Finnviken -lahden länsiosassa.
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 7 metriä. 1996 H2O -sukellusseuran käydessä hylyllä havaittiin, että kaaret ovat pystyssä hylyn toisella kyljellä ja perä- ja keularanka ovat jäljellä. Hylyn on arveltu olevan kaljaasi Sede.

Harald Haarfager (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utöstä lounaaseen ja Svartbådarnasta länteen.
Teräsrunkoisen höyrylaiva Harald Haarfagerin hylky. Runko on repeytynyt kolmeen osaan. Keulaosa lepää pohjassa oikein päin ja peräosa kaatuneena on vasemmalla kyljellään. Suurin hylyn osa on keskilaivaa ja se on pohjassa ylösalaisin. Yksi laivan suurista ankkureista on nostettu ja sijoitettu Kasnäsiin Sinisimpukka -opastuskeskuksen pihaan. Lähes kaikki metallipinnat ovat paksun ruosteen peittämiä.
Bergeniläinen noin 70 metriä pitkä rahtihöyry oli tulossa sokerilastissa Jaavalta Port Saidin ja Gibraltarin kautta Turkuun syyskuussa 1891. Aluksen sijainti oli laskettu väärin ja se joutui karille ja upposi 11. syyskuuta. Miehistö pelastui.

Verkkoranta 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kaarinan sisäsaaristossa Kuusiston linnan kaakkoispuolella n. 20 - 25 m rannasta, noin 30 - 40 cm:n syvyisessä vedessä.
Hajonnut limisaumaisen puualuksen hylky. Kokonaisuuteen kuuluu toistakymmentä hylynosaa noin 20 neliömetrin alalla. Havaittavissa on kölin osa sekä muutamia kylkilaudan ja pohjatukin osia. Kölin osan pituus on 6 - 7 metriä. Puuaines on mahdollisesti tammea.
Harrastajasukeltajien ryhmä ilmoitti Museovirastolle Kuusiston linnan kaakkoispuolelta löytyneistä hylyn osista 1993. Löytö liittyi ryhmän 1992 aloittamaan projektiin Kuusiston linnan vedenalaisten varustusten kartoittamiseksi. Projektin kestäessä tutustuttiin linnan historiaan ja sen ympäristöön, sekä kenttätöinä raivattiin kaislikkoa ja tehtiin sukellusetsintää. Etsinnöissä paikannettiin ulompi ja sisempi paalurivi, entuudestaan tunnetut proomun jäänteet ja mahdollisia satama-allasrakennelmia.

Lyökki (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Lyökin Ylötynkarissa, vanhan luotsiaseman lähellä, noin 25 m rannasta länteen sijaitsee huonokuntoinen puuhylky.
Limisaumaisen aluksen päämitat ovat noin 30 x 8 metriä. Kaikki puuosat ovat leväkasvuston peitossa.
Ylötynkarin läheiseltä merialueelta on mainintoja muutamastakin laivanhylystä. Lyökin hylky saattaa olla 1900-luvun alkupuolella alueelle siirretty 3-mastoparkki Emil, jonka kerrotaan sijaitsevan Omamaankarin eteläpuolella.

Wasaborg (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Pyhämaan pohjoispuolella, Juhannenmerenkartan saaren pohjoisrannalta noin 150 m koilliseen.
Kyseessä on Wasaborg-niminen tammipuinen parkkilaiva, joka kuljetti rahtinaan yleensä hiiltä ja puutavaraa. Alus upposi vuonna 1897. Laiva oli rakennettu Saksassa, Swinemünden telakalla vuonna 1858, ja ostettu Suomeen Uuteenkaupunkiin vuonna 1891 ja Pyhämaahan vuonna 1893.
Jäät ovat kuluttaneet hylkyä niin, että nykyään siitä puuttuu mm. peräosa. Kylkilaudoitusta on säilynyt matalalti.

Päiväkarit (Alusten hylyt)
Historiallinen; Päiväkarien lahdessa, Lepäinen-saaresta vajaat 3km länsiluoteeseen sijaitsee vanhan puualuksen hylky. Syvyyttä kohteella on noin 4 metriä.

Ostrobotnia (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Uudessakaupungissa Rauma-Repolan vanhalla telakka-alueella, telakan ja Hyttyskarin välissä lähellä rantaa sijaitsee pohjamutaan vajonnut puualuksen hylky.
Kyseessä saattaa olla Ostrobotnia-niminen alus.

Häpönniemi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Uudessakaupungissa Rauma-Repolan vanhalla telakka-alueella, telakan ja Hyttyskarin välissä lähellä rantaa sijaitsee pohjamutaan vajonnut puualuksen hylky.
Lähistöllä sijaitsee myös toinen puuhylky, mahdollinen Ostrobotnia (muinaisjäännöstunnus 1702).

Delphin (Alusten hylyt)
Historiallinen; Syväleton ympäristö
Hylkypuita on Syväletto -nimisen saaren ympäristössä siellä täällä. Yhtään toisissaan kiinni olevia kappaleita ei ilmoittaja havainnut. Ilmoittaja epäilee kuitenkin, että hylynkappaleet voivat olla isommastakin aluksesta.
Hylyn oletetaan olevan kaljaasi Delphin, jonka yhtenä omistajana oli J. Johansson Wårdån pitäjästä Ahvenanmaalta. Alus haaksirikkoutui 2.10.1890.

Urpo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pyhärannan edustalla Selkämeressä avomerellä, Rihtniemestä länsiluoteeseen noin 35 metrin syvyydessä. Paikkatieto on epätarkka.
Hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys 5-6 metriä. Kansi puuttuu ja kyljet ovat kaatuneet. Rakenneosien päällä on ilmeisesti osia lastista: rautatankoja ja vaijerikeloja. Keularanka ja pumppu ovat havaittavissa. Mastot ovat n. 100 metriä hylystä pohjoiseen.
Hylky saattaa olla moottorikuunari Urpo, jonka saksalainen sukellusvene upotti 24.10.1916. Urpo oli matkalla Raumalle, kun sukellusvene UB-30 pysäytti sen, komensi miehistön veneisiin ja räjäytti aluksen. Miehistö pääsi soutamaan Raumalle.
Ensimmäisen maailmansodan aikana saksalaiset sukellusveneet upottivat Pohjanlahdella noin 50 laivaa.
Hylky löytyi ensimmäistä kertaa ilmeisesti 1997 Baltic Eye Ltd:n tekemässä viistokaikuluotauksessa.

Gråharuna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Utöstä pohjoiseen Gråharuna -saaren pohjoispuolella.
Hylylle on muinaismuistolain perusteella Lounais-Suomen ympäristökeskuksen päätöksellä määrätty suoja-alue vuodesta 2004 lähtien. Suoja-alueella sukeltaminen ja ankkurointi on kielletty ilman Museoviraston lupaa.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 17 metriä ja leveys noin 5 metriä. Alus on ollut limisaumainen ja kaksimastoinen. Rakennusmateriaali on tammea, mutta laivassa on ollut myös mäntypuisia osia. Alus on uponnut ehjänä. Mastot ovat kaatuneet pohjalle rungon oikealle puolelle kuten myös oikea kylki. Vasen kylki on romahtanut osittain hylyn sisään. Peräsin on kääntynyt perärangan viereen vasemmalle. Alus on ollut tasaperäinen. Hylyn puumateriaali on vahvasti syöpynyttä.
Hylky löytyi 1998 Puolustusvoimien sukeltajien kuntosukellusleirillä. Sukellusseura Kupla ry teki hylyllä kajoamatonta dokumentointia Museoviraston luvalla 2000-luvun alussa.
Museovirasto otti hylystä näytteitä 2005 dendrokronologista ajoitusta varten. Näytteet analysoitiin Lundin yliopistossa. Osa näytteistä on tammea, osa mäntyä. Vain kolme kymmenestä näytteestä voitiin ajoittaa (kaksi tamminäytettä ja yksi mäntynäyte). Laivan rakentamisessa käytetyt puut on kaadettu 1500-luvun jälkipuoliskolla. Käytetty tammipuu on ilmeisesti peräisin Jyllannista tai Schleswig-Holsteinista.
Aluksessa on ollut lastina erilaisia saviastioita, jotka on ajoitettu 1500-1600 -lukujen vaihteeseen, sekä upokkaita. Hylystä on löytynyt myös raha, joka on lyöty Englannissa Towerin rahapajassa vuosien 1505 ja 1509 välillä. Joitakin esineitä on nostettu ja ne kuuluvat Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmiin (SMM1398:1-4 ja SMM32002:1). Museovirasto, Nordic Maritime Group ja Helsingin yliopisto tekivät hylyllä kenttätöitä 2023 kuvaten hylkyä seurantaa varten sekä nostaen upokkaat tutkimusta varten.

Hessund 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Kirjalansaaren eteläpuolella olevassa Hessund - salmessa Hessundin 1938 rakennetun sillan länsipuolella Varvsvikenissä. KKJ N 60 19.477 E 22 20.530.
Tasasaumaisen parikaarilla rakennetun puurunkoisen aluksen hajonnut runko, joka on noin 16 metriä pitkä ja 4 metriä leveä. Rakenteet nousevat noin yhden metrin korkeudelle pohjasta. Peräranka nousee yli 2 metriä pohjasta ja siinä on näkyvissä peräsimen saranarautojen krustit, alaosassa jäljellä vielä ulkolankutusta. Vasen kylki on ehjempi, keula on hajonnut kokonaan. Keulassa (painolasti?) kiviä ja perässä vasemmalla puolella tiiliä (tulisijan jäänteet?). Sikoköli on osaksi näkyvissä ja keskellä alusta on mastonkenkä. Peräosassa hylyn sisällä on noin 1,5 metriä pitkä peräsinpinna. Irtoesineinä on haviattu puinen ploki ja lasitettu valkoinen fajanssikannu (kannu ei oletettavasti kuulu hylkyyn).
Kohde löytyi Merenkulkulaitoksen luotauskartoituksessa. Museovirasto järjesti kohteelle tarkistussukelluksen 3.2.2003 (tarkastussukeltaja T. Liakka, työmestari P. Paanasalo, M. Mattila). Tarkistussukelluksen perusteella on arvioitu aluksen ajoittuvan 1800-luvun lopulle. Paikallisten kertoman mukaan alueella on ollut 1900-luvulla veneveistämö. Hylky paikannettiin myös 2019 Civil Tech Oy Ab:n tekemässä monikeilainluotauksessa. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024.

Vrakgrundet 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utössa pääsaaren koillispuolella, Vrakgrundet-nimisen luodon etelärannalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, josta on jäljellä kaaret, pohjaosa ja vähän sivulaudoitusta.
Perimätiedon mukaan hylky olisi Krimin sodan aikainen, mistä ei kuitenkaan ole varmuutta. Laiva on ehkä poltettu. Englantilaisten kerrotaan polttaneen Krimin sodan aikana Utön satamassa kolme suomalaista laivaa. Sukellusseura H2O on sukeltanut hylyssä kesällä 2003.

Rödjeträsket (2271) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten kirkosta noin 4,5 kilometriä luoteeseen Loskarnäsin Östergårdin tilan alueella, joka oli 1960-luvulla suota (Rödjeträsket). Aiemmin (vielä 1700-luvulla) alueella oli pieni järvi ja sitä ennen alue on ollut meren lahti.
Osia veneestä noussut salaojitustyön yhteydessä 1964 maasta noin 0,5 metrin turvekerroksen alta ja säilytetty sen jälkeen kuivassa konservoimatta. Ei ole tiedossa mitä veneestä on jäljellä maassa. Nostetut osat löytyivät 8,2 metrin matkalta, mutta veneen pituutta ei tunneta. Vene on ollut limisaumalaudoitettu ja osat on liitetty toisiinsa puutapeilla. Löytyneisiin osiin kuuluu mm. kaaren katkelmia, joiden leveys on noin 60 mm ja paksuus noin 40 mm, katkelmia limilaudoituksesta, keularangan osa sekä rivetystä, josta osa on eläimen karvaa ja osa villakangasta. H. Koistisen suorittaman puuainesanalyysin perusteella veneen materiaali on mäntyä.
Kaivuri nosti 1964 noin puolet (pitkittäissuunnassa) saveen hautautuneesta veneestä ylös. Löydöstä ilmoitettiin Turun maakuntamuseoon ja C.J.Gardberg kävi katsomassa venettä sekä otti mukaansa joitakin osia (esinenumero 16316:1-3, kölipuun osa, tukikaaren osa, hankainpuu - viimemainittu voi liittyä myös takilointiin, P. Paanasalon arvio). Tilan asukkaat lähettivät veneen osia radiohiiliajoitettavaksi Kon-Tiki museoon Norjaan keväällä 2003. Vene ajoitettiin vuosille 1490-1645 (kalibroitu). J. Kostet ilmoitti veneestä puhelimitse Museovirastoon Suomen merimuseolle kesällä 2003.

Vidskär 1 (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Vidskärs fjärdenin alueella Vidskärin pohjoispuolella, rannasta laskeutuvan kallion lähellä. Löytöalue ulottuu noin noin 11 metristä 25 metriin. Kohde sijaitsee rinteessä, joka päättyy noin 90 metrin syvyyteen. Alue kuuluu Saaristomeren kansallispuistoon.
Painolastikivien alla oleva puurunkoisen aluksen hylky 11-12 metrin syvyydessä. Pituus on arviolta noin 15 metriä. Joitakin osia on myös 25 metrin syvyydessä. Painolastikivikasa on lähes itä-länsisuuntainen. Kivien alta pilkistää muutamia kaaren päitä ja lankkuja ja kasan toisen pään ulkopuolella näkyy osaksi pohjahiekkaan hautautunutta puuta, oletettavasti aluksen köliä. Ilmeisesti aluksen kannesta peräisin olevaa puutavaraa (kansipalkkeja) on pitkin pohjaa. Alarinteessä on havaittu 2024 pohjatukki ja yli 60 cm leveä lankun kappale. Tunnistettavia osia 2024 ovat myös ankkuripeli, pumpun putken puolikas tai vesikouru ja keularangan pala. Puuaines on kulunutta. Painolastikivien joukossa on 2007 havaittu tiiliä ja kalkkikiveä. Hylystä on 2003 nostettu kaksi metallipataa, jotka ovat Suomen merimuseon kokoelmassa päänumerolla SMM62003. Vuonna 2007 hylystä nostettiin metallikannu, jonka numero on SMM82007:1.
Gustav af Klintin kartalla vuodelta 1813 Vidskärin pohjoispuolelle on merkitty ankkuripaikka. Nautic Club ry löysi hylyn 2003. Museovirasto teki tarkistuskäynnin hylylle 2003 sekä toisen tarkistuskäynnin rajavartiolaitoksen kanssa 2007. Suomen meriarkeologinen seura ry (Topi Sellman ja Markku Luoto) sukelsivat ja viistokaikuluotasivat hylkyalueen heinäkuussa 2024. Hylky kuvattiin ja 3D-mallinnettiin.

Stora Rödskär 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Rosalalandetista noin 14 km etelään, Stora Rödskäristä n. 1 km lounaaseen, Bengtskäristä n. 2,2 km länsiluoteeseen, n. 50 m pienen luodon ja matalikon lounaispuolella. Pääosa aluksesta noin 35-42 metrin syvyydessä.
Hajonneen puisen aluksen jäänteitä ja lastina ollutta kivihiiltä alueella joka ulottuu matalikolta 3-5 m syvyydestä syvemmälle, aluksi vääntyneitä lyijylevyjä, puuosia noin 15- 42 m syvyydessä. Hylyn taustasta ei ole tutkimustietoa, mutta hylyn ilmoittajan mukaan saattaa olla kyseessä priki Pauline, joka rantautui Hiittisten ulkosaaristossa 9.11.1896 matkalla Apenradesta Bjernoon.

Karhusaari (2310) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Angelniemen Karhusaaren luona, rannasta noin 5 metrin etäisyydellä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky. Hylystä tiedetään nostetun mm. ruori ja kulkuvalot.

Högland 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Höglandin eteläpään länsipuolella melko lähellä rantaa.
Hajonnut puinen hylky kallion päällä.

Ahvensaari 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Ahvensaaren väylän eteläpuolella
Tuntemattoman puualuksen hylky

Päisterpää (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kemiön saaren länsiosan pohjoispuolella salmessa, Päisterpään niemen etelärannalla loivassa rinteessä 7-9 m syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen tasasaumaisen aluksen huonokuntoinen hylky, jonka pituus on noin 28 metriä ja leveys 7,5 metriä. Hylyn korkeus pohjan tasosta on 2-3 metriä. Keularanka puuttuu ja keula on auennut. Ankkuripeli rautaosineen on jäljellä. Ankkuripelistä perään päin on pumpunputki. Kansilankutus on irronnut ja kansipalkkeja ja polvia on näkyvissä. Keskilaivassa on katkenneen maston alaosa. Peräpeili puuttuu. Peräosassa on havaittavissa tiiliskiviä. Aluksessa on ollut parikaaret. Hylkyyn on tarttunut kalaverkkoja.
Hylky havaittiin Merenkulkulaitoksen tekemässä monikeilainluotauksessa 2002. Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki kohteelle tarkastussukelluksen 2011.
Alueella on käyty Päisterpään taistelu Suomen sodan aikana. Hylystä länteen on sijainnut tiilitehdas, joka lopetti toimintansa 1950-luvulla. Tiilitehtaan rannassa lastattiin laivoja.

Sampo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Tistronkläppenin ja Rönnbuskkläppenin välissä olevan pienen luodon lounaispuolella, Houtskarin Storlandetista n. 4,7 km lounaaseen.
J. Sulkun mukaan kyseessä on kaljaasi Sampo.

Marskäret (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hiittisistä itäkoilliseen, Marskäretin saaren rantavedessä mutapohjalla 0,5 - 1,5 metrin syvyydessä, Marskäretin ja Bärsskäretin välisessä salmessa.
Huonokuntoinen puualuksen hylky, jonka pituus on 8 - 10 metriä ja leveys noin 3 metriä. Kohde on ruotomainen hylky; kölilinjan molemmin puolin on havaittavissa noin 6 - 7 kaarta. Ympärillä on irrallisia rakenneosia. Kaarten päällä on isohkoja luonnonkiviä. Hylyssä on myös neliönmuotoisia tiiliä.
Hylky havaittiin sattumalta kesällä 2004, kun kohteen ilmoittaja oli kiinnittymässä veneellä Marskäretin ja Bärsskäretin väliseen salmeen. Kirkkaan veden aikana hylky on havaittavissa rantavedessä pinnalta käsin.

Rauvolanlahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Turun eteläpuolella Rauvolanlahdessa vedenpuhdistamon kaislikon edustalla.
Paikalla on puualuksen hylky, josta on jäljellä kylkikaaret ja osa laudoituksesta.
Hylky löytyi ruoppaushankkeen yhteydessä 2007.

Kramppi Vapakari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turusta lounaaseen Airiston eteläosassa Aaslaluodon ja Krampin välisessä salmessa Vapakari-nimisen saaren eteläpuolella.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, joka vaikuttaa tavanomaista kalastusvenettä kookkaammalta. Hylyn pituudeksi on arvioitu noin 10 metriä. Alus on ollut limisaumainen. Kaaripuut vaikuttavat vahvoilta ja pohjalaudat leveiltä. Muutamat alimmista kylkilaudoista ovat paikoillaan.
Hylkyä on arveltu nuottaveneeksi.
Krampin lähistöltä tunnetaan useita maassa olevia muinaisjäännöksiä. Krampin lähellä käytiin meritaistelu Suomen sodan aikana 1808.

Skeppsbådarna itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Jurmosta koilliseen, Skeppsbådarna luodoista itään muta- ja sorapohjalla (Storharunista koilliseen, Lillharunista luoteeseen). Hylky sijaitsee Saaristomeren kansallispuiston rajoitusalueella, jossa maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen ympäröivillä vesialueilla on kielletty ympäri vuoden ilman Metsähallituksen lupaa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 28 metriä ja suurin leveys 7 - 7,5 metriä. Perässä leveys on 5,7 metriä. Suurin osa kansilaudoista ja kansirakenteista puuttuu, samoin suurin osa peräpeiliä. Peräsin on paikoillaan. Keulassa etumaston etupuolella on puinen ankkuripelin tukki, jonka pituus on noin 4,4 metriä. Sen lähellä on laivakellonkehikko pois paikoiltaan siirtyneenä. Keulan tuntumassa styyrpuurin puoleisella partaalla on ankkuri.
Hylky löytyi Baltic Eye:n ja Pro Vrouw Maria ry:n viistokaikuluotauskartoituksessa 1998, jolloin tavoitteena oli löytää 1700-luvun kuuluisa Vrouw Maria -hylky. Museovirasto teki hylylle tarkastussukelluksen 16.5.2008 (Stefan Wessman). Erään arvion mukaan alus ei ole hollantilaistyyppinen, vaan vaikuttaa pikemminkin ruotsalaiselta tai saksalaiselta Itämeren alukselta. On mahdollista, että tämän tyyppisillä laivoilla on voitu huoltaa armeijaa Ruotsista käsin Kustaa III:n sodan aikana.

Djupdalen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta noin 12 km etelälounaaseen Stortervolandetin etelärannan lähellä Djupdalen -salmessa, salmen pohjoisrannan tuntumassa noin 30 metrin etäisyydellä rannasta.
Noin 10 metrin pituinen osittain hajonnut hylky. Keularangan ja perärangan alaosat vielä paikoillaan. Alus on ollut tasaperäinen ja siinä on ollut ainakin yksi masto. Keulan säilynyt alaosa on suhteellisen terävä.
Hylyn löysi Pargas Tumlare rf 2008. Hylystä oli kuultu huhuja ja se paikannettiin luotaamalla.

Stora Ängesön (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hiittisten saaren pohjoispuolella, Stora Ängesön ja Träskholmenin väliin jäävällä vesialueella.Laivaväylän länsipuolella olevasta itäviitasta n. 150-200m etelään
Puurakenteinen hylky, jonka pituus n. 25m ja leveys n. 6.5m
Hylky on oikeinpäin savipohjaisessa rinteessä keulan osoittaessa länteen. Kannellinen ja vankkarakenteinen. Keulassa vallitsevana on suuri ankkuripelin tukki poikittain kiinni jalustallaan. Keulan paapuurin kyljen ulkolaudoitusta on irronnut keularangasta ja heti sen jälkeen edelleen paapuurin puolella kyljestä kohtisuoraan ulos tulee 3kpl jykeviä parruja, joiden pituus kyljestä on noin 70 cm. Paapuurin puolella keulassa on kokorautainen tukkiankkuri tuettuna laitaan. Tasaperäisen aluksen perä on osittain hajonnut. Tasaisella peräkannella on peräsintukkia muistuttava massiivinen parru. Aluksen keskiosassa olevassa lastiruumassa on säännölliseen muotoon työstetty iso, punertavaa kiveä oleva kivipaasi.
Hylyssä myös tiiliä, joista yksi nostettu merimuseon kokoelmiin (SMM03797).

Brännskär (1659) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nauvon ja Kirjais -saaren eteläpuolella Brännskärin länsiosan etelärannan tuntumassa, noin 50 metrin etäisyydellä rannasta.
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on 18,20 metriä ja leveys 5,50 metriä. Hylky makaa pohjassa kölillään oikeinpäin siten, että keula on ylärinteeseen. Isomaston huippu nousee neljään metriin. Kyljet ovat vielä osittain ehjät. Keula- ja perärangat nousevat noin neljä metriä pohjasta, mutta muuten keula ja perä ovat rakenteiltaan romahtaneet.
Hylky on löydetty 1991. Merenkulkulaitos havaitsi kohteen vuonna 2000 tehdessään alueella merenpohjan kartoitusta. Museovirasto teki tarkastussukelluksen kohteelle 13.10.2010.

Vrouw Maria (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paraisten kaupungissa Trunsjön kylän vesialueella Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosassa Natura -alueella, missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden ilman Metsähallituksen lupaa. Hylyllä on muinaismuistolain perusteella määrätty suoja-alue, jonka keskipiste on Namnlösan- luoto. Suoja-alueella sukeltaminen ja ankkurointi on kielletty ilman Museoviraston lupaa. Alueen halkaisija on 1500 metriä. Suoja-alue on merkitty merikartoille. Hylky sijaitsee Namnlösan-luodon kaakkoispuolella. Vesialuetta hallinnoi Metsähallitus.
Hylky sijaitsee kallioluotojen ympäröimässä pienessä syvänteessä, jossa syvyys on noin 40 metriä. Hylky on asettunut kölilleen ja sen runko on lähes kokonaan näkyvillä. Hylyn runko on erittäin hyvin säilynyt ja kahden maston alimmat osat ovat edelleen pystyssä. Se on noin 26 metriä pitkä ja seitsemän metriä leveä. Kolmiosaisten mastojen ylimmät kappaleet ovat pudonneet hylyn styyrpuurin puolelle. Kannella on irronneita rakenneosia sekä takilan kappaleita. Keulapuomi on pudonnut merenpohjalle keularangan viereen. Hylyn sisätiloista on erotettavissa lastiruuma, perähytti ja keittiö.
Kohde on Vrouw Maria –nimisen hollantilaisen purjealuksen hylky ja se on kulttuurihistoriallisesti arvokas. Vrouw Maria oli lokakuussa 1771 matkalla Amsterdamista Pietariin, kun se ajautui myrskyssä kareille ja upposi pelastusyritysten jälkeen lopulta lokakuun 8. ja 9. päivän välisenä yönä. Aluksen mukana upposi myös suurin osa sen lastista, jossa tiedetään olleen keisarinna Katariina Suurelle menossa olleita tauluja. Muilta osiltaan lasti koostui pääasiallisesti ajalle tyypillisestä kauppatavarasta kuten elintarvikkeista, kankaista ja väriaineista. Vrouw Marian koko miehistö pelastui haaksirikosta. Ennen laivan uppoamista miehistö onnistui saaristolaisten kanssa pelastamaan alukselta tavaroita, joita huutokaupattiin myöhemmin Turussa.
Vrouw Maria -hylkyä on tutkittu 2000-luvun alussa kansainvälisen MoSS -tutkimusprojektin yhteydessä EU:n rahoituksella. Hylkyä tutkittiin myös 2009-2012 Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoittamassa Vrouw Maria veden alla -projektissa. Suomen meriarkeologinen seura on dokumentoinut hylkyä ja tehnyt siitä 3D-mallin.

Kaurissalo Pleikilänviikki (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Kustavin Kaurissalossa, Pleikilänviikin itärannan tuntumassa.
Rantaan hautautunut puisen hylyn pohjaosa, josta on näkyvissä kaaria.
Hylky löytyi kesällä 2008, kun merenlahden vesi oli poikkeuksellisen matalalla.

Seili Lammasluoto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Seili Lammasluoto sijaitsee Seilin pääsaaren länsipuolella Kolkan ja Katavaluodon
luoteispuolella ja Nurmisen sekä Nurmistenaukon kaakkois- ja itäpuolella. Latomukset sijaitsevat saaren lounaislaidalla, noin 80 metriä nykyisestä lounaisrannasta koilliseen sijaitsevalla kuusi- ja mäntymetsän ympäröimällä kalliotasanteella.
Kaksi noin 4 metriä leveää kivilatomusta, jotka muodostuvat kookkaista, halkaisijaltaan noin 30–60 cm leveistä kivistä ladotuista kivikehistä. Kivikehien sisäpuolella sijaitsee arviolta yhdestä tai kahdesta kivikerrasta muodostuva, samansuuruisista kivistä muodostuva latomus. Kehämäiset latomukset sijaitsevat vierekkäin kalliotasanteella.
Luoteispuoleinen latomus 1 (Pkoo = 6690949, Ikoo = 3220220 [YKJ]) on vain vähän
pintakasvillisuuden peittämä ja ulkoisilta piirteiltään säännönmukaisempi.
Kaakkoispuoleinen latomus 2 (Pkoo = 6690941, Ikoo = 3220227 [YKJ]) on luonteeltaan epäselvempi sekä osin kuolleen katajapensaan ja sammalen peittämä.

Sahajärvi (1000017192) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Teijon ruukin kaakkoispuolella sijiatsevan Sahajärven länsipäässä sijaitsee ns. Sahajärven luonnonpuisto, jonka poikki kulkee purouoma. Uomaan on rakennettu useita patorakenteita ja teollisuusrakennuksia (mm. ns. Kjeekin saha ja luumylly) viimeistään 1700-luvulta alkaen. Puro muodostaa kahden, edelleen suurelta osin toimivan patorakenteen väliin patolammen, jonka rannoilla on ollut 1900-luvulla laaja istutettu puisto. Vuonna 2009 tehdyssä inventoinnissa alueelta löydettiin patorakenteiden lisäksi vanhoja polkurakenteita, rakennusten perustuksia, kuopanteita ja kivi- ja maarakenteita. Rakenteet ajoittuvat 1700-1900-luvuille. Alue on luonnonsuojelualuetta ja Metsähallituksen hallinnassa.

Lakiassuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivassa etelärinteessä. Kohde muodostuu sekä ryssänuunista että hiilimiilusta.
Kyseessä on matala puuston peittämä pyöreä kumpu, jonka halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus noin metrin. Kummun reunoilla ylärinteen puolella on kaksi kaivantoa, joiden leveys on noin metri ja pituudet kolme ja viisi metriä. Ne sijaitsevat kummun ulkokehällä. Kummun keskelle tehdystä koekairauksesta paljastui kairan mittainen hiili ja nokimaa ( n. 60 cm.). Miilunpohjasta noin kuusi metriä koilliseen sijaitsee Lakiassuon ennestään tunnettu kivilatomus eli ryssänuuni.
Kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilu ja siihen liittyvän mahdollisen miilumajan tai
potaskanvalmistuspaikan jäännökset (Ns. ryssänuuni maavallirakenteineen). Alueella on ollut ruukkitoiminta vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.
Katso kohde Lakiassuo 2 mj.rek.nro 1000017631

Lakiassuo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee tasaisella hiekkakankaalla, joka on laikkumätästetty ja johon on juuri istutettu taimikko. Maasto on avointa. Kohde sijaitsee metsätien reunassa, sen itäpuolella noin 50 metrin korkeuskäyrällä itään aukeavalla muinais-rantatörmällä. Maaperä vaihtuu törmän alla eli itäpuolella suomaiseksi.
Kohde rajautuu havaittujen löytöjen, kvartsi-iskosten (KM 35583) mukaisesti noin 10 x 10 metrin kokoiselle alueelle. Kyseessä on löytöjen, rantakorkeuden ja ympäristön perusteella mesoliittinen kivikautinen asuinpaikka, paremminkin mahdollisesti väliaikainen leiripaikka. Tuolloin alue on ollut saaristoa ja paikka melko suuren saaren itärannan suojaisessa lahdelmassa.

Onnelannummi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee mäntyhiekkakankaan loivan rinteen pienellä eteläterassilla, aluskasvillisuutena kanerva ja puolukka.
Vuoden 2010 inventoinnissa retkeilyreitin polulta voimajohtolinjan kohdalta metsänreunasta löytyi kolme kvartsi-iskosta (KM 35584) noin 30 metrin matkalta. Ympäristöön ei tehty koekuoppia. Kohde rajautuu pistemäisesti havaintojen mukaan. Alue saattaa kuitenkin olla laajempi kuin löydöt
osoittavat. Ympäristö on asuinpaikalle erinomainen sijaiten hiekkakankaan muinaisella etelään suuntautuvan pienen lahden rantaterassilla.

Ruojakuoppa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa on kaksi hiilimiilun jäännöstä. Miilu nro 1 sijaitsee tien ja metsätien
kulmauksessa. Miilun länsiosa on aavistuksen tuhoutunut tiehen liittyvässä maaleikkauksessa. Muodoltaan pyöreän, matalana kumpuna erottuvan miilun halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä alarinteen puolella, ylärinteessä kumpu on maan tasainen. Miilun ulkokehällä on viisi isoa
kuoppaa, jotka ovat liittyneet miilun ilmansäätöön. Miilun päällä kasvaa kymmenen mäntyä.
Miilu nro 2 sijaitsee 1:stä noin 30 metriä kaakkoon metsätien itäpuolella ja erottuu selkeänä mustikan peittämänä kumpuna. Miilun halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Kumpu on tasalakinen. Miilun ulkokehällä ei ole ilmansäätöaukkoja. Miilun päällä kasvaa kymmenkunta mäntyä ja länsireunan yli
kulkee melko tuore metsäkoneen ura, joka on tehnyt miilun jäännökseen painuman
Kyseessä on kahden hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Nenustannokka 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee mäntykankaan loivalla länsirinteellä noin 20 metriä retkeilyreitin polulta länteen.
Kyseessä on heikosti erottuva matala kumpu, jonka päällä kasvaa parikymmentä mäntyä. Kohteesta erottuu parhaiten kumpua ympäröivä matala
kehämäinen kaivanto sekä siihen kytkeytyvät matalat kuoppalevennykset, jotka ovat jalka-aukkojen eli ilmansäätöaukkojen paikkoja. Kummun korkeus on noin 30-50 cm ja halkaisija noin 12 metriä.
Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun jäännös. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Nenustannokka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee länteen viettävällä mäntykankaalla retkeilyreitin polulta noin 20 metriä länteen.
Kyseessä on heikosti erottuva matala kumpu, jonka päällä kasvaa kymmenkunta isoa mäntyä. Kohteesta erottuu parhaiten kumpua ympäröivä matala
kehämäinen kaivanto sekä siihen kytkeytyvät matalat kuoppalevennykset, jotka ovat jalka-aukkojen eli ilmansäätöaukkojen paikkoja. Kummun korkeus on noin 30-50 cm ja halkaisija noin 12 metriä.
Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun jäännös. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Nenustannokka 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tasaisella mäntykankankaalla on neljä hiilimiilun jäännöstä aivan vierekkäin.
Isoin miilunjäännös on aivan retkeilyreitin länsireunassa kiinni. Kehysvallin halkaisija on noin 14 metriä ja sen ulkokehällä on kuusi jalka-aukkoa eli ilmansäätöaukkoa, jotka ovat leveydeltään noin metrinja pituudeltaan noin kaksi metriä sekä syvyydeltään hieman alle metrin. Miilun kehysvallin korkeus on noin
0,7 metriä ja se on osin katkeileva. Kehysvallin leveys on noin metrin. Miilukummun sisäosa on tasainen kraateri.
Isoimman miilun länsipuolella on kolme pienempää miilun jäännöstä. Eteläpuolella lähimmän miilunpohjan halkaisija on noin kuusi metriä. Se erottuu kraaterimaisena ojanteen ympäröimänä kohoumana, jonka päällä kasvaa iso mänty, kuusia ja pari koivua. Tämän eteläpuolen vallissa on kiinni halkaisijaltaan noin 13 metrisen miilun jäännös, joka erottuu pyöreänä kumpuna. Sen korkeus on noin 0,5 metriä ja sitä ympäröi ojanne. Miilunpohjan päällä kasvaa parikymmentä isoa kuusta ja koivua. Pienimmän miilunpohjan luoteisreunassa on neljäs hiilimiilun jäännös, joka on muodoiltaan hieman epämääräinen kumpu. Sen halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin metri. Kumpua ympäröi katkeileva ojanne sekä yksi kuoppa. Miilunpohjan päällä kasvaa parikymmentä isoa mäntyä ja kuusta sekä pienempiä koivuja.
Kyseessä on neljän pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686- 1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Lähteensuo 2 (1000017663) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee loivalla itärinteellä, hiekkakankaalla. Kyseessä on hyvin erottuva, isojen ojamaisten jalka-aukkojen eli kuoppien ympäröimä neliskanttinen
kumpu. Kummun halkaisija on noin kymmenen metriä ja korkeus noin metrin. Kummun päällä kasvaa parikymmentä runkoa. Kohde sijaitsee noin kymmenen metriä metsätiestä itään.
Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun jäännös. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Lähteensuo 3 (1000017664) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme vierekkäistä miilun jäännöstä sijaitsevat loivassa itärinteessä metsässä.
Miilukumpujen korkeus on noin puoli metriä ja halkaisija noin kymmenen metriä. Kumpujen ulkokehällä on jalka-aukot eli kuopat. Lähin miilukumpu sijaitsee noin kuusi metriä tiestä kaakkoon, toinen noin yhdeksän metriä tiestä ja kolmas tietä lähimmän länsipuolella, muutaman metrin päässä edellisestä.
Kyseessä on kolmen pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Lähteensuo 4 (1000017665) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tasaisella mäntykankaalla on kaksi hiilimiilun jäännöstä aivan toisissaan kiinni.
Isompi miilunjäännös on metsätiessä kiinni, sen itäpuolella. Metsätie on leikannut osan miilukummun länsireunasta pois. Kohde erottuu hyvin pyöreänä, jalka-aukkojen eli kuoppien ympäröimänä kumpareena. Miilukummun halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin 0,8 metriä. Miilukummun päällä kasvaa noin 15 runkoa.
Miilukummun itäpuolella aivan siinä kiinni on toinen miilun jäännös, jonka halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Miilukummun ympärillä on jalka-aukot eli kuopat. Kummun päällä kasvaa seitsemän mäntyä. Alueen koko on 20 x 30 metriä.
Kyseessä on kahden pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686- 1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Historiallinen; Tasaisella mäntykankaalla on kaksi rakennetta. Isompi on selkeästi erottuva tasalakinen kumpu, jonka ympärillä on jalka-aukot eli kuopat. Kummun halkaisija on noin 14 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Kummun päällä kasvaa noin 20 runkoa. Kumpu sijaitsee noin 25 metriä metsätiestä itään. Kummusta noin kymmenen metriä pohjoiseen on suorakaiteen muotoinen, kolmelta sivulta maavallien ympäröimä kuoppa. Eteläsivulla ei ole maavallia. Kuoppa on etelä-pohjoissuuntainen, noin metrin leveä, kaksi ja puoli metriä pitkä ja puoli metriä syvä. Vallit mukaan lukien rakenne on noin neljä metriä pitkä ja kaksi metriä leveä. Vallien ympärillä on vielä ojanteet. Valleissa on sammalen alla hiekka ja noin sentin vahvuinen huuhtoutumiskerros, mutta ei hiiltä. Alueen koko on noin 20 x 30 metriä.
Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun sekä todennäköisesti siihen liittyneen miilumajan jäännös. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Nenustannummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tasaisella mäntykankaalla noin 10- 50 metrin etäisyydellä asfalttitiestä etelään Piikain- ja Miilunummelle menevän retkeilyreitin molemmin puolin.
Kohteessa on yhteensä viisi rakennetta, joista neljä miilua on polun
länsipuolella tiiviihkössä ryhmässä. Niiden lisäksi on polkua lähinnä olevaa miilukumpua vastapäätä polun itäreunassa kiinni yksi mahdollinen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännös.
Polkua lähinnä olevan miilukummun halkaisija on noin 12 metriä, muiden noin 15 metriä. Miilukumpujen korkeus on noin 0,5 metriä ja niiden ulkokehillä on kullakin kuusi-kahdeksan kappaletta jalka-aukkoja eli kuoppia. Miilukumpujen päällä kasvaa yhteensä noin 50 mäntyä ja jokunen kuusi.
Mahdollinen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännös on maavallien ympäröimä itä-länsi suuntainen kuoppa, jonka itäpäässä on ns. ryssänuunityyppinen kiviuuninjäännös. Koko rakenteen leveys
on noin neljä ja pituus noin kuusi metriä. Valleja ympäröi ojanne. Rakenteen suuaukko on miiluille päin länteen. Rakenteen päällä kasvaa puita, joten se erottuu suhteellisen heikosti. Alueen koko on noin 50 x 50 metriä.
Kyseessä on neljän pystymallisen hiilimiilun sekä tulisijallisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Nenustannummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee tasaisella mäntyhiekkakankaalla aivan retkeilyreitissä kiinni.
Retkeilyreitin itäpuolella sijaitsee selkeästi erottuva tasalakinen kumpu, jonka ulkokehällä on isoja kuoppia eli jalka-aukkoja. Kummun halkaisija on noin 18 metriä ja korkeus noin 0,8 metriä.
Kummun pohjoisreunasta pohjoiseen noin kuusi metriä ja noin 15 metriä retkeilyreitistä itään on neliskanttinen lounais-koillissuunntainen hiekkavalliperustus, joka on kooltaan noin neljä x neljä metriä.
Perustuksen koillispäässä on kivisen tulisijan jäännös, joka on tehty muutamasta laakakivestä. Alueen koko on noin 35x 35 metriä.
Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun sekä siihen liittyvän mahdollisen tulisijallisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet
ajoittunevat tuolle ajalle.

Papinmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee tasaisella mäntyhiekkakankaalla Piikainnumelle menevän retkeilyreitin reunassa sen itäpuolella. Kyseessä on miilukumpu,
josta erottuu polulle parhaiten iso ilmansäätökuoppa eli jalka-aukko miilun läntisellä ulkokehällä. Miilukummun halkaisija on noin 14 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Kummun päällä kasvaa noin 15 runkoa.

Papinmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tasaisella mäntykankaalla Piikainnummelle menevän reitin varressa ja siihen kuuluu kaksi rakennetta.
Miilukumpu on Piikainnummelle menevässä reitissä kiinni, sen länsipuolella. Kummun halkaisija on noin 18 metriä ja korkeus 0,2 - 0,5 metriä. Miilukummun laki on tasainen. Kummun ulkokehällä on neljä isoa ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa eli kuoppaa. Kummun päällä kasvaa noin 30 runkoa.
Miilua vastapäätä on mahdollisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännös polun toisella eli itäpuolella noin metrin polusta. Jäännöksestä erottuu parhaiten kivistä ladotun sammaloituneen ja rauenneen tulisijan jäännös noin metrin korkeana ja kaksi metriä halkaisijaltaan. Tulisijanjäännöksen
lounaispuolella on maasta kasattujen perustusten vallit, kooltaan noin 4 x 4 metriä.
Alueen koko on noin 30 x 30 metriä.
Kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilu ja siihen liittyvän mahdollisen miilumajan tai
potaskanvalmistuspaikan jäännökset (Ns. ryssänuuni maavallirakenteineen). Alueella on ollut ruukkitoiminta vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Postinummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tasaisella mäntykankaalla Piikainnumelle menevästä polusta noin 50 metriä itään. Kohde muodostuu kolmesta miilun jäännöksestä, jotka ovat tiiviissä ryhmässä. Kahden isomman miilukummun halkaisija on noin 14 metriä ja yhden pienemmän noin kuusi metriä. Pienen miilukummun sisäosa on kuopalla, isommat ovat melko tasalakisia. Miilukumpujen korkeus on noin 0,5 - 0,7 metriä. Miilujen ulkokehällä on jalka-aukot eli ilmansäätöaukot eli kuopat. Kumpujen päällä kasvaa kolmisenkymmentä runkoa.
Alueen koko on noin 35 x 35 metriä.
Kyseessä on kolmen pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Punassuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat mäntyhiekkakankaalla harjunrinteen eteläjuuressa parkkipaikan reunassa. Kohteeseen kuulu kolme hiilimiilua, joista yksi on lähes kokonaan tuhoutunut. Se on jäänyt pääosin parkkipaikan alle.
Miilu nro 1 sijaitsee Parkkipaikan pohjoisreunassa retkeilyalueelle lähtevän polun itäreunassa ja erottuu parkkipaikan törmällä selvästi. Miilukummun halkaisija on noin 14 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Kumpu on tasalakinen, mutta sen keskellä on metri x metri kokoinen kuoppa, jonka syvyys on noin 0,4
metriä. Miilukummun ulkokehällä alarinteen puolella on kolme kuoppaa eli jalka-aukkoa eli ilmansäätöaukkoa. Kummun päällä kasvaa parikymmentä mäntyä.
Miilukummusta noin viisi metriä koilliseen on noin kaksi x kolme metrinen ja 0,5 metriä syvä laakea kuoppa, joka saattaisi olla maahan kaivetun miilumajan jäännös.
Miilu nro 2 sijaitsee parkkipaikan länsireunasta noin 20 metriä länteen metsän puolelle. Selvästi erottuvan miilukummun halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Tasalakisen miilukummun ulkokehää ympäröi ojanne. Miilukummun päällä kasvaa kymmenkunta runkoa.
Miilu nro 3 on sijaitsee pääosin parkkipaikan länsiosan alla ja sen länsireunaa erottuu kapeana kehänä metsän puolella. Miilu on siis lähes täysin tuhoutunut.
Kyseessä on kolmen pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Kousmusa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa on pystymallisen hiilimiilun ja miilumajan jäännös. Hiilimiilu on selvästi erottuva kumpu jonka korkeus on noin metrin ja halkaisija noin 12 metriä. Miilukummun laki on keskeltä painunut. Miilukummun ulkokehällä on ilmansäätöaukot eli jalka-aukot eli kuopat, joita on yhteensä kymmenen. Miilukummun päällä kasvaa kolme isoa kuusta ja kuusen taimia sekä muutama kataja.
Miilusta noin seitsemän metriä etelään on heikosti erottuvan miilumajan maavallit. Sen suuaukko on miilulle päin. Vallien ulkomitat ovat noin kolme x neljä metriä ja korkeus noin puoli metriä. Vallien ympärillä on ojanne. Jäännöksen päällä kasvaa viisi mäntyä, jotka ovat noin 15 metriä korkeita.
Alueen koko on 20 x 30 metriä.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Postinummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuulu kaksi rakennetta, jotka sijaitsevat tasaisella mäntykankaalla
noin 20 metriä metsätiestä itään. Toinen on miilukumpu, jonka halkaisija on noin 16
metriä ja korkeus noin 0,7 metriä. Kummun ulkokehällä on viisi isoa, yli metrinkin syvää, ilmansäätökuoppaa eli jalka-aukkoa. Kohteen päällä kasvaa parikymmentä mäntyä.
Aivan tien itäreunassa on neliskanttinen maavalli, jonka suuaukko aukeaa itään kohti miilua. Vallimuodostelman ulkomitat ovat 3,5 x 3,5 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Vallin itä- ja länsisivujen ulkoreunassa on kuopat.
Alueen koko on noin 20 x 35 metriä. Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun ja miilumajan jäännökset. Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Postinummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivasti lounaaseen viettävällä mäntyhiekkakankaalla.
Metsätienristeyksen eteläreunassa, noin kaksi metriä tiestä sijaitsee tasalakinen miilukumpu, jonka halkaisija on noin 16 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Kummun ulkokehällä on yhdeksän kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa.
Miilukummusta noin 5 metriä etelään on miilumajan jäännös, joka erottuu sammalpeitteisenä matalana neliskanttisena, kulmistaan pyöristyneenä vallikehänä. Sen koko noin 3 x 3 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Epävarmasti erottuva suuaukko lienee ollut etelään eli miilusta pois päin. Vallien ympärillä on heikosti erottuva ojanne. Näistä n. 50 länteen halkaisijaltaan n. 20 m hiilimiilun jäänne.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Lankkerinnummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tasaisella mäntyhiekkakankalla on matala, pystymallisen hiilimiilun jäännös, joka sijaitsee noin 30 metriä retkeilyreitin polusta itään. Kummun halkaisija on noin 20 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä ja sen ulkokehää kiertää ojanne sekä viisi kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa. Kummun keskiosassa on laakea matala painuma. Kohteen päällä kasvaa parikymmentä mäntyä.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Hamarijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee koivuvaltaisessa rantametsässä ,noin 20 metriä järvenrannasta ja uimarannasta noin 25 metriä itään. Kohteen koillispuolella kulkevalle tielle on matkaa noin kymmenen metriä. Kyseessä on pystymallisen miilun jäännös, jonka halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Muodoltaan kumpu on tasalakinen ja sen ulkokehällä on kuusi isoa kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa tasaisin välein. Kumpareen päällä kasvaa tiheä puusto.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle. Kirjakkalan ruukki sijaitsee kohteesta noin 500 metriä luoteeseen.

Onnelannummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivan etelärinteen pienellä terassilla, mäntyhiekkakankaalla, kymmenen metriä retkeilyreitin polusta itään. Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun jäännos, jonka halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus alarinteen puolella noin 0,8 metriä, ylärinteen puolella kumpu on maantasainen. Miilukummun laki on tasainen, mutta keskeltä se on hieman kuopalla. Kummun ulkokehällä on kahdeksan isoa kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa. Kohteen päällä kasva noin
25 isokokoista mäntyä.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Isosuonkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu ryhmässä sijaitsevat kaksi miilukumpua ja mahdollisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännökset. Ne sijaitsevat tasaisella mäntykankaalla.
Miilu nro 1 sijaitsee metsätien eteläreunassa, noin seitsemän metriä tiestä. Miilukummun halkaisija on noin 16 metriä ja sen ulkokehällä on seitsemän isoa kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalka-aukkoa tasaisin välein. Tasalakisen miilukummun korkeus on noin metrin ja sen päällä kasvaa noin 20 mäntyä.
Miilusta nro 1 noin neljä metriä luoteeseen, aivan metsätien reunassa, on maavalliperustaisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännös. Sen koko on noin 3,5 x 3,5 metriä. Vallien korkeus on noin 0,4 m. Rakenteen luoteispäässä on rauenneen luonnonkivistä tehdyn tulisijan sammaloitunut jäännös.
Miilu nro 2 sijaitsee miilu nro 1:stä luoteeseen n. 5 metriä metsätiestä etelään ja on rakenteeltaan ja kooltaan kuten miilu nro 1.
Alueen koko on 20 x 30 metriä.
Kyseessä on kahden hiilimiilun ja niihin liittyvän mahdollisen miilumajan tai potaskanvalmistuspaikan jäännökset (Ns. ryssänuuni maavallirakenteineen). Alueella on ollut ruukkitoiminta vuosina 1686-1908, joten rakenteet ajoittunevat tuolle ajalle.

Korkianummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde siajitsee mäntykankaalla, loivalla pohjoisrinteellä, kohdassa jossa rinne alkaa jyrkästi pudota mereen, noin seitsemän metriä tiestä itään.
Miilukummun halkaisija on noin 16 metriä ja se on muodoltaan tasalakinen. Kummun korkeus alarinteessä on noin metri, ylärinteessä kumpu on maan tasainen. Kummun ulkokehällä on tasaisin välein kuusi isoa kuoppaa eli ilmansäätöaukkoa eli jalkaaukkoa.
Kummun päällä kasvaa noin 20 mäntyä. Miilusta noin kaksi metriä ylärinteeseen on
suorakulmainen 3 x 5 metrinen ja 0,8 metriä syvä sammalen peittämä kuoppa, josta on mahdollisesti nostettu maata miilunpohjaksi. Kuoppaa on hiljattain täytetty risuilla.

Mikkossuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee jyrkähkön etelään laskevan rinteen juurella, melko tasaisella maalla, noin kymmenen metriä pohjoiseen aivan metsätien reunasta. Kyseessä on pystymallisen hiilimiilun jäännös, joka on osin tuhoutunut metsätien kaakkoisreunan tieleikkauksessa, mistä johtuen metsätien leikkauksessa erottuu noin 19 metrin matkalla musta hiili- ja nokimaa noin 30 cm vahvuisena.
Miilukumpu erottuu alarinteen puolella säilyneeltä osaltaan noin 0,8 metriä korkeana, mutta ylärinteessä kumpu on maan tasainen. Siellä ulkokehä on paikoin heikosti erotettavissa. Kummun ulkokehällä ei myöskään ole ilmansäätöaukkoja eikä ojannetta kuten tavallista olisi. Kummun päällä kasvaa kymmenkunta runkoa.
Kohde rajautuu pistemäisesti näkyvien rakenteiden mukaan.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilu ajoittunee tuolle ajalle.

Mattila 1 (202010024) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 1,4 km länteen, Aurajoesta 400 m pohjoiseen pumppuamon kohdalta. Ne sijaitsevat laajan metsäalueen etelä-kaakkoisreunassa, loivasti Ravattulan peltoalueelle laskevalla rinteellä. Hirviluoto mainitsee 1954 kolme mahdollista röykkiötä Vanhan Ravattulantien pohjoispuolella. Näistä läntisin on hieman kolmiomainen, matala ja pitkulainen röykkiö. Tästä röykkiöstä 50 m koilliseen sijaitsee varsin matala, muodoltaan soikeahko röykkiö. Kolmas, edellisestä pari metriä itään oleva röykkiö on ilmeisesti tuhoutunut, vuoden 1987 inventoinnissa siitä ei ole tietoja ja vuoden 1998 inventoinnissa röykkiö ei myöskään löytynyt.
Asuinpaikka sijaitsee röykkiöistä n. 40 m koilliseen pellolla. Löydöt ovat palanutta savea ja 2 palaa rikkoontunutta kvartsia. Löytöjä ei voi ajoittaa nimenomaan esihistoriallisiksi, mutta ympäristö huomioonottaen ne ovat mahdollisesti rautakautisia.
Vuoden 2010 koekaivauksissa löydettiin röykkiön 1 lounaispuolelta saviastianpala.
Kiinteän muinaisjäännöksen ja sen suoja-alueen rajat on sovittu 13.4.1992

Mattila 2 (202010029) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee laajan metsäalueen loivasti etelään viettävässä rinteessä Aurajoen ja Vanhan Ravattulantien pohjoispuolella, tiestä erkanevan polun reunassa. Röykkiö on pitkänomainen 32 x 9 x 0,7 m:n kokoinen ja suurista kivistä kasattu. Osa kivistä on vahvan sammalen peitossa. Röykkiön kaakkoispää on harvakivinen, keskiosa pyöreähkö ja luoteispää kapenee kivijonoksi. Ainakin osa kivistä on kasattu röykkiöön myöhäisen metsänraivauksen yhteydessä. Rakenteen vanhimmat osat voivat kuulua hautaröykkiöön.
Metsäpolun kaakkoispuolella on ilmeisesti pellonraivauksen yhteydessä syntynyt kiviröykkiö. Kohteen läheltä, pellon ja metsän reunasta on irtolöytönä viikinkiaikainen miekka.

Mathildedalin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Mathildedal (Hummeldal) on myöhäinen, vuodesta 1852 alkaen raudan tuotantoon ja erilaisten metallitarvikkeiden valmistukseen erikoistunut ruukki. Teijon ruukkiin läheisesti liittyvässä Mathildedalissa on säilynyt uudisrakentamisesta huolimatta edustava ruukkiyhdyskunta eri-ikäisine tuotanto- ja asuinrakennuksineen. Mathildedal on sommittelultaan ja ja rakentamistavaltaan yksi Suomen korkeatasoisimmista 1800-luvun ruukkimiljöistä.
Mathildedalin rautaruukki perustettiin 1852, kun Teijon ruukin omistanut Viktor Zebor Bremer laajensi teollista toimintaa ja rakennutti putlauslaitoksen Hummeldalin jokisuulle alimman koskiputouksen varrelle. Takkirauta tuli pääosin Teijon ja Vantaan masuuneista, mutta myös Taalintehtaalta. Ruukin satamapaikka oli hyvä, mutta vesivoima vähäistä. Putlauslaitoksen lisäksi rakennettiin ruukinkartano ja useita työväen asuntoja. Pian ruukkia myös laajennettiin. Ruukissa alkoi konepajatoiminta 1880-luvulla ja putlaus- ja valssilaitos lopetettiin 1904. Tehtaan rantaan perustettiin laivatelakka 1917. Mathildedal oli 1900-luvun alun vuosikymmeninä osa Teijon Tehtaat Osakeyhtiötä, jonka eri toimintoja ryhdyttiin keskittämään Teijoon 1950-luvun lopulla. 1970-luvulla Mathildedalissa toimi pienteollisuusyrityksiä. 2000-luvulta lähtien alueelle on enenevissä määrin keskittynyt matkailu- ja majoitustoimintaa sekä asuinrakentamista.
Merenlahden rannalla, Puolankajärvestä Halikonlahteen laskevan puron varressa sijaitseva vanha teollisuusalue käsittää kuusi vanhaa tehdasrakennusta. Tiiliset putlaus- ja valssilaitokset vanhan voimauoman varrella ovat ruukin perustamisen ajalta 1850-luvulta. Entinen hiilivarasto ja halkojen kuivausuuni ovat 1850-luvulta ja karkaisimo on rakennettu noin 1890-1900. Voimauoman päässä, n. 70 m nykyisestä rantaviivasta on pato ja voimalarakennus 1800-luvun lopulta. Voimala on muutettu muuntajaksi 1946 ja alkuperäinen kivipato betoniseksi 2008. Sen lähellä sijaitsevat kankirautavarasto 1850-luvulta ja puusepänverstas ja kokoonpanohallit. Noin 200 m puronuomaa ylävirtaan sijaitsee 1880-luvun alussa slagitiilestä rakennettu pato, johon kuulunut metallinen turbiiniputki hävitetty 1990-luvulla.
Lähes kaikki ruukin alkuperäiset tehdasrakennukset ovat säilyneet uudisrakentamisesta huolimatta. Ruukkilaitteisto on kuitenkin hävinnyt. Myös pajojen lähellä sijainneet vanhat valimo- ja konepajarakennukset on purettu. Tehdasalueen rakennusten lomassa on vielä säilyneenä vanhempien purettujen rakenteiden tai niiden osien jäänteitä.

Männäisten ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Männäisten (Pyrrin) ruukki sijaitsee Sirppujoen varrella. Männäisten yhtenäinen ja tiivis ruukinalue kuvastaa Ruotsin vallan aikaista raudanjalostuksen historiaa 1700- ja 1800-luvun vaihteessa. Männäisissä on säilynyt raudantuotantoon liittyviä, harvinaisia tuotanto rakennuksia kuten poikkeuksellisen suurikokoinen hiilihuone sekä harmaakivestä rakennettu kalkkivarasto.
Kauppias ja ruukinpatruuna Samuel Hjerpe sai tilapäisen privilegion kosken rannalle perustettavaan masuuniin 1741. Hjerpe myi ruukin ruotsalaiselle poliitikolle ja liikemiehelle Anders Backmanssonille. Masuunin rakentaminen aloitettiin vuonna 1744. Varsinaisesti ruukin toiminta alkoi 1749, jolloin Nordencrantz myös sai lopullisen luvan masuuniin. Nordencrantz sai 1751 hallitukselta luvan ostaa kaikki Männäisten ruukin ympäristössä vapaina olevat kruununtilat, joita oli Kalannin puolella 48 ja Laitilassa 41, ja turvasi näin ruukin hiilensaannin.
Ruukki toimi ruotsalaisen malmin varassa. Ruukin kukoistuskausi alkoi, kun sen omistajaksi tuli 1785 ruotsalainen maaherra Samuel af Ugglas, joka omisti Tukholman läänissä Johannisforsin ja Forsmarkin ruukit. Ruukin takkirauta kuljetettiin taottavaksi Tukholman läänissä sijaitsevaan Forsmarkin ruukkiin. Männäisten masuuni, rakennukset ja pato uusittiin 1780-luvun lopulla ja Laitilan puolelle rakennettiin Ugglas-fästin nimellä tunnettu patolaitos 1787-1788. Haudon koskeen rakennettiin 1790 kankivasarapaja ja kirkon ja ruukin välille suora rautakuonalla pinnoitettu puistotie. Ruukin työväenasunnot sijaitsivat pääasiassa ruukinalueen itäpuolella. Ruukilla oli oma lastauspaikka Sirppujoen suulla. Jokea oli kuljetuksia varten perattu ja liikenteen helpottamiseksi mainitaan rakennetun viisi "patoa". Ruukin toiminta päättyi 1815. Tämän jälkeen Männäisistä kehittyi merkittävä maatila, jonka mylly ja saha hyödynsivät edelleen kosken vesivoimaa.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen laajuutta ei ole arvioitu. On mahdollista että paikalla on säilynyt ruukin varhaisvaiheisiin liittyviä rakenteita.

Pohjankylän ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Pohjan kankivasarapaja on sijainnut Perniönjoen itärannalla nykyisen Pohjankartanon alapuolella. Ruukkipaikkaa ympäröi kauniisti kumpuileva viljelymaisema. Ruukki on perustettu luonnonolosuhteiltaan ihanteelliselle paikalle. Leveähkö joki kapenee ruukinpaikan yläpuolella kahden kallion väliin muodostaen pienen putouksen. Kalliot muodostavat ikään kuin luonnollisen padon. Kallioiden päältä on havaittu jäänteitä muuratuista kiviseinistä, joilla padon korkeutta on mahdollisesti lisätty. Padon alapuolella on tasainen alue, jota jyrkät kalliot ympäröivät kahdelta sivulta. Kyseessä on mahdollinen vasarapajan paikka. Maanpinnalle ei erotu pajaan liittyviä rakenteita. Ruukinpaikalta noin puolen kilometrin päässä pohjoisessa on toinen koski, jonka itärannalla on vanhan myllyn rauniot ja pieni voimalaitos. Pohjankartanon myllyn ja sahan sanotaan aloittaneen toimintansa 1745.
Pohjankylän kankirautavasarapajan perusti vapaaherra Lorentz Creutz nuorempi. Hän oli saanut privilegion kankirautavasaran ja ahjon rakentamiseen Humledaliin (Mathildedal). Vasarapajaa ei sinne kuitenkaan rakennettu ja Creutz sai 1689 luvan siirtää privilegion Perniön Pohjankartanon maille rakennettavalle uudelle vasarapajalle. Pohjankartano oli keskiaikainen rälssitila, joka oli Creutz-suvun omistuksessa 1689-1728.
Vasarapaja kartanon alapuolella olevaan koskeen valmistui ilmeisesti 1689. Raaka-aineena ruukki käytti Teijon masuunissa sulatettua Utön malmia. 1690-luvulla suunniteltiin Pohjankylän kankivasaraa siirrettäväksi Teijoon ja 1700-luvulla taontaoikeuksien siirtämistä Kirjakkalaan. Isonvihan aikana ruukin rakennukset hävitettiin. Ruukkitoimintaa ei aloitettu paikalla uudestaan.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen sijaintia ja laajuutta ei ole tiedossa. Paikalla on voinut säilyä arkeologisesti arvokkaita kerroksia.

Ruskiakallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Katariinanlaakson etelärannalla, Turun kaupungin edustustilan eteläpuolella avoimella kalliokumpareella meren rannassa. Tarinan mukaan Kaarle-herttua on noussut maihin Ruskiakalliolla ja leiriytynyt kiven vieressä.

Kengittäjänpuisto (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijiatsee Pitkänsalmen rantakallion laella, Ispoisten uimarannan eteläpuolella, Aurajoen suulta n. 2,8 km kaakkoon. Maasto kohteella on merestä jyrkähkösti nousevan rantakallion lakialuetta. Kallio on muodostanut aiemmin mereen työntyvän niemekkeen.
Kallion korkeimmalle kohdalle on maatöyräiden väliselle kapeahkolle tasanteelle kaivettu suorakaiteenmuotoinen, noin 5,5 x 12,5 m kokoinen kuoppa luode-kaakkosuuntaisesti. Kuopan seinämät on vuorattu kivillä ilman laastia. Kaakon puolelta johtaa kulku kuoppaan. Mahdollisesta rakennuksen kivijalasta ei ole merkkejä kuopan reunamilla. Kuopan länsisivulla on valli, joka ei näytä luontaiselta. Sen lakikorkeus kuopan pohjalta mitattuna on noin 3 m. Myös itä-koillissivulla hieman etäämpänä on maavalli. Sen koillispuoleinen sivu on leikattu ja valli rajaa koillispuolella olevaa neliskulmaista nurmitasannetta, joka vaikuttaa niin ikään tehdyltä. Sen muillakin sivuilla saattaa olla maavalli. Kuopan ja tasanteen kuuluminen samaan funktioon on epäselvä.
Rakennelman tarkoitus on tuntematon. Kohteen on epäilty liittyvän mahdollisesti paikalla sijainneeseen Ispoisten patteriin, josta on epävarmoja tietoja. Varmennusta patterille ei ole löytynyt asiakirjoista. Paikka sopisi taktillisesti Suomen sodan 1808-1809 aikaisen patterin sijoitukselle.
Ainakaan 1940-luvulta lähtien niemekkeellä ei ole ollut kartan mukaan rakennuksia lukuun ottamatta joitakin myöhempiä varastokojuja tasanteen itäreunalla ja uimarannan puolella.

Patterinhaka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Turun satama-alueen tuntumassa, Turun linnasta n. 1,1 km pohjoiseen, Pansiontien ja Vaasantien risteyksessä. Ympäristö on aavaa ja tasaista puistoaluetta Iso-Heikkilän asuinalueen eteläreunalla.
1800-luvun alussa rakennettu patteri muodostuu vallista, joka on muodoltaan lievästi kuusikulmainen. Patterin ulkohalkaisija on noin 60 m. Vallien osien yhteispituus on 135 m ja korkeus suurimmillaan on 4-5 m. Valli jakaantuu nykyisin kolmeen osaan. Sen pohjoispuolella on koko sivun mittainen vallihauta, jonka pohja on alempana kuin pihataso. Linnoituksen sisäpuolella on ollut hirsinen majoitusrakennus ja vallin itäosassa kulkuaukon kohdalla on kellari. Ulkorakennukset on tehty 1800- ja 1900- lukujen aikana. Kaikki rakennukset kellaria lukuunottamatta ovat tuhoutuneet palossa vuonna 1992. Alue sijaitsee Turun sataman tuntumassa ja omana käyttöaikanaan se on vielä sijainnut pienellä niemellä.

Pisuvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,5 km etelään Turun tuomiokirkosta, Luolavuoren kaatopaikan eteläpuolella kalliopohjaisessa mäkimaastossa Pisuvuoren itärinteessä. Kohteen eteläpuolella on omakotitalotontteja ja pohjoispuolella kerrostalotontteja. Kyseessä on Turun vanha rajamerkki (12. rajamerkki), kallioon hakattu vaatimaton risti vuodelta 1530.

Ropovaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijiatsee noin 3 km etelään Turun tuomiokirkosta, Luolavuoren ulkoilualueella, vanhan kaatopaikan lounaispuolella, Ispoisten ja Ilpoisten kaupunginosien rajalla. Kohteen ympäristö Luolavuoren länsirinteellä on kalliopohjaista, metsää kasvavaa mäkialuetta.
Kyseessä on Turun kaupungin vanha rajakivi (13. rajakivi), josta on maininta jo vuodelta 1530. Kivessä näkyvissä A-kirjain ja sen alla vuosiluku 1794. 1530-luvun risti on hävinnyt. Kivi on 1,5 m korkea ja 2 m leveä.
Rajakiven länsi- ja itäpuolella on myös pystykivi, selvästi pönkätty pystyyn pienempien kivien avulla ja pohjoispuolella luonnokivistä tehty latomus, joka päättyy rajakiveen. Rajakiven päällä on pultti ja sen pohjoispuolella numero 7.

Ahtisten kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahtis forna frälsesäteri var sätesgård redan under medeltiden. Godset innefattar ett annat enstaka frälsesäteri, Vähä- Väräinen, eller Lill-Väräis, som sedan långt tillbaka legat i sambruk med huvudgården, åtminstone sedan början av 1600-talet. Gården ligger ett stycke söder om sockenkyrkan, emellan stora landsvägen och östra stranden av den halvö, som bildar huvudparten av sockens fastlandsmassa.Av godsets ägare under medeltiden omtalas hustru Kristina (1473), Pirkko Erkintytät (1510) och väpnaren Nils Larsson (Ahtis-släkten) m.fl. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 151).
Vuonna 2022 alueella tehtiin kaapelikaivutyöhön liittyvää valvontaa. Pihamaan kulmalla havaittiin paalu ja kivirakenne. Pääosa havainnoista liittyi todennäköisesti vuoden 1811 kartalla näkyvän rakennuksen purkukerroksiin. Valvonnan yhteydessä tallennettiin pala kivisavikeramiikkaa sekä pari palaa fajanssiastiasta. Lisäksi maanomistaja oli löytänyt alueelta panssarinuolenkärjen.
Muinaisjäännöksen tarkempi säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa.

Autusten kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; I socknens nordöstra hörn, mellan saltsöstranden och den väg som sammanbinder Lemo och Villnäs kyrkbyar, ligger Autis forna säteri, en medeltida sätesgård, som torde ha uppkommit av tre hemman, reducerades 1683 och ombildades därefter till säterihushåll.
Ägare från början av 1400-talet; Jakob Valdemarsson (Garp), död på 1450-talet, hans dotter Kristina, död 1485, hennes måg Peder Lille (Wildeman), häraldshövding, död ca 1490 osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 150).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Muinaisjäännöksen säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa.

Asteljoen kartano 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Gården, som ursprungligen hetat Asterjoki, ligger ett par kilometer rakt östrut från sockenkyrkan. Gårdstomten är belägen inne i ett vägskäl, på nordstranden av ett litet biflöde till Bjärnå.
Asteljoki gods donerades år 1537 under allodialvillkor åt Henrik Abel von Minden, men indrogs år 1600 och donerades 1602 åt Lindved Hästesko. Redan 1560-talet hade godset åtnjutit säterifrihet, det reducerades dock år 1683 och ombildades till rusthåll samt köptes till skatte 1771-97.(Jutikkala ja Nikander, 1932, s. 352).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Muinaisjäännöksen säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa.

Viurilan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viurila frälsesäteri är en medeltida sätesgård. Ägare från början av 1400-talet; Måns Johansson (Viurila-släkten), frälseman; hans måg Henrik Fleming, väpnare, och dennes änka Elseby (efter detta gick gården i arv från mor till dotter under 300 år), som levde ännu 1518 osv. Att döma ur urkundernas upplysningar har gårdenstomten sedan äldsta tid legat på denna plats. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 437-). Den nuvarande karaktärsbyggnaden, som är ritad av Charles Bassi är uppförd mellan åren 1806-1811.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Muinaisjäännöksen säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa.

Vuorentaan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Egendomen är ett gammalt frälse, men det åtnjöt säterifrihet först från och med 1582. Den gamla uppfattningen av Vuoretaka som ett av de Hornska stamgodsen stryks av urkundsmaterialet.
Det köp år 1584, som ansetts gälla Vuorentaka i Halikko, gällde i själva verket godset med samma namn i Tavastehus, och köparen Arvid Henriksson, var då sannolikt en Tavast och inte en Horn. Ägare från och med 1564; Henrik (Klasson) Horn (af Kankas), riksråd, 1564-, död 1595; Göran Horn, överste, död 1605, Arvid Horn, landshövding, hovrättsvicepresident, död 1653. osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 442).
I decennier under 1700-talet stod byggnaden tom, fram till år 1802, då den gjordes om till ett spannmålsmagasin. Mellan åren 1854-1855 gjorde man sedan om denna byggnade till den nya huvudbyggnaden.

Joensuun kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stomlägenheten, Åminne (Joensuun) frälsesäteri, är en medeltida sätesgård. Därmed förenades ca 1680 Kärkis enstaka frälsesäteri, ett gammalt frälse under Åminne, vilket omnämnes som adelsgård 1604; det hade utbrutits från huvudgodset vid arvskiftet ca 1620. Ätten Muncks stamgod, Fulkila enstaka frälsesäteri, som var sätegård redan under medeltiden och som omtalas första gången 1508, sammanslogs med Åminne 1749. Ägare från och med 1352; Petrus 1352; Olof Mattsin, frälseman, omtalas 1381-1415; Henrik Olofsson, frälseman, erhöll frälsebrev på Halikko 1407, levde ännu 1448. osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 428-430).
Det äldsta huset var byggt i gråsten, "ett fast hus", som senast 1571 måste ha stått färdigt, men det är inte heller omöjlgt att huset är äldre, då man vet att gården redan under Klas Henrikssons (Horn), (troligtvis död 1520) tid var ett välbyggt herresäte. I så fall skulle 1571 beteckna avslutandet av en viktigare ombyggnad. Det är möjligt delar av de äldsta säteribyggnaderna ingår i det nuvarnde husets grundvåning. Kring 1690 brann huset ner till grunden och därefter flyttades dit en större träbyggnad, möjligen uppförd under seklets mitt, från det underlydande Kärkis, där rester av en åldrig stenkällare syns, liksom fallet är även i dess granngård, Fulkila. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 431).
Nykyisen päärakennuksen alta ja vierestä löydetty viitteitä 1500-1600-luvun miespihan rakennuksista, mahdollisesti myös kivisestä päärakennuksesta. Osa rakennusjäännöksistä on edelleen puiston nurmen alla.
Myös rautakautinen; viikinki- ja ristiretkiaikainen asuinpaikka, jossa valmistettiin keramiikkaa.
Rajaus tehty ilmakuvan, vanhojen karttojen ja kaivaustietojen perusteella. Päärakennuksen pihapiirissä ei maanpäällisiä raunioita tai rakenteita näkyvissä.

Viikin kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vid den starkt kuperade och skogrika norra stranden av Kimitolandet ligger Vijksgård, tidigare kallad enbart Vi(j)k. Egendomens stomlägenhet Vijk eller Storvik forna frälssäteri, är en av våra medeltida sätesgårdar. den förenades med Skoböle enstaka frälsehemma omkring år 1900, vilket nämndes som frälsetorp under Vijk redan 1589. Ägare från och med 1420; Henrik Bitz, lagman, 1420-, död 1458, och dennes arvingar – 1482,; hans sonson Knut Bitz, väpnare, 1482-94 och dennes änka Birgitta Oxenstierna – 1505, m.fl. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 295-296).

Nyynäisten kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Medeltida sätesgård, godset förklarades 1599 förbrutet till kronan och var sedan förlänat, till dess det 1619 donerades åt gr Axel Oxenstierna. Det reducerades 1681 och ombildades till kronoboställe med säterifrihet. Ägare från början av 1400-talet; Klas Lydeksson Diekn, domhavande, död före 1437, hans arvingar, bl.a. Henrik Klasson Diekn, riksråd, död 1548 eller 1548 och dennes änka Lucia Olofsdotter , död 1498 osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 142).

Isonkylän kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storby gård, stamgods för den ena av ätterna Jägerhorn, ligger på sydsluttningen av en åsrygg nära Luononmaa-landets västra strand. Gården utgör ett förutvarande frälsesäteri, som var sätesgård redan under medeltiden. med stomlägenheten förenades kring 1790-talet Frälsi frälsehemman. Ägare från mitten av 1400-talet, Vilppu Jussinpoika (liksom de följande av den frälsesläkt, som 1634 introducerades med namnet Jägerhorn af Storby), väpnare 81437-57) och dennes änka Margit.
(Jutikkala ja Nikander, 1932, 503).

Kankaisten kartanolinna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Detta forna frälsesäteri var sätesgård redan under medeltiden. Av godsets ägare på 1300-talet omtalas en Påvel (1346). Ägare från böran av 1400-talet; Klas Lydekesson Diekn, slottshövitsman, död 1437 osv. Man känner inte till åldern för Kankas huset men det kan vara frågan om att Klas Henriksson eller hans son Henrik Klasson Horn under 1500-talets förra del har låtit bygga det. Möjligen har källarvåningen på Kankasrester av ett äldre medeltidshus. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 510-).

Lehtisten kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Godset, vars namn även skrivts Lechtis, "planterades " omkring 1575 på Tiirola, Uhlu, Rantavakkis och Kaskis frälsebyars utmark, där en sätesgård amnlades 1584. Ägare från och med 1582: Klas Hermansson Flemming, ståthållare, 1582-1616; Henrik Fleming, (Jutikkala ja Nikander, 1932, 129).

Saaren kartano (1000018618) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaris gods uppkom i slutet av 1500-talet genom en sammanslagning av Lill-Saaris och Stor-Saaris hemman; det förstnämnda hade kort före 1295 skänkts till Åbo domkyrka, det sistnämnda tillhörde Virmo kyrka, bägge hade indragits i enlighet med Västerås beslut. Godset såldes 1529, men återtogs senare och brukades tidvis som "ladugård" av Åbo slott. Det var sedemera förpantat, förlänat, eller donerat åt olika personer. Mietois äldsta gård, omnämns redan 1295 då det doneras till Åbo domkyrka.
Ägare från 1529; Joakim Fleming, häraldshövding, 1529-, död 1534, hans brorson frh Lars Fleming, ståthållare, -1555; kungsgård 1557-97. Denna gård liksom Kaskis, Lehtis och Ravea gårdar har varit i många kända släkters ägo. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 131-132).

Tuokilan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuokila gård består av två frälsesäterier och två gamla frälsehemman, vilka förenats till en helhet omkring 1670. det ena säteriet (A) hade varit gammalt frälse men synes sedemera ha blivit förbrutet kronan, innan det 1606 donerades åt Bertil Nieroth. Det andra säteriet (B) hade 1570 under allodialvillkor donerats åt Karin och Kerstin Vilken. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 126).

Sundholman kartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kalannin (Uudenkirkon) pitäjän rannikko oli suureksi osaksi keskiajalla Arvassalon saarta, jonka kapeat salmet erottivat mantereesta ja joka oli suureksi osaksi läänitetty Fleming-suvun Sundholman, eli alkuaan Vanhakartanon kartanolle. Ensimmäinen tunnettu Vanhakartanon omistaja oli 1400-luvun loppupuolella Henrik Klaunpoika Fleming, joka lienee siirtänyt kartanon nykyiselle paikalleen niemelle merenrantaan. Kartanon asuinpiha erotettiin vallihaudalla muusta saaresta, joka oli veden ympäröimä vielä 1600-luvulla.
Kartano sijaitsee keskiaikaisen suojaisan vesireitin varrella niemellä, joka aikoinaan on ollut erotettuna vallihaudalla mantereesta. Vallihauta on edelleen nähtävissä puistossa. Nykyinen kaksikerroksinen satulakattoinen päärakennus on rakennettu kivestä muuratun keskiaikaisen pohjakerroksen päälle ja sen jatkeeksi 1770-luvulla ja 1800-luvun alkupuolella. Kellarikerros on osa Flemingien mahdollisesti jo 1400-luvun lopulla rakennuttamaa asuinlinnaa.
Piha-aluetta kiertävän vallihaudan ulkopuolelle, n. 50 m koilliseen, jää kolme 1700-luvun talousrakennusta. Näistä viljamakasiini pystytetty kahden vanhemman tynnyriholvisen harmaakivikellarin päälle.

Vanhakartano (1000018628) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uudenkirkon Vanhakartano (Gammelgård) sijaitsee Arvassalossa, joka oli vielä keskiajalla salmien mantereesta erottama saari. Tilaa on kutsuttu varhaisissa lähteissä myös nimellä Arvassalon kartano. Kuitenkin vasta 1400-luvun lopulta tunnetaan ensimmäinen nimeltä mainittu Vanhakartanon isäntä Henrik Klaunpoika Fleming. Joakim Henrikinpoika Fleming siirsi kartanon vanhojen peltojen ääreltä kolmen kilometrin päähän merenrannalla sijaitsevalle kallioiselle niemelle Sundholmaan. Vanhakartano jätettiin lampuotien hoitoon.

Torlahden kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torlax forna frälsesäteri var sätesgård redan under medeltiden. Tomten utgöras av en kulle som ännu under 1600-talet var kringfluten. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 112).
Torlahden talon puutarhasta on havaittu osia holvatusta kellarista, jota on kutsuttu piispan kellariksi. (Rinne 1914)

Iso Poikon kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; I Poikko by fanns år 1456 fyra hemman, alla frälse. Tre av dem var redan på 1550-talet sammanslagna till ett säteri och det fjärde förenades med dessa på 1650-talet. Ägare från mitten av 1400-talet; Jeppe Fincke - 1456; hans svåger Sten Henriksson (Finne, äldre släkten), häradshövding, död efter 1539 Osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 158).

Karunan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sauvon Karunan kylässä oli 1540 kaksi taloa. Turun linnan vouti Henrik Simoninpoika sai verovapauden 1550-luvulla tiloista toiseen, johon yhdistettiin toinen tila 1560-luvulla. Samalla vuosikymmenellä Henrik Simoninpoika rakennutti säterioikeudet saaneelle tilalle kivikartanon, jota olivat rakentamassa Turun linnan käsityöläiset. Kartanoa lienee kunnostanut laamanni J. Olivencreutz, joka omisti sen 1752-1804. Kartano sai nykyisen ulkoasunsa 1800-luvun loppupuolella.
Muinaisjäännöksen säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa. Kartanon pohjoispuolella on tehty konekaivun valvonta, jossa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Brinkhallin kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren keskivaiheilla sen pohjoispuolella, Kakskerran kirkosta reilu kilometri itäkaakkoon. Tunnettu tonttimaa sijaitsee kahden kallion eteläpuolella, peltoalueiden pohjoispuolella.
Prinkkala mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa, tuolloin sitä kutsuttiin vielä torpaksi. Vuonna 1568 tila sai verovapauden toistaiseksi ja vuonna 1676 verovapaus myönnettiin ikuisiksi ajoiksi. Ratsutila lunastettiin perinnöksi 1750-luvulla ja se muutettiin verolliseksi 1780.
1500-luvulla nykyisen Kavaljeerisiiven paikalle rakennettiin ”kivilinna”, joka käsitti salin, kaksi pientä kamaria ja rakennuksen alla olevan kiviaitan. Lisäksi pihapiirissä on ollut suuri kivikeittiö, puinen lampuotitupa, kellareita, kaksi aittaa, talli, sauna ja mallaspirtti. Tilalla oli
myös laaja puutarha-alue. Nykyisen kartanon piharakennuksineen on rakennuttanut Turun Akatermian professori Gabriel Bonsdorff. Päärakennus valmistui vuonna 1793.

Klupumäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Palpan tilan päärakennuksesta n. 340 m itään peltojen ympäröimällä kivikkomäellä Laitila-Uusikaupunki maantien ja Sirppujoen välissä. Mäellä on 16 keskimäärin 1 x 2 m:n kokoisia kuoppia joissa on kiveystä. Paikalla oli myös kivien muodostama kehä, jonka halkaisija on 3 m ja sen keskellä on kivikkoa. Kuopan n:o 8 koekuopasta löytyi palaneen luun siruja ja pieneen kiveen takertunutta pronssihometta. Muita löytöjä ovat saviastianpalat ja pronssi- ja rautaesineitten katkelmat.
Kesällä 2019 ilmoitettu viereisestä metsiköstä (vanhaa peltoa?) metallinetsinnässä löytynyt viikinkiaikaisen koruneulan katkelma (ks. alakohde).

Kömpänmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Palpan tilan päärakennuksesta n. 200 m etelään Laitila-Uusikaupunki maantien länsipuolella n. 20 m tiestä kivikkoisella mäellä. Mäki sijaitsee maantiestä luoteeseen Langonsuolle ja Umpuriin vievän tien eteläpuolella. Löytöinä on mm. keihäänkärki, rautainen paimensauvaneula, rautainen vyönsolki, tulusrauta ja puukonhela.

Uusikartano II (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaupungin-Laitilan maantien (kantatie 43) ja Kallelaan ja Halluun vievän tien risteyksessä, kt 43:n kaakkoispuolella. Röykkiö on kiven ja maansekainen viljelemätön matala kivikkokumpare. Sen laajuus on noin 10 x 9 metriä ja suurin korkeus noin 1,1 m. Röykkiöstä on löytynyt vuoden 1964 inventoinnin yhteydessä hieman keramiikkaa.

Ahtela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kylähiiden ja Hallun välisen maantiestä 40 m pohjoiseen, Pietilän tilan päärakennuksesta 170 m luoteeseen ja siitä kohdasta 300 m luoteeseen, missä maantie ylittää Sirppujoen. Kalmisto on pyöreähkö kivikkokumpare jonka halkaisija on 15 m. Kumpareesta on löytynyt saviastian muru ja palanutta savea sekä koekuopassa maa on ollut mustaa.

Karinpäällystänmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännös sijaitsee Kylähiisi-Kallela maantien eteläpuolella n. 300 m länteen Sirppujoen ylittävältä sillalta. Karin talon alla on sijainnut tutkittu röykkiö, josta löytöinä mm. pronssinen kiertojalkasolki, rautainen kaarisolki, rautaveitsi, väkäsellinen keihäänkärki, lasihelmi, kilvenkupuran pala, saviastia ja palaneita luita.
Karin tilan päärakennuksesta n. 40 m länteen, laidunalueella loivassa rinteessä, matala hautaröykkiö, jonka puolikaaren muotoinen harvahko reunakiveys on koottu isommista kivistä. Röykkiöstä n. 20 m länteen sijaitsee ojan penkan päällä kuppikivi. N. 160 x 180 cm kokoisen irtolohkareen suipossa luoteispäässä 13 kuppia, osa hyvin selkeitä ja syviä. Kiven vieressä ollut aikoinaan lähde.
Inventointi 2017: Laidunalueena olevalla kohteella ei päästy lähemmin käymään, mutta pihalta ja tieltä katsottuna kohde näytti olevan ennallaan.
V. 2021 kohde edelleen laitumena ja pysynyt melko hyväkuntoisena.

Iskala (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Hallun kohdalla Sirppujoki tekee jyrkän mutkan. Iskalan talo sijaitsee joen muodostamassa niemekkeessä ja kuppikallio sijaitsee tilan päärakennuksesta 80 m luoteeseen paljaalla matalalla kalliolla. Kallion koko on n. 6 x 3 m ja siinä on 16 kuoppaa, joista 5 on epävarmoja ollakseen esihistoriallisia. Uhrikallion ympärillä on useita maan- ja kivensekaisia kumpareita, jotka voivat olla myös peltoraunioita.
Inventointi 2017: Kallio oli peitetty ojasta nostetuilla kivillä. Kallion itäpuolella alue on tasoitettu ja sinne on viety jättömaata ja romuja, länsi- ja itäpuolella on aidattu hevoshaka. Muinaisjäännöksen kuntoa ei voitu tarkistaa.

Puonti (Maarakenteet)
Historiallinen; Ryssänhaudat sijaitsevat n. 350 m etelään Puontin tilan päärakennuksesta Kylähiisi-Kallelan tien ja Sirppujoen välissä. Peltojen keskellä on kapea ja pitkä koillis-lounaissuuntainen mäkiharjanne, jossa on 7 kuoppaa. Kuoppien koko vaihteli 2 x 1 m - 4 x 1,5 m ja syvyys 0,50 - 0,75 m.
Inventointi 2017: Kohde on ennallaan. Tiheän heinän takia ei kaikkia kuoppia havaittu, selvimmät kuopat olivat itäpäässä.

Vestilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kallela-Varhela tien ja Lukkionjoen välissä Vuolan Myllymäestä n. 160 m koilliseen. Vestilän riihi sijaitsee talosta n. 150 m eteläkaakkoon laajalla kumpareella. Kumpareen eteläpään edustalta on löytynyt palanutta luuta. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä.

Päivärinne (1000018773) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suodenkuoppa sijaitsee vt 8:n länsireunassa, noin 6 m maantienojan ulkoreunasta. Kuoppa on suppilomainen, soramaahan kaivettu. Se on aikanaan tyhjennetty lahosta puusta ja karikkeesta paikkakuntalaisen mukaan. Kuopan syvyys olisi ollut 4 m, mutta se on täytetty alaosastaan soralla. Kuopan alaosassa on ollut lankkuvuoraus. Puinen ansaluukku on ollut jäljellä vielä 1970-luvulla.

Näkötorninmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maakumpu sijaitsee vt 8:sta 650 m länteen, sen ja Krouvinnummelle johtavan tien välissä olevassa metsässä.
Pyöreä sorakumpu on metsärinteessä. Kummun halkaisija on 8,5 m ja korkeus 1,5 m. Kummun laella on nelikulmainen kivi, jonka länsiosassa on risti ja itäpuolella nro 82. Kiven länsipuolella on pienempi neliskulmainen kivi. Kummun eteläreunassa on pystykivi, luoteisreunassa neliskulmainen kivi ja itäpuolella kummun juurella on myös kivi.
Kyysmyksessä saattaa olla rajamerkki.

Särkilahden kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Det första omnämnandet av Särkilahti (Särkilax) gård: år 1438.
Isosärkilä, en del av Särkilax forna frälsesäteri, vilket var sätesgård ända sedan medeltiden. Ägare från mitten av 1300-talet; Mielivalta (1332-74); Pietari; Olavi Pietarinpoika (ärvde Isosärkilä, medan hanns bror ärvde den del av Särkilax gods, som nu utgör Vähäsärkilä by). Blev 1410 frälseman, hans son Nils Olofsson (Stiernkors), riksråd, död före 1548; Magnus Nilsson (Stiernkors), biskop,- 1469; hans svåger Olavi Kirves, frälseman, 1469-;, död före 1496, hans måg Niilo Pietarinpoika (Kiukku NIku), borgare, Gustav Nilsson (Stiernkors, yngre släkten), frälseman, död 1588; Ivar Gustavsson (Stiernkors), hovjunkare,-1617; Gustav Ivarsson (Stiernkors), fänrik, död 1632. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 74).
Läheisiltä pelloilta on joitakin metallinetsintälöytöjä (Taivassalo Iso-Särkilä 1000044779).

Gadolininristi (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkaus sijaitsee Vartiovuoren laella, Tähtitornista noin 50 m lounaaseen, avokalliolla puistossa.

Ladoga (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa. Hylky on aluevalvontalain mukaisella suoja-alueella, joten lisäksi tarvitaan suoja-aluelupa Merivoimilta.
Hylky sijaitsee noin 1,3 km Örön eteläkärjestä lounaaseen Söderdjupetin alueella.
Rautarunkoisen miinalaiva Ladogan hylky. Keula on painunut savipohjaan. Alus oli noin 100 metriä pitkä ja 16 metriä leveä. Hylyn lähellä sen paapuurin puolella on noin 12 metriä pitkän apuveneen/höyryparkassin hylky.
Ladoga oli alunperin panssarifregatti Minin, joka rakennettiin Pietarissa 1860-1870-luvuilla Venäjän laivastolle. Se oli nk. välikauden alus, joka oli varustettu sekä purjealuksen takilalla että höyrykoneella. Minin purjehti laajasti maailman merillä 1892 asti, minkä jälkeen se muutettiin tykistökoululaivaksi ja se siirtyi Itämeren purjehdukseen. 1909 alus muutettiin miinalaivaksi ja nimi vaihdettiin Ladogaksi. Aseistusta kevennettiin, takila poistettiin ja koneisto uusittiin. Ruumaan mahtui 1000 miinaa. Ladoga osallistui miinoitteiden laskuun Suomenlahden poikki. Ladoga osui saksalaisen UC-4 sukellusveneen laskemaan miinaan elokuussa 1915 lähellä tukikohtaansa Örötä. Alus sai vakavia vaurioita ja sitä alettiin hinata, jottei se uppoaisi väylälle. Alus upposi kesken hinauksen. 1920-luvulla hylystä nostettiin kaksi tykkiä. Hylky unohtui. Hylkyn paikansi uudestaan 1975 Marlin Club ry.
Hylyn tutkimukset alkoivat vuonna 1976 Sotamuseon johdolla yhdessä Museoviraston kanssa, ja mukana oli myös Merivoimien Sukeltajakurssi. Em. vuonna nostettiin esineitä, jotka konservoitiin Sotamuseon kokoelmiin. Tutkimuksia jatkettiin ainakin vuosina 1977, 1978 ja 1979 lähinnä Marlin Clubin toimesta sekä 1980-luvun alkuvuosina. Näistä ei kuitenkaan ole säilynyt raportteja. Heti hylyn löytymisen jälkeen Sotamuseon johtaja Markku Melkko alkoi selvittää alustyypin historiaa, kirjoitti aiheesta ja antoi lehtihaastatteluja. Vuonna 1977 Sotamuseossa järjestettiin Ladogasta kertova näyttely. Seuraavina vuosikymmeninä tehdyt tutkimukset olivat lähinnä hylyn kunnon tarkkailua sekä rungon osien ja yksityiskohtien dokumentointia. Myös Ladogan vierellä olevaa höyryparkassia dokumentoitiin. Hylyn dokumentointia ovat 1990- ja 2000-luvuilla tehneet ainakin Sotahylkyjen tutkimusryhmä (Reima Räty), Saaristomeren Meriarkeologinen Seura (Erkki Talvela) ja Merivoimat (Saaristomeren Meripuolustusalue, Veli-Pekka Paatero). Osassa on ollut mukana Forum Marinum ehdottamassa dokumentoitavia hylyn alueita ja yksityiskohtia. 2010–2020 välisenä aikana kymmenet sukeltajaryhmät ovat kirjanneet satunnaisia havaintojaan sekä antaneet ottamiaan kuvia Sotamuseon käyttöön. Hylky on selkeästi kulunut vuosikymmenten aikana. Luonnollisen kulumisen lisäksi ongelmiksi on jo kauan nähty ankkuroituminen; esimerkiksi 1990-luvun alussa mainitaan vaurioista, jotka ovat mahdollisesti huolimattoman ankkuroinnin seurausta. Myös köysien kiinnittäminen rakenteisiin on ollut vahingollista.
Hylky on aktiivisen sukellusharrastuksen kohteena.

Knuppikallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde löydettiin vuonna 2011 valtatie 8:n inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee valtatien 8 länsipuolella jyrkän kallion etelärinteessä. Röykkiö on valtatiestä 8 noin 39 metrin päässä tulevan yksityistien kohdalla. Röykkiön itäpuolella on irtokiviura, joka jatkuu pohjoiseen kymmeniä metrejä. Urassa on lohkottuja kiviä, toisin kuin röykkiössä. Kyse on todennäköisesti maahan laitetusta kaapelista. Alueella kasvaa mäntyjä. Aluskasvillisuutena alueella on heinää, sammalta ja jäkälää.
Röykkiön koko 2,5 m ja sen muoto on pyöreä ja korkeus on noin 0,5 m. Kivet ovat erikokoisia ja niitä on useampi kerros. Keskellä on pieniä kiviä. Kivet ovat jäkälän ja sammalen peitossa. Turve ja heinäkerros vaikeuttivat röykkiön ympäristön havaitsemista.
Röykkiö on ihmisen tekemä ja se voi olla historiallisen ajan uuni, mutta on myös mahdollista, että se on pronssikauden/vanhemman metallikauden hautaröykkiö. Röykkiö on yksityistien kohdalla.

Järäinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivialli sijaitsee mäen lakialueen etelä- ja itäreunalla, missä se jatkuu suhteellisen suoralinjaisesti pohjois-koillis- – eteläsuuntaisena n. 70 metrin matkan. Molemmissa päissä valli on ladottu siirtolohkareiden väliin niitä hyväksi käyttäen. Maantien puoleinen pää on epämääräisempi. Siirtolohkareiden välissä vallikivet ovat pääasiassa sammalen alla, mutta valli erottuu suoralinjaisena kohoumana. Valli vaikuttaa ihmisen tekemältä, mutta sen tarkoitus on tuntematon.
V. 2022 inventoinnin aikaan kohde pysynyt samanlaisena aikaisempiin havaintoihin nähden.

Järäinen 2 (Taide)
Historiallinen; Mäen lakialueella, kohteen Järäinen 1000019077 luoteispuolella, n. 5 m:n etäisyydellä kivivallista on suuri kivilohkare, jonka lounaiskylkeen on kaiverrettu huolellisesti isoin kirjaimin PIPPINGSKÖLD. Järäinen on ollut Pippingsköldin suvun omistuksessa.
V. 2022 inventoinnin aikaan kohde pysynyt samanlaisena aikaisempiin havaintoihin nähden.

Schillersgrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren saaristossa Öröstä kaakkoon Schillersgrundetin pohjoisosan länsipuolella rinteessä 1 - 8 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen tukevarakenteisen aluksen pahoin kulunut hylky. Havaittavissa on kaaria, kylkilankutusta, sisälaudoitusta, köli ja sikoköli. Köli on osin paikallaan ja saattaa viitata ainakin 25 metriä pitkään alukseen. Hylyn yksittäisiä irtokaaria ja muita osia on laajalla alueella rinteessä 3 - 8 metrin syvyydessä. Rakennusmateriaali on havupuuta, mahdollisesti mäntyä. Laiva on ollut tiililastissa; sikokölin päällä on suuri määrä tiiliä.
Hylky on ollut sukeltajien tuntema jo 1970-luvulla. Tuolloin hylystä nostettiin astia, joka on mahdollisesti Westerwaldin kivitavaraa ja peräisin ehkä 1700-luvulta. Esine on Suomen merimuseon kokoelmassa numerolla SMM212011:1.
Suomen meriarkeologinen seura ry kuvasi hylyn 2022 ja teki 3D-mallinnuksen, ks. https://sketchfab.com/mas-fi/models, Schillergrundet. Hylystä otettiin pieni puunäyte radiohiiliajoitusta varten. Ajoitustulos viittaa 1400-1500-luvuille, mutta ajoittaminen vaatii vielä lisäselvitystä.

Turun kaupungin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Turku perustettiin luultavasti aivan 1300-luvun alussa tuomiokirkon ja Rettiginrinteen väliselle alueelle Aurajoen itärannalle. Tuomiokirkon ja suurtorin läheisyydessä oli 1200-luvun toisella puoliskolla peltoja. Merkkejä samanaikaisesta asutuksesta on löydetty nykyisen Aboa Vetus & Ars Nova -museon alueelta ja nykyisen raatihuoneen takaa. Varhaisimmat asutuksen (kylä/talo/maaseutumaista) merkit ajoittuvat 1100-luvun lopulle -1200-luvun alkuun ja ne ovat löytyneet Vartiovuoren juurelta ja Suurtorin väliseltä alueelta.
Raatihuone ja vanhin tori, suurtori, rakennettiin todennäköisesti 1300-luvun alussa. Kaupunki laajeni merkittävästi 1300-luvun puolivälistä lähtien. Silta Aurajoen yli rakennettiin 1414. Tuomiokirkon kaakkoispuolella oli toinen tori 1400-luvulla.
Piispankirkko siirrettiin Koroisista nykyiselle paikalleen n. vuonna 1300. Kirkko rakennettiin tiilestä viimeistään 1400-luvun alkuun mennessä. Kirkolla oli ympärysmuuri, johon liittyi rakennuksia, kuten Katedraalikoulu, piispantalo ja tuomiokapituli.
Keskiajalla kaupunki paloi ainakin vuosina 1318, 1429, 1443, 1458, 1491, 1509 ja 1522, ja uudella ajalla paloja oli peräti 22.
Kaupunkialueella on tehty satoja arkeologisia havaintoja ja dokumentointeja sekä kymmenkunta suurta arkeologista kaivausta.
Tarve kaupunkiarkeologiselle inventoinnille on huutava. Nykyinen rajaus on paikoin vanhentunut.
Muinaisjäännökseen lukeutuu ennen Engelin asemakaavaa 1828 muodostunut kaupunkialue kulttuurikerroksineen. Käytännössä rajana on Turun palo 1827.

Myllymäki (1000014642) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kivirakenne/-kehä, mahdollinen rautakautinen hauta sijaitsee Paimion vanhasta pappilasta lounaaseen, Myllymäen vastakkaisella reunalla, Iso-Moision talosta 200 m koilliseen, ikivanhan Nauristien vieressä.
Kivikehä on loivassa rinteessä. Kehässä keskuskiven ympärillä olevat kivet ovat suunnilleen samankorkuisia. Alarinteen puolella kiviä on kahdessa kehässä.
Koekuopasta suuren maakiven vierestä löytyi koristelemattomia, rautakautisia saviastian palasia. Koekuopista on myös palanutta luuta, mikä viittaa mahdolliseen hautaan.

Sabbelsviken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Hasselbackenin–Spikisin seudulla, kallioisen mäkialueen lounaiskärjessä lähellä Dragsfjärdenin järven ja meren välistä kannasta. Röykkiön ympärillä on avokalliota, jolla ei ole paljonkaan puustoa, vain joitakin pieniä koivuja. Röykkiön vieressä kalliossa on hyvin rikkonaisia kohtia, joista kalliosta on irronnut särmikkäitä lohkareita. Kalliolta on näkymä Sabbelsvikenin venelaitureille.
Kohde löytyi vuoden 2011 inventoinnissa. Röykkiön sijaintipaikka on noin 30 metrin päässä kallioisen mäen huipuista. Röykkiön pituus pohjois–etelä-suunnassa on 6–7 metriä, ja sen leveys vastakkaisessa suunnassa on 3–3,6 metriä; röykkiön korkeus on noin 0,3 metriä. Röykkiön pohja-alan muoto on saattanut alun perin olla lähes säännöllinen suorakaide. Röykkiön länsilaidan eteläosassa ja vastakkaisen laidan pohjoisosassa röykkiön ulkoreuna näytti melkoisen suoraan ladotulta. Kiviä on paljolti vain yhdessä kerroksessa, ja paikoin kivikossa on ehkä purkamisesta johtuneita aukkoja. Luoteisimmassa osassa on kivikkoon muodostettu muuta röykkiötä selvästi korkeampi kasa, ja se saattaa olla myöhäinen muodostelma, esim. jonkin kartoituksessa käytetyn merkkiseipään tukemista varten tehty.
Röykkiöstä noin kaksi metriä alarinteeseen on sekava kivikasa, joka koostuu mahdollisesti kivistä, jotka on viskottu siihen röykkiöstä ylempää. Röykkiön päällä kasvaa pieniä koivun taimia sekä myös jäkälää ja heinätuppaita.

Sabbelsviken 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Hasselbackenin–Spikisin seudulla, kallioisen mäkialueen lounaiskärjessä lähellä Dragsfjärdenin järven ja meren välistä kannasta, Taalintehtaalta Kasnäsiin vievän asfalttitien kaakkoispuolella.
Kohde löytyi vuoden 2011 inventoinnissa. Paikalla on kaksi kivilatomusta:
Latomus A: Lähes mäen korkeimmalle kohdalle on koottu matala pitkänomainen kivilatomus, johon näyttäisi kuuluvan myös ulkonevia osia. Latomuksen suurin läpimitta on 16,4 metriä itä–länsi-suunnassa, vastakkaisessa suunnassa latomuksen leveys vaihtelee 2,8 - 4,3 metrin välillä. Latomuksen korkeus on noin 0,4 metriä. A:n reunimmaiset kivet eivät ole säännöllisesti rinnatusten, joten reuna ei erotu aivan säännöllisenä. Kiviä on latomuksessa paikoin yhdessä, paikoin kahdessa kerroksessa, ja paikoin siinä on aukkoja, joissa peruskallio on paljaana. Suuria selviä purkujälkiä ei tässä latomuksessa erotu. Kiviä on kuitenkin ehkä viskottu siitä alarinteeseen, jossa on joitakin irtokiviä.
Latomus B:
Latomus B sijaitsee metrin verran A:sta itään. Kivet B:ssa näyttävät täyttävän pientä kallion pinnan syvennystä, ja osa kivistä on sen syvennyksen reunan tuntumassa kallion päällä. B:n läpimitta itä–länsi-suunnassa on 3,0 metriä ja vastakkaisessa suunnassa 2,8 – 3,7 metriä. B:n korkeimmat kohdat ovat ehkä 20 cm sen vieressä olevaa kallion pintaa ylempänä. B:n muoto on ylhäältä katsoen mieluummin nelikulmainen kuin soikiomainen. Kiviä on 1–2 kerroksessa. Kivikon etelälaidalla on syvennys, ja kivien välissä on myös rakoja. Kivien pinnoissa on jäkälää ja vähän sammalta.

Dahlsbyskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Dragsfjärdenin järven itärannalla noin 360 metriä sen järven eteläisimmästä lahdelmasta pohjoiseen. Kohteelta näkyy järvelle.
Kohde löytyi vuoden 2011 inventoinnissa. Korkealla ja jyrkällä rantakalliolla on kaksi kivilatomusta (A - B) noin 3 metrin etäisyydellä toisistaan. Molempien
latomusten metsänpuoleiset laidat ovat suunnilleen kallion huipulla. Niitten alla oleva kallionkohta on tasapintainen ja länteen laskeutuva.
Pohjoisempi latomus A sijaitsee tasaisella kalliolla. Latomuksen pituus pohjois–etelä-suunnassa on 5,3 – 6,6 metriä ja länsi–itäsuunnassa 3,3 metriä. Korkeus on 0,2 metriä. Röykkiö on muodoltaan soikio, ja sen ulkoreunat ovat epämääräiset. Kiviä ei ole päällekkäisinä kerroksina, eikä kivikko sellaisenaankaan ole aukoton. Kivistä suurimmat eivät ole keskellä latomusta, vaan paremminkin sen pohjois- ja eteläreunoilla.
Eteläisempi latomus B on A:n vieressä tasaisella kalliopohjalla. B:n pituus pohjois–etelä-suunnassa on 2,9 metriä ja itä–länsisuunnassa 2,8 metriä. Korkeus on noin 0,3 metriä. Muodoltaan se on pyöreähkö. B:n lounaislaita näyttää säännölliseltä, ja sen pohjois- ja etelälaita rajoittuvat matalaan kynnysmäiseen kallionkohoumaan.
Kiviä on paikoin kahdessa, paikoin vain yhdessä kerroksessa. Röykkiön päällyspinta ei ole erityisen tasainen. Latomuksesta on mahdollisesti purettu kiviä sivuun tämän latomuksen pohjoispuolelle.

Valsverksholmen (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Stora Masugnsträsketin ja Lilla Masugnsträsketin järvien välisen kannaksen kapeimmalla kohdalla. Kahden järven välinen kapea kannas on louhittu kanavaksi kaiketi ennen muuta siinä tarkoituksessa, että masuunin vesirattaalle voitaisiin saada tasaisemmin vesivoimaa. Kanavassa on padon tai sillan jäännös, ja kanavan yhtä rantaa on vahvistettu kivin.
Kanavan pituus on arviolta noin 60 metriä ja leveys 10–15 metrin luokkaa. Kanavan länsilaita on yleensä sen itälaitaa korkeampi. Länsilaita on suunnilleen pystysuora ja silmämääräisen arvion perusteella noin neljän metrin korkuinen. Kanavan itäranta on loivasti itään päin kohoava kallio tai kallioleikkaus. Kanavan kautta virtaavaa vettä säännöstellään nykyisin sementtipadolla, joka on Stora Masugnsträsket -järven rannassa. Kanavan leveällä pohjalla vesi juoksee nyt kapeana purona, ja kanavan pohjalla kasvaa suuria kuusia ja muuta puustoa.
Kanavassa on rikkonainen kivirakenne, joka on purettu läheltä kanavan länsirantaa, ja on paremmin säilynyt toisen rannan puolella. Se on rakennettu suurista nelikulmaisista kivistä, ja niitten väliin on jätetty aukko. Saattaa olla, että padossa on ollut yksi tai useampia suljettavia juoksutusaukkoja. Myös tämän kivirakenteen päällä kasvaa suuria kuusia. Kanavakaivannon pohjoisin osa on nyt ehkä lenkkipolun tai muiden tieurien rakennustöissä siirretyn maakerroksen alla lähellä sementtipatoa. Sementtipadolta etelään on sähkölinja (näkyy peruskartalla), jonka alla (linjaan kuuluvan muuntajan kohdalla) on pohjoisin kohta, missä kanavakaivantoa nyt erottuu.
Kanavan itärannalla sen alajuoksun puoleisessa päässä on pienehkö irtokivistä ladottu rakenne. Sen tarkoituksena on ehkä ollut estää rantatörmää rapautumasta. Siihen nojaava rantatörmä ei ole kovin korkea. Vuoden 1855 kartalla on merkittynä vesiratas Stora Masugnsträsketin ja Lilla Masugnsträsketin välille.

Römossbergen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Tappon kylässä, Römossbergenin mäkialueella, korkealla kallioisella mäellä. Paikalla on kalliopohjalle, särmikkäistä kivistä rakennettu kiviröykkiö, kooltaan noin 7,5 x 5,4 metriä. Röykkiön kaakkoisella laidalla muutamat reunimmaiset kivet näyttävät olevan riviin aseteltuina. Röykkiön sisältä on erotettavissa kolme suurta erillistä kuoppaa, jotka on kaivettu ilmeisesti röykkiötä pengottaessa. Röykkiön lähiympäristössä on pieniä, todennäköisesti röykkiöstä purettujen kivien kasoja.

Ängesholmarna (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiön jäännös sijaitsee Ängesholmarna-nimisen saaren tai mäen korkeimmalla kohdalla pienellä puuttomalla avokallionnokalla, joka on ehkä vain noin 30 metriä läpimitaltaan. Röykkiö on vain noin 5 metriä pohjoiseen harjanteen yli vedetystä tiestä. Röykkiön vieressä on sähkölinjan paalu.
Paikalla on ilmeisesti hajotetun röykkiön jäännös, jonka kivet ovat päätyneet hajalleen tien rakentamisen yhteydessä. On vaikeata päätellä, olisiko jokin röykkiön osa vielä alkuperäisellä paikallaan. Kivimäärä on melkoisen suuri. Kiviaineksen joukossa on pelkästään tai lähes pelkästään pyöristyneitä kiviä. Niitten suurin läpimitta näytti olevan tavallisesti vain noin 5 cm:n luokkaa. Suuria kiviä näkyy kivien joukossa suhteellisen vähän. On mahdollista, että röykkiö olisi rakennettu ainakin osittain kalliopinnan halkeaman yli.

Västanfjärd Pörtsnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitseee Pörtsnäsin kylässä, pitkän Galtarbyvikenin merenlahden pohjoispään koillispuolella ja rajoittuu Galtarbyn kylästä Västanfjärdin kirkonkylään vievän suorimman tien laitaan. Paikalla on historiallinen kylätontti, joka lienee autioitunut viimeistään isoon jakoon mennessä.
Asutuksen yleisluettelossa mainitaan 1540-luvulla Pörtsnäsin kylässä olevan 8 taloa. Vuoden 1787 isossajaossa oli kaksi taloa: Westergård ja Östergård. Östergård siirtyi todennäköisesti itään päin isonjaon yhteydessä. Talot yhdistettiin 1920-luvulla uudeksi Västergårdiksi, joka on edelleen olemassa vanhan kylätontin läheisyydessä. Talo jaettiin uudelleen 1930-50-luvuilla, jolloin uusi Södergård otti Östergårdin omistukset haltuunsa.
Vuoden 1765 isojakokartassa paikalle on merkitty Wästra Gården -niminen kylänpaikka (Karta och delningshandlingar öfver åkrar och ängar samt rörande omkretsarna 1765, S. Kellander). Nykyinen Västergård sijaitsee vanhasta kylätontista noin 200 metriä koilliseen.
Inventoinnissa 2011 todettiin, että kylätontti sijaitsee ympäristöstään kohoavalla tasalakisella mäellä. Mäen laella on laajalti avokalliota ja ruohikkoa.

Galtarby VI (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Galtarbyn kylässä, metsässä, Västerängenin vainiolta Björkboda Träskin Galtarbyvikenin rantaan vievän mökkitien varrella, suunnilleen sen puolivälissä tien itälaidan tuntumassa.
Paikalta on saatu kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsi- ja kivilaji-iskoksia), osaksi tieojasta, osaksi tiestä kaksi metriä itään tehdystä koekuopasta. Löytöpaikka on 38 metriä etelään kohdasta, jossa traktoritie haarautuu tiestä itään päin. Traktoritien ura on virheellisesti merkitty internetissä näkyvälle digitaaliselle karttapohjalle puroksi; puroa ei sillä kohdalla ole, vaan tieura.

Mörkkärret 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lähellä Östanån ja Norrlammalan kylien rajaa, Mörkkärretin vainion eteläpuolella, metsässä, laaja-alaisella kalliomäellä.
Röykkiö on matala, sammalten ja jäkälän peittämä, kooltaan noin 3 x 4,5 metriä. Kiviä röykkiössä on yhdessä kerroksessa. Röykkiötä ei näytä pengotun, mutta sen
reunimmaiset kivet ovat melkoisen hajallaan. Röykkiö on tehty tasaiselle kallion pinnalle mäen päällyksen koillislaidalle.

Bredviken (1000019294) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi luonnonkivistä kylmämuurattua rajamerkkiä kahden puolen ajotietä pihojen lähellä.
Bränbodan – Billbölen välinen rajamerkki:
Kylmämuuraamalla tehty, etupäässä särmikkäistä kivistä kalliolle ladottu noin 0,2 metriä korkea suunnilleen neliömäinen kivilatomus, jonka keskellä on pystykivi ja neljällä laidalla on muuta kivikkoa selvästi korkeammalle kohoava pystykivi. Kivikon pintaa peittää heinä, sammal ja jäkälä. Keskuskivi kohoaa sammalista
noin 1,17 metriä ylemmäksi. Keskuskiveen on hakattu ainakin numero ”2”. Kiven halkeaman vuoksi ei voitu erottaa, onko sen edellä toinen numero. Kaikki laidoilla olevat pystykivet ovat noin 2,6 metrin etäisyydellä viereisistä. Jokaista niitä tukemassa on erityisiä tukikiviä.
Billbölen – Södersundvikin välinen rajamerkki:
Myös tämä on tehty kylmämuuraamalla kalliolle. Keskellä olevaa pystykiveä ympäröi 5,8 metrin pituinen, 4,7 metrin levyinen ja 0,2–0,3 metrin korkuinen kivilatomus. Rajamerkin etäisyys yli pihamaan asuinrakennuksen nurkkaan on noin 30 metriä. Kivikon päällä on koristekasveja. Näkyvillä olevat kivet ovat yleensä pyöristyneitä. Keskuskiven ympärillä olevan reunuksen pohja-ala on pyöreämpi kuin viereisen rajamerkin rakenteissa. Ainakin kaksi tai kolme irtonaista sementin kappaletta näkyi kivikon laidalla. Keskuskivi kohoaa noin 1,4 metriä kivilatomuksen pinnasta. Keskuskiven etelän puoleiselle sivulle on hakattu sana ”RÅ”, ja lännen puoleiselle sivulle luku 1784. Reunoilla on kolme pystykiveä lännen, etelän ja idän suunnilla. Niistä etelälaidan kivi on noin metrin pituinen.

Högholmen 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Högholmen on saari, joka sijaitsee mantereesta noin 500 metrin päässä, lähellä entisten Kemiön ja Dragsfjärdin kuntien rajaa. Saaren pohjoisrannalla on kallioon maalattu merimerkki, josta alueella olevasta kahdesta röykkiöstä pohjoisempi sijaitsee noin 30 metrin päässä etelään, mäen laen pohjoislaidalla. Se on kooltaan noin 5,5 x 6,5 x 0,3 metriä ja muodoltaan suorakaiteenmuotoinen. Röykkiön ulkoreuna näytti paikoin huolella ladotulta ja siinä näkyi purkamisjälkiä. Kiviä röykkiössä on 1-3 kerroksessa.
Röykkiöistä eteläisempi on rakennettu loivasti kuperalle matalalle kallionnyppylälle. Röykkiön pohja on muodoltaan nelikulmainen ja pitkänomainen. Sen pituus on 14 metriä, leveys 4-5 metriä ja korkeus 0,2 metriä. Kiviä röykkiössä oli 1-2 kerroksessa.

Råudden 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee havupuuta kasvavalla metsäalueella, ja sen ylitse kulkee Joulupukintie. Maanpinta asuinpaikan kohdalla on melko tasaista. Paikalta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (mm. saviastianpaloja, kvartsi-iskoksia) tien ojaleikkauksista; jonkin verran enemmän tien kaakkoispuolelta, mutta myös sen luoteispuolelta. Maaperä paikalla on melko karkeaa hiekkaa; selvästi asumisen likaamia kohtia ei vuonna 2011 tehdyssä tarkastuksessa havaittu.
Kohteesta noin 500 metriä pohjoiseen sijaitsee kohde Råudden (1000014670).
Inventoinnissa 2012 (Metsähallitus) havaittiin tien kaakonpuoleisessa leikkauksessa kvartsi-iskoksia, kivilaji-iskos sekä kaksi palanutta kiveä, mutta ne jätettiin paikalleen koskemattomina. Kaakkoispuolella tie rajautuu ojaleikkauksen jälkeen kallioksi, mutta luoteispuolella on tasaista kuusimetsää, jossa ei kuitenkaan havaittu mitään maanpinnalle näkyviä rakenteita. Sijaintikorkeutensa ja tieleikkauksesta aiemmassa inventoinnissa tehtyjen löytöjen perusteella asuinpaikka-alue todennäköisesti jatkuu kuitenkin tähän suuntaan ja löytöjä/rakenteita saattaa maan alla olla.

Ölmosviken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ölmosvikenin myöhäiskivikautinen asuinpaikka sijaitsee noin 200 metrin päässä Ölmosvikenin lahden pohjukasta. Kohteen itäpuolella kohdetta rajaa laaja pohjoiseteläsuuntainen vajoama ja länsipuolella samansuuntainen moreeniharjanne. Verraten tasainen asuinpaikka-alue laskee loivasti itään.
Myöhäiskivikautisia asuinpaikkalöytöjä (mm. saviastianpaloja, iskoksia, palanutta luuta) on löytynyt pohjoiseteläsuuntaisen soratien länsipuoleisista ojaleikkauksista. Keramiikka vaikuttaa Kiukaisten keramiikalta (ajoitus noin 2500/2300–1800/1500 eaa.). Eri vuosina tehtyjen inventointihavaintojen mukaan löytöalueita on useita, ja ne ulottuvat tien itäpuolella ainakin noin 600 metrin matkalle. Sen länsipuolella havaintoja löydöistä on saatu noin 150 metrin pituiselta alueelta. Asuinpaikan leveys vaihtelee noin 20–100 metrin välillä.
Asuinpaikkakerros ei ole kovin yhtenäinen eikä vahva, syvimmillään se on noin 30 cm paksuinen. Kohde on sen läpikulkevaa tietä lukuun ottamatta hyvin säilynyt.

Turkukallio 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Satavan saaren länsiosassa kallioisessa metsämaastossa. Paikka on lounais-koillissuuntaisen kallioharjanteen lounaisosaa, jonne maasto nousee loivasti. Röykkiö on omalla kumpareellaan, jonka länsisivu viettää jyrkästi.
Hajotetun kiviröykkiön jäännökset ovat kallioharjanteen lounaispäässä olevalla kumpareella, joka on kallioalueen korkein kohta. Kyseessä on kiviröykkiön pohja, joka on matala ja nykylaajuudeltaan 5,7 metriä N-S-suuntaisesti ja 7 metriä E-W-suuntaisesti. Kiviä on 1-2 kerroksessa. Röykkiökiviä on levitelty ympärille röykkiötä pengottaessa. N-reunalla on röykkiökivistä kasattu kivikeko, joka on ilmeisesti ollut jonkun pylvään tukirakenne ja sen vieressä kallioon on kiinnitetty kaksi rei’itettyä rautakiskoa, ilmeisesti myös jonkun pylvään kiinnikkeitä.
Kyseessä on mitä ilmeisimmin hautaröykkiön jäännökset. Nykytilassaan se on vaatimaton ja hädin tuskin kauempaa erotettavissa. Päällä on sammalta ja jäkälää ja muutama mänty.
Huomionarvoista on, että kivikauden lopulle tai pronssikaudelle ajoittuva eläinpää-veistos KM 13439 on löydetty varsin läheltä, Samppaan ja Höyttisten kylien välisen rajan tuntumassa olevasta peltoraiviosta.

Turkukallio 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Satavan saaren länsiosassa, kallioisessa metsämaastossa, lounais-koillissuuntaisella matalalla kalliokohoumalla.
Matalan, lounais-koillissuuntaisen kallioharjanteen päällä on matala kivilatomus tai röykkiö, joka on sijaintinsa ja rakenteensa perusteella mitä ilmeisimmin varhaismetallikautinen hautaröykkiö. Röykkiö on muodoltaan pitkähkö, noin 7 m pitkä ja kiviä on noin 4-5 metriä laajalla alalla jonkin verran hajallaan. Sähkölinja kulkee itä-länsisuuntaisesti röykkiön yli; lähin sähköpylväs on röykkiöstä noin 2 metrin päässä ja sen harusvaijeri on kiinnitetty röykkiön länsireunaan.
Röykkiöstä noin 100 metriä luoteeseen on mahdollinen röykkiön pohja. Rakennelmaa on selvästi pengottu ja sen keskellä on kalliossa oleva luontainen pitkänomainen syvennys. Kivet on nostettu ikään kuin tämän syvennyksen reunoille.
Röykkiökohteet Turkukallio (1000015397) ja Turkukallio 2 (1000015397) sijaitsevat kohteesta noin 400 metriä pohjoiseen.

Mäenalan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uskelanjoesta noin 600 metriä luoteeseen, Veitakkalan kartanosta vajaa 300 metriä luoteeseen, aivan kantatie 52 välittömässä läheisyydessä, tien itäpuolella. Isokylän eritasoliittymästä paikalle on matkaa noin 1 kilometri.
Paikalla on Mäenalan kylän kylätontti. Kylä on jo 1780-luvulla liitetty Hankalan kylään, joka puolestaan liitettiin Veitakkalaan 1870-luvulla. Vanhalla kylätonttialueella sijaitsee harmaakivestä holvattu kivikellari, joka kivijalan jäänteistä ja kellarihalssin portaista päätellen on alkuaan sijainnut rakennuksen alla. Koska kylä on lakannut olemasta jo 1780-luvulla, voidaan olettaa, että rakennus ja kellari ovat tätä vanhempia. Lisäksi kellarin eteläpuolella on maatunut, korkeahko keko, joka saattaa olla esimerkiksi rauennut tulisija.
Paikalla on ilmeisesti viimeksi ollut saharakennus.

Kettukallio A-B (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kakskerran saaren lounaisosassa, Raustvuoren Kettukallio -nimiselä kalliokukkulalla, A kalliopaljastuman huipulla, B kalliokukkulan itäpään pohjoislaidalla. Röykkiötä B ei ole pidetty aivan varmana hautaröykkiönä. Röykkiö A on 6 x 5,5 x 0,5 m:n kokoinen. Röykkiöstä on nostettu kiviä ja se on huonokuntoinen. Röykkiöltä avautuu hieno merinäköala Airistolle. Röykkiö B on läpimitaltaan n. 2 m korkeuden ollessa n. 1 m. Sen alaosa on tehty muutamasta suurehkosta luonnonkivestä, päällä on pieniä lohkokiviä.

Haaga (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikat sijaitsevat Haagan kartanon alueella, rautakautiseksi tulkittu kohde kartanosta koilliseen, Liedon Vanhallelinnalle päin 200-300 m. Se on pellon keskellä lähellä Aurajoen länsirantaa sijaitseva kalliokumpare. Kallioytimisen mäen koko on n. 50 x 30 m. Kohteesta on modernin tavaran lisäksi löytynyt rautakautinen saviastianpala, savitiivisteen paloja, palanutta savea ja palaneita luunpaloja. Läheisiltä pelloilta on saatu rautakautisia ja historiallisia metallinetsinlöytöjä (ks. alakohteet).

Hiidenkartano (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Vähäjoen länsirannalla, Hipantien eteläpuolella. Alueella on paksu, jopa 90 cm:n syvyyteen ulottuva multakerros, josta löytyi rautakauden keramiikkaa. Kolmessa koeruudussa paljastui kiveyksiä, jotka voisivat olla ihmisen rakentamia. Niiden yhteydestä löytyi rautakaudentyyppisiä saviastianpalasia. Alueen maaperää on ehkä joskus tasoitettu tuomalla täytemaata.
Kiveysten merkitys aiheellista selvittää, mikäli aluetta ryhdytään rakentamaan. Kärsämäen kätkölöytö on ilmeisesti tältä alueelta tai lähistöltä.

Itäharjun kolerahautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Helsingin moottoritien itäpuolella, Vanhan Littoistentien ja Kalevantien välissä Kalevanpuistossa. Paikalla on kiviaidalla ympäröity kolerahautausmaa, johon on haudattu ainakin vuonna 1834 koleraan kuolleita. Muistokivi ja risti. Nurmipeitteinen puistoalue etelärinteessä katujen välissä, jokunen puu ja pensaita.
Erään tiedon mukaan Turussa oli ainakin kaksi kolerahautausmaata, toinen joen länsipuolella Pakkarinkadulla ja toinen joen itäpuolella Itäharjulla. Mahdollisesti on ollut muitakin. Itäharjun hautausmaa on Turussa ainoa säilynyt koleraan kuolleiden hautausmaa. Siksi se on aiheellista säilyttää koleraepidemiassa kuolleiden yhteisenä muistomerkkinä. Aluetta on aikoinaan ehdotettu jopa muslimien hautausmaaksi. Alueelle saattaa ilmaantua muitakin käyttöpaineita Itäharjun alueen rakentamisen myötä. Muinaisjäännösstatus aiheellista määritellä selkeästi.

Kuusisto 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8:sta noin 2,7 kilometriä länteen, Ihoden kylästä noin 3,8 kilometriä luoteeseen, aivan Rauman ja Pyhärannan rajan tuntumassa, rajasta noin 300 metriä etelään. Paikka on sekametsää kasvavaa metsämaastoa.
Tarkastuksessa alueella havaittiin ainakin kaksi melko vaatimatonta kiviröykkiötä. Näistä pohjoisempi oli vahvan sammaleen ja turpeen peittämä, halkaisijaltaan noin 4-5 metrin suuruinen kiviröykkiö, jonka korkeus oli noin 70 cm. Röykkiö oli melko tiivisrakenteinen ja sen keskellä oli kuoppamainen rakennelma. Röykkiö sijaitsi vain vaivoin muusta ympäristöstä erottuvan pienen maastonkohouman lakialueella.
Edellä mainitusta röykkiöstä noin 40 metriä kaakkoon sijaitsi vielä toinen röykkiö, joka oli myös vahvan sammaleen ja turpeen peittämä ja se oli rakennettu suuren maakiven viereen tai varaan.
Röykkiöiden funktiota ei tarkastuksessa pystytty tarkemmin määrittämään, ja ne saattavat olla myös historialliseen asutukseen liittyviä raivausröykkiötä.

Fulkilan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stamlägenheten, Åminne frälsesäteri, är en medeltida sätesgård.
Cirka år 1680 Kärkis enstaka frälsesäteri, ett gammalt frälse under Åminne, vilket omnämnes som adelsgård 1604; det hade utbrutits från huvudgodset vid arvskiftet ca 1620.
Ätten Muncks stamgods, Fulkila enstaka frälsesäteri, som var sätegård redan under medeltiden och som omtalas första gången 1508, sammanslogs med Åminne 1749. Ägare från och med 1352; Petrus 1352; Olof Mattsin, frälseman, omtalas 1381-1415; Henrik Olofsson, frälseman, erhöll frälsebrev på Halikko 1407, levde ännu 1448. osv. (Jutikkala ja Nikander, 1932, 428-430).
Kohdetta ei ole tarkastettu ja arvoitu maastossa arkeologisesti. Muinaisjäännöksen säilyneisyys ja laajuus eivät ole tiedossa.
Tammikuussa 2011 paikalla kävi Varsinais-Suomen maakuntamuseon rakennustutkija Eija Suna. Hän valokuvasi tontilla kaksi vanhaa kellaria, joista toinen sijaitsee päärakennuksen alla ja toinen edellisestä noin 40 metrin päästä lounaaseen, aivan tien vieressä. Viimeksi mainitun kellarin takaseinä on rikkoontunut ilmeisesti tienrakentamisen yhteydessä, myös pihanpuolen seinä on sortunut. Kellarit ovat todennäköisesti 1600-luvulta, päärakennuksen alla oleva kellari saattaa olla jopa 1500-luvulta.

Alho (1000019523) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Sillanpään talosta noin 890 metriä eteläkaakkoon, Metolanjoen länsirannalla, Toijan keskustasta noin 4,6 kilometriä lounaaseen. Maanomistaja oli kevääällä 2010 löytänyt pellon pinnasta, noin 50 metrin pituiselta matkalta kiviesineen katkelman sekä kvartsi-iskoksia. Talteen otetut kvartsit ovat melko kookkaita, mutta kiviesineen katkelman perusteella löydöt viittaavat kivikautiseen asuinpaikkaan. Tarkastushetkellä pellon pinta oli kuitenkin sängellä, joten uusia havaintoja ei pystytty tekemään.
Löytöpaikka on tasaista peltomaata, jonka länsipuolelta alkaa metsämaasto. Löytöpaikasta noin 350 metriä pohjoiseen tunnetaan kivikautinen asuinpaikka Latoniitty (259010026), joten mahdollisesti ne ovat yhdessä muodostaneet melko laaja-alaisenkin asuinpaikkavyöhykkeen. Tosin löydöt ovat toistaiseksi melko vähäiset. Kaiken kaikkiaan löytöpaikan lähialueelta (1,5 kilometrin säteellä) tunnetaan runsaasti kivikautisia löytöpaikkoja.

Hakala (1000013501) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Turusta Paattisille johtavan tien länsipuolella, Keskitalon kohdalta luoteeseen lähtevän pikkutien itäpuolella, kahden peltoaukean välissä, kalliopohjaisen mäen länsirinteellä, metsässä.
Röykkiö on matala. Siinä on isoja kiviä reunoilla ja väleissä pienempiä kiviä, osittain sammaloitunut. Muistuttaa hautaröykkiötä piirteiltään ja sijanniltaan.

Paaskunnanpuisto (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paaskuntaa vastapäätä Hämeentien itäpuolella olevassa Paaskunnanpuistossa, Aurajoesta noin 450 metriä etelään. Paikan eteläpuolella on omakotiasutusta. Maasto on luonnontilaista avokalliota kallioharjanteen lounaisosan lakialueella, sen eteläreunalla.
Kallioon on hakattu vaakuna, jonka takana on ristissä miekat. Sisäpuolella on isot kirjaimet KL ja niiden alla vuosiluku 1813. Korkeus on 37 cm ja leveys 30 cm. Kalliohakkauksen merkitys on tuntematon.

Pakkarinkadun kolerahautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka sijatsee Pakkarinkadun alla ja kadun eteläpuolella olevan Topeliuksen koulun pihalla (Pakkarinkatu 10) sekä kadun pohjoispuolella olevilla tonteilla (Pakkarinkatu 11-13).
Alueelta, etenkin kadun alta, on tullut esiin ruumishautoja viemäri- ym. kaivutöiden yhteydessä. Samaan kuoppaan on saatettu laitettaa useampia vainajia. Historiallisten lähteiden mukaan alueelle on haudattu joen länsipuolella koleraepidemiaan kuolleita vainajia.
Kolerahautausmaalla tehtiin kaivaustutkimuksia vuosina 2016–2019. Tehtyjen tutkimusten perusteella Tallimäenkentän ja Malminpuiston kohdalle osuva osa Pakkarinkadun kolerahautausmaasta on monimuotoinen, pitkäaikainen kokonaisuus. Tutkitulla alueella erityyppiset haudat esiintyvät sekaisin ilman havaittavia alueellisia eroja: muotoillut arkut, yksinkertaiset arkut, lasten ja aikuisten haudat, yksittäiset haudat, ryhmähaudat, eri suuntaiset haudat. Löytöjä, muun muassa ortodoksiristejä esiintyy niin yksinkertaisissa, muotoilluissa kuin lasten haudoissakin. Pakkarinkadun hautausmaalle näyttäisi haudatun erilaisia ihmisryhmiä yhteiskunnan eri kerroksista.

Krampinrauma (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turusta lounaaseen Airiston eteläosassa Krampin ja Aaslaluodon eteläosan välisessä Krampinrauma -salmessa salmen pohjoisrannalla.
Kyseessä on rantaviivan tuntumassa oleva puurunkoisen aluksen hylky. Hylyn toisen kyljen kaarenpäät ovat näkyvissä rantaviivassa.
Salmen vastarannalta Krampin rannasta on löytynyt liitupiipun katkelmia.
Kramppi on vanha tunnettu ankkuripaikka. Sen lähistöllä käytiin taistelu Suomen sodan aikana 1808.

Prusin patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähäjoen itärannalla Farmos Oy:n tontilla, noin 1,3 km pohjoiseen Koroisista, piha-alueen – autoparkkialueen - keskellä.
Paikalla on pyöreähkö maakumpu, joka kohoaa tasaisesta jokirantamaastosta. A.M. Tallgren piti kumpua mahdollisena hautakumpuna, mutta myöhemmin ainakin sen alaosa on todettu luonnonmukaiseksi. Kummun yläosaan on kuitenkin muokattu vallimaisia rakenteita ja se on ilmeisesti palvellut patteriasemana, ehkä Ison vihan aikana. 1600-luvun kartoissa mainittu Kapeenhaudantöykäs saattaa tarkoittaa tätä kumpua. Vuonna 1902 otetussa kuvassa (A.M.Tallgren) kumpu on viljelysten keskellä ja täysin puuton.

Pyhän Mikaelin kirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Kakolanmäen itärinteen juurella oli Pyhän Mikaelin kirkko, hospitaali ja hautausmaa.
Kohde sijaitsee entisen Korkkitehtaan, nykyisen Oikeustalon tontilla Aurajoen länsirannalla, Linnankadun ja Sairashuoneenkadun risteyksessä, osoitteessa Linnankatu 43 ja osoitteessa Linnankatu 45, jossa on asuinkerrostalo.
Kirjallisten lähteiden mukaan tontille valmistui vuonna 1675 köyhäinkoti sekä saarnaajan asuinrakennus. Hospitaalin viereen rakennettiin vähän myöhemmin myös pyhän Mikaelin kirkko puusta. Hospitaalin rappeutuneet rakennukset myytiin vuonna 1782 ja purettiin.
Tontin tutkimuksissa paljastui sekä puurakennusten jäännöksiä että huonosti säilyneitä hautoja. Kaksi rakennuksen perustusta tulkittiin hospitaalirakennusten jäännöksiksi. Yhden rakennuksen perustus tulkittiin Pyhän Mikaelin kirkon jäännökseksi. Hautoja löytyi kirkon vierestä sekä läheltä nykyistä Sairashuoneenkatua hospitaalirakennuksen vierestä.
Hautoja voi löytyä myös lounaan puolella sijaitsevan kerrostalotontin puolelta.
Koetutkimuksissa 2020 hautoja löytyi osoitteesta Linnankatu 45. Karttaoikaisujen perusteella näyttää siltä, että kirkko hautausmaineen on pääasiassa sijainnut tällä tontilla ja hospitaali rakennuksineen osoitteessa Linnankatu 43.
2024 tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella hautausmaa ulottuu osoitteen Linnankatu 45 /kiinteistön luoteispuolelle ylärinteenseen, lounaispuolelle Linnakatu 47:n suuntaan sekä Linnankadun suuntaan.

Turun linnan hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Läntisellä rantakadulla ja viereisellä tontilla (ent. Auran panimo) Aurajoen länsirannalla Barkerinpuistosta lounaaseen. Katualuetta ja nykyisin rakennettua tonttia.
Auran Panimon edustalla Läntisellä Rantakadulla ja osaksi itse tontilla on sijainnut Turun linnan hautausmaa 1500-luvulta alkaen. Hautausmaan yhteydessä on sijainnut kellotapuli 1500-luvulta lähtien ja pieni puukappeli, ilmeisesti myös 1500-luvulta.
Alueelta on löytynyt hautauksia useaan otteeseen viemärityömaiden yhteydessä. 1950-luvun alussa paikalta oli löytynyt miesten sekä yhden naisen ja pikkulapsen kalmot lautavuoratusta rivihaudasta. Vainajia oli ainakin kaksikymmentä.
1972 Läntiselle rantakadulle kaivetun viemärikaivannon yhteydessä voitiin hahmottaa hautausmaan koillis- ja lounaispääty. Kaivannosta kartoitettiin 42 hautaa. Auran panimon rakennusten kohdalta haudat ovat aikoinaan tuhoutuneet, mutta kadun puolella niitä on säilynyt. Hautoja oli 1-2 m:n syvyydellä.
Vuonna 2000 rantakadulla tehtiin koekaivaukset, joissa havaittiin hautoje lisää.
Slotts kyrkogården on merkitty sekä Gadolinin kartalle vuodelta 1755 numerolla 805 ja Tillbergin kartalle vuodelta 1808 nrolla 71. Joen rannassa kapeana, pitkähkönä alueena, jonka koillispäässä rakennus – kappeli.
Tontin puolella tuskin säilyneitä hautoja. Kadun alla saattaa vielä olla.
Linnan hautausmaa mainitaan linnan tileissä vuonna 1571.

Pyhän Kerttulin huoltolan hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Uudenmaankadulla mäen päällä, ruutukaava-alueella, katualueella.
Kyseessä saattaa olla Pyhän Kerttulin huoltolaitoksen yhteydessä ollut hautausmaa. Vuoden 1634 karttaan on alueelle merkitty Gertruds kyrka och kyrkogård.
Karttapiirros 1960 Reino Mattila.

Vartiovuoren hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Vartiovuorenkadun ja Luostarinkadun risteyksessä vastapäätä Käsityöläismuseota olevan kerrostalotontin alueella ja Vartiovuorenkadulla. Katualuetta ja kerrostalotontin pihamaata.
Ruumishautoja on tullut esiin eri kaivutöissä ainakin tonteilta osoitteissa Vartiovuorenkatu 1 A ja 3 a sekä Vartiovuorenkadun alta ko. tonttien kohdalta. Hautausmaan alkuperästä ei ole tarkempaa tietoa, mutta on oletettu, että se voisi olla Kaskenmäellä sijainneen Pyhän Hengen laitoksen hautausmaa tai myös Pyhän Olavin luostarin hoidokkien hautausmaa. Hautausmaan laajuudesta ei ole tietoa.
Muistiinpanoja haudoista 1882, 1927; karttapiirros 1961 Reino Mattila; karttapiirros 1975 Leena Sivula.

Viinamäki (1000019566) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Helsingin moottoritien itäpuolella, Savitehtaankadun, Vanhan Hämeentien ja Viinamäenkadun välisellä omakotialueella. Pieni mäennyppylä, osaksi omakotitonttien piha-aluetta.
Mäellä on Turun vanha rajakivi vuodelta 1794. Kiven sijaintipaikka ei tiettävästi ole alkuperäinen, vaan sitä on jonkin verran siirretty.

Vähätalo (1000019567) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Vähätalon rakennusryhmän eteläpuolella, Emmauksenkadun länsipuolella, pienehkön mäen rinteellä.
Inventoinnin yhteydessä tehdyistä koekuopista kahdessa oli hiiltä ja saviastian paloja, kolmannessa oli merkkejä kulttuurikerrostumasta. Löytöalue ei vaikuttanut koekuoppien perusteella kovin laajalta, ehkä vain noin 10x10 metriä.

Yliopistonkatu 41 hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Yliopistonkadun lounaispäässä Koulukadun risteyksessä, ruutukaava-alueella. Katualuetta ja kerrostalotontin piha-aluetta.
Kadunparannustöissä vuonna 1963 paljastunut hautausmaa. Hautausmaan ajoituksesta ei ole selvyyttä, mutta se voi liittyä esimerkiksi Pyhän Mikaelin kirkon ja hospitaalin aikaan, joka sijaitsee noin 400 metrin päässä lounaaseen tai sitten johonkin rutto- tai koleraepidemiaan.
Karttapiirros 1963, Reino Mattila perusteella haudat jatkuivat kaikkiin muihin suuntiin, paitsi luoteeseen, josta tuli isoja kiviä.

Muuntajanmäki (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Löytöpaikka sijaitsee viljelemättömällä saarekkeella noin 100 metriä itään Maskunjokeen Karevansuolta laskevan puron suusta. Paikalla on hiekanotossa useasta kohdasta jyrkästi leikattu mäki, joka rajoittuu peltoon. Paikalta on löytynyt hiekanotossa saviastian paloja, rautaesineitä, palanutta luuta, savitiivistettä sekä hiottu kiviesine. Alueella on tehty koekaivaus vuonna 1985, mutta mahdollista muinaisjäännöstä ei ole kyetty paikantamaan.
Vuonna 2016 metallinetsinnässä pellolta on löytynyt mm. linturiipuksen kappale sekä rautakautinen ja keskiaikainen punnus. Kohteen rajaus perustuu löytöalueeseen. Metallinetsinlöydöt: KM 41586, 41587.

Seili Mielisairaalan puisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seilin pääsaaren keskiosassa, entisen Seilin mielisairaalan päärakennuksen pohjoispuolella sijaitsevalla avokallioisella rinnealueella. Historiallinen sairaalan puisto- ja hyötykasvipuutarha-alue rajautuu pohjoisessa vanhaan kaivoon ja nk. Mankeli-rakennukseen, koillisessa ja idässä kohtisuoraan pohjoiseen sairaalan koillisnurkasta kulkevaan tiehen, lännessä metsäisempään, kohti pohjoista laskevaan kallioalueeseen sekä länsiluoteessa ja luoteessa niittyaluetta rajaavaan ojaan.
Puisto- ja puutarha-alueeseen liittyvät kiinteät 1800-luvulle ajoitettavat rakenteet
muodostuvat kohti pohjoista jyrkästi laskevan kallioalueen päällä sekä tämän pohjoispuolella sijaitsevista kahdesta itä-länsisuuntaisesta aitamaisesta latomuksesta sekä muista puistoalueella mahdollisesti sijaitsevista kiinteistä rakenteista. Alueen sairaalan pohjoispuolella sijaitseva kallioinen sekä kohti pohjoista laskeva rinnealue on vuonna 1811 laaditussa Seilin hospitaalin tiluskartassa merkitty houruinhuoneen mäeksi. Rinteen pohjoispuolelle sijaitsevalle tasaiselle nykyiselle niittyalue on tuolloin merkitty alueen pohjoisreunan kaivon mukaan Kaivonlaitumeksi (ruots. Brunnsgärdan).
Kookkaampi kiviaita (ikoo = 221 204, pkoo = 6 688 812, zkoo = n. 7,0–9,5 m
mpy) sijaitsee vuonna 1811 Seilin sairaalan tiluskarttaan merkityn avokallio- ja
niittyalueiden rajalla. Itä-länsisuuntaisen kiviaita jakautuu karkeasti kolmeen kahdella mahdollisella porttirakenteella erotettuun osaan ja on kokonaisuudessaan noin 65 metriä pitkä, 0,6–2,7 metriä leveä sekä noin 0,4–1,5 metriä korkea. Mäen yläosassa, alueen kaakkois- ja itäreunalla sijaitsee mahdollinen kiviaidan jäännös (ikoo = 221 218, pkoo = 6 688 789, zkoo = n. 11,5–12,2 m mpy), joka muodostuu harvaanladotusta, noin 7 metriä pitkästä ja 2 metriä leveästä itälänsisuuntaisesta kiveyksestä.
Lisäksi rinnealueen lounais- ja länsiosissa, nykyisen Saaristomeren tutkimuslaitoksen hoidetun puistoalueen pohjoispuolella sijaitsee useita kivilatomuksia, jotka liittyvät joko 1800-luvun jälkipuolella muokattuun puistoalueeseen tai tätä varhaisempiin paikalla sijainneisiin rakenteisiin.
Seilin mielisairaalan puiston asemakaava perustuu todennäköisesti Seilin sairaalan
arkistoon (Turun maakunta-arkisto) talletettuun signeerattomaan, otsikoimattomaan ja päiväämättömään luonnokseen. Puiston asemapiirrokseen on merkitty 1800-luvun puolivälissä valmistuneet mielisairaalan pohjoinen itä-länsisuuntainen, sekä läntinen pohjois-itäsuuntainen potilasrakennus, sekä alueen koillisreunassa kaivo ja Mankeli-rakennus (luonnoksessa Bryggstugan).

Seili Skreddarens hus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seilin pääsaaren keskiosassa, 1700-luvun houruinhuonetontin sekä välittömästi Kirkkoniemelle johtavan tien pohjoispuolella, noin 10 metriä saaren pohjoisosaan, rantasaunalle ja Kirkkoniemelle erkanevan risteyksestä koilliseen. Maaperä alueella on hiekkamoreenia. Kohde on ympäristöltään hoidettua puistomaista piha-aluetta.
Skreddarens hus eli räätälin asuinrakennuksen perustus liittyy viimeistään 1700-luvun ja 1800-lukujen taitteesta vähintään 1810-luvulle nk. Kyrk wikenin eli Kirkkolahden etelä- ja lounaisrannalla sijainneeseen hospitaalin palkollisten tonttialueeseen. Maastossa selkeänä perustusrakenteena erottuva rakennusjäännös sijaitsee välittömästi saaren eteläosasta pohjoiseen johtavan tien ja Kirkkoniemelle johtavien teiden risteyksen itäpuolella tien pohjoisreunaan rajautuen. Jäännös on noin 16,5 metriä pitkä, noin 6,2 metriä leveä ja se kohoaa ympäristöään noin 0,2–0,8 metrin korkeuteen.
Jäännöksen lähes länsi–itä-suuntaisen perustusrakenteen länsipääty erottuu nelikulmaisena rakenteena, jonka eteläinen pitkä seinälinja kaartuu selkeästi pohjoista seinälinjaa enemmän kohti koillista. Rakennusjäännöksen itäisessä osassa erottuu selkeä, huonetilaa merkitsevä reunoiltaan perustuskiviin rajautuva
nelikulmainen kuoppa. Perustuksen itäpääty muodostuu pohjakaavaltaan pyöreästä maavallista.
Rakennusjäännöksestä luoteeseen, pohjoiseen ja koilliseen noin 35–40 metriä
ulottuvalle tasaiselle ranta-alueelle on merkitty vuonna 1811 laaditussa Seilin
hospitaalin tiluskartassa seitsemän erillistä tonttialuetta käsittäen kuusi rakennusta:
Åldermannin eli renkivanhimman niitty, tontti ja asuinrakennus, räätälin puutarha, tontti ja asuinrakennus, sekä tupakka-, peruna- tai puutarhamaa-alueita. Vuonna 1813 tehdyssä jakotoimituksessa räätälin tontti ja puutarha asuinrakennuksineen on määrätty hospitaalin myllärille ja muut alueen tonttimaat ja rakennukset hospitaalin nk. peräänkatsojalle (upsyningsman).
Nykyisin tonttialueella sijaitsee mielisairaalan toiminta-aikana saunana toiminut
nykyinen pesularakennus, nurkkakivin perustettu puuvaja- ja varastorakennus, sekä kivestä rakennettu nk. Sikala-rakennus. Aluetta jakaa etelälounas–
pohjoiskoillinen-suuntainen tienristeykseltä rantasaunalle johtava polku. 1900-luvun alussa rakennetut rakennukset ovat nykyisin Saaristomeren tutkimuslaitoksen käytössä.
Vuoden 1811 tiluskartan perusteella tonttien 23–29 rakennuskanta on sijainnut
pesulan puuvajan ja Sikalan väliin jäävällä nurmialueella, Kirkkoniemelle
nykyisin johtavan tien pohjoispuolella. Alueen myöhempi rakentaminen ja maankäyttö ovat todennäköisesti tuhonneet kevytrakenteisten ulkorakennusten jäännöksiä. Alueen toinen (renkivanhimman) asuinrakennus on sijainnut todennäköisesti paikalla, jolle on myöhemmin rakennettu kiviperustainen Sikala-rakennus.

Nokkapellonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Saarenkylässä, Nokkapellonmäki -nimisellä matalalla mäellä, laajan peltoalueen keskellä. Mäen pohjoispuoli on suurimmaksi osaksi avokalliota. Nokkapellonmäen länsipuolella on lainehtinut Kurajärvi, joka kuivatettiin kokonaan 1950- ja 1960-luvuilla.
Kohteen löysi maanomistaja vuonna 2008. Vuonna 2009 paikalla tehtiin arkeologiset kaivaukset, joissa mäki osoittautui mesoliittiseksi asuinpaikaksi. Paikalla havaittiin kiinteitä jäänteitä sekä runsaasti kvartsiesineitä ja -iskoksia. Merkkejä asuinpaikasta todettiin mäen koko eteläpuolella.
Vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin mäen länsipuolella, läheltä pellon rajaa tasaisella alueella perustuskiviä, jotka ovat peräisin historiallisen ajan rakennuksesta.

Saaripelto (1000019592) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Saarenkylässä, Vähäsaari -nimisen talon eteläpuolella, pellolla, loivassa rinteessä. Itse Vähäsaaren talo on noin 50 metriä päässä muinaisjäännösalueen rajalta pohjoiseen. Maaperä on paikalla savista ja varsin kivistä.
Maanomistaja on löytänyt paikalta kivikirveen puolikkaan, mahdollisia hioinkiven kappaleita, porfyyri- ja kvartsi-iskoksia sekä kappaleen palanutta savea ja palanneen luun. Inventoinnissa 2010 käännetyssä pellossa tavattiin kuitenkin vain muutamia luontaisilta vaikuttavia kvartsin kappaleita.
Lisäksi maanomistaja on kerännyt varsinaisen löytöalueen ulkopuolelta talteen runsaasti yksittäisiä löytöjä (mm. hoinkiven, kivitaltan teelmän, kivilaji-iskoksen ja hioinkiven katkelman.)

Riihipelto (1000019593) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Saarenkylässä, pellolla, lounaaseen viettävällä rinteellä. Mikolan talo sijaitsee löytöalueen eteläpäästä noin 200 metriä kaakkoon. Itse löytöalue on noin 180-200 metriä pitkä ja pohjois-eteläsuuntainen. Se sijaitsee rinteessä 72,5 metrin korkeuskäyrää seuraillen.
Maanomistaja on löytänyt alueelta runsaasti kvartsi-iskoksia, mukaan lukien hyvälaatuista ruusukvartsia. Hänen mukaansa iskoksia löytyi rinteestä koko laajalta, noin 200 metriä pitkältä alueelta. Inventoinnissa 2010 löytyi vielä muutama kvartsi lisää.
Lisäksi maanomistaja on kerännyt varsinaisen löytöalueen ulkopuolelta talteen runsaasti yksittäisiä löytöjä (mm. hoinkiven katkelman, kvartsia, sileitä kivilaakoja ym.).

Kivikkoaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Pappilan kylässä, pellolla, lounaaseen viettävällä rinteellä. Kohteen itäpuolella olevaan Koivikon talon päärakennukseen on matkaa noin 140 metriä. Itse löytöalue sijoittuu rinteeseen 70 ja 75 metrin korkeuskäyrien välille.
Maanomistaja on löytänyt keväällä 2009 rinteestä aina tasaiselle alueelle asti runsaasti nuorakeramiikan paloja, palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia. Pelto on hänen omistusaikanaan avattu vain kerran vuonna 2008 ja vuodesta 2009 asti siinä on kasvanut nurmea. Näin oli myös vuoden 2010 inventoinnin aikana, joten havaintomahdollisuudet olivat varsin rajalliset. Inventoinnin yhteydessä pellolle tehtiin muutamia pistoja kairalla, mutta mitään kulttuurimaakerrosta ei havaittu. Maa-aines on hienojakoista, eikä siinä ole paljoa kiviä.
Kiikalan kotiseutumuseossa on tuluskivi, jonka löytöpaikaksi on merkitty Kiikala Pappilankylä Kivikkoaho, mutta sen tarkaa löytymiskohtaa ei enää tunneta.

Komisuo Mäkilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Komisuon kylässä, pellolla, Kominsuonkaari -nimisen tien pohjoispuolella, Niemelän talosta noin 100 metriä koilliseen. Maaperä paikalla on hienoa mullansekaista hiekkaa ja mullan alla on hienoa hiekkaa.
Kohteen etelä-kaakkoispuolella oleva tie on inventoinnissa 2010 toimineen oppaan mukaan kulkenut nykyisen pellon kohdalla vielä 30 vuotta sitten ja vasta myöhemmin siirretty nykyiselle paikalleen hieman etelämmäs. Tie on siis aiemmin sijainnut samalla kohdalla, mistä asuinpaikkalöytöjä on nyt tehty. Paikalta on löytynyt talttamainen kvartsiesine ja kvartsi-iskoksia. Joitakin kvartsiesineitä on löytynyt myös nyt kyseessä olevan löytöpaikan itä- ja kaakkoispuolelta.

Jussila 2 (1000019599) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiikalan Komisuon kylässä, Jussilan talon länsipuolella, nykyisin lammaslaitumena olevalla pellolla.
Maanomistaja on keväällä 2008 löytänyt pellolta kvartseja harvakseltaan sieltä täältä. Löytöalueen pohjoispäässä sijaitsee löytötihentymä, joka voidaan tulkita kivikautiseksi asuinpaikaksi. Selkeä keskittymä on tavattu alueen pohjoispäässä pellolla sijaitsevasta sähköpylväästä noin 10 metriä rinnettä alaspäin. Vuoden 2010 inventoinnin aikana pelto oli lammaslaitumena, eikä sen pinnalta voitu tehdä lainkaan havaintoja.

Jokila (423010048) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Savijoesta 150 m koilliseen oleva kalliosaareke peltoalueen keskellä. Saarekkeessa on sähkötolppa ja sillä kasvaa lehtipuustoa ja katajaa. Kalliopaljastuman harjalla, luode-kaakkosuuntaisena ryhmänä 30 kuppia, joista 24 varmoja. Kuppien halkaisija 5-7,5 cm.

Vänön kappeli ja hautausmaa (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vänön kyläsaaren itäosassa, tasaisessa hiekkamaastossa. Täällä on suorakaiteen muotoinen muuri, joka rajaa kirkkomaan ja sen luoteiskulmassa olevan kappelin jäännökset. Muurin sivut ovat pääilmansuuntien mukaiset.
Kirkkomuurista on jäljellä katkonainen lohkarerivi, joka on parhaiten säilynyt lounaisosassa. Etelänpuoleista muuria on näkyvissä 11,9 metrin pituudelta. Länsimuuria on näkyvissä noin 11,7 metrin pituudelta, mutta se on hajanainen. Pohjois- ja itämuurit eivät ole sanottavasti nähtävillä, mutta maanpinnan alla saattaa kuitenkin olla niihin kuuluneita lohkareita. Etelämuurin keskiosassa on 0,7 metriä korkea särmikäs pystylohkare, joka on mahdollisesti reunustanut porttia.
Kappelirakennus on kirkkomaan koillisnurkassa. Siitä erottuu pohjoisseinää 4,4 metrin pituudelta. Likimain pohjoismuurin keskellä, muurin sisäpuolella, on noin neliömetrin suuruinen maantasainen kiveys. Kirkkomaan pinta on varpujen, nurmen ja katajien peitossa, melko kivetön ja selvästi kuoppainen. Paikka on ympäröity rautaketjulla ja kirkkomaan keskellä on rautaristi.
Kirkkomaan ilmoitetaan lähteissä olevan 13,5 metrin pituinen ja leveydeltään 13 metriä, siten että pitkät sivut ovat länsi-itäsuuntaiset. Vastaavasti kappelin mitoiksi ilmoitetaan 5,5 x 5,0 metriä. (Gardberg 1929; Nikula 1975, 200; Selin 1980, 5-7.) Vuonna 1975 Kemiön seudun Rotary-yhdistys rakensi kappelinjäännösten eteläpuolelle uuden kappelin. Tuolloin vanhan kappelin paikkaa raivattiin kasvilllisuudesta.
Kirkkomaan alimman kohdan mukainen keskivesiajoitus on 1120 +/-80 ja rantavyöhykeajoitus 1400 +/-50.

Kilskullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöryhmä sijaitsee Kilskullen-nimisellä laajahkolla mäkialueella, loivasti länteen laskevalla rinteellä, metsässä. Paikalla on aiempien tietojen mukaan ollut kolme suhteellisen kookasta röykkiötä (halkaisijaltaan 11, 7,5 ja 9 metriä), mutta inventoinnissa 2011 tällaisia röykkiöitä ei nyt kysymyksessä olevalta mäeltä löydetty. Aiemmat tiedot kolmesta röykkiöstä ovat Volter Högmanin inventointikertomuksesta vuodelta 1886.
Inventoinnissa 2011 noin 100 metriä länteen maastonkohdasta, jossa kolmen röykkiön piti sijaita, todettiin ainakin 9-10 matalaa röykkiöitä noin 30 X 70 metrin laajuisella alueella. Kooltaan röykkiöt ovat pieniä, halkaisijaltaan vain noin 1,5-5 metriä. Röykkiöt sijaitsevat osaksi maapohjalla ja osaksi pienialaisten tasaisten kalliopaljastumien tuntumassa tai päällä. Metsää oli hakattu niin, että toiset röykkiöistä olivat hakatulla ja toiset hakkaamattomalla alueella.

Nummen vanha kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halikon Märynummella, Halikonjoen ja Salo-Aura -maantien itäpuolella. Tavolan kylää vasten rajana on Myllyoja, johon matkaa on noin 270 metriä; kylän länsi- ja luoteispuolella on Märyn kylä.
Nummen kylä on asutettu pysyvästi ennen 1300-lukua. Uuden ajan alussa 1500-luvun puolivälissä Nummen kylässä on ollut kolme taloa. Isonjaon aikaan 1700-luvun lopulla taloja oli neljä - Takala, Ylistalo, Kankare ja Alastalo - ja ne sijaitsivat tiiviinä rykelmänä pienten kallioiden päällä. Tie Vaskiolta Halikon kirkolle kaarsi talojen länsipuolelta malko lailla samaa linjaa kuin nykyäänkin. Nykyisin kantataloista Alastalo ja Takala sijaitsevat samalla paikalla kuin isonjaon aikaan. Vuonna 1911 kylämäelle rakennettiin kansakoulu.
Säilynyttä kylätonttia voisi olla jäljellä Takalan talon länsi-lounaispuolella olevalla rakentamattomalla mäki-/hakamaalla. Alueelta on kartoitettu mm. nurmilaukkaa, pölkkyruohoa, sikoangervoa ja mäkikauraa.

Turun linna (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Turun linna perustettiin Aurajoen suulla sijaitsevalle saarelle 1280-luvulla Ruotsin kruunun hallintolinnaksi. Muodoltaan linna oli avoin leirikastelli, jossa oli ympärysmuuri ja kaksi tornia. Ensimmäisen kerran linna mainittiin asiakirjalähteissä 1308. Leirikastellista muodostettiin 1300-luvun alussa suljettu linna, joka oli jaettu päälinnaan ja esilinnaan. Vähitellen päälinnan edustalle muodostunut esilinna mainittiin lähteissä ensi kerran 1463.
Juhana-herttuan aikana 1556-1563 Turun linna uudistettiin renessanssilinnaksi. Linnan ympärille perustettiin puutarha 1500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ja linnasta kaupunkiin johtanut tie reunustettiin puilla. Tie oli luultavasti ensimmäinen toteutunut puistokatu Suomessa.
Viimeisen kerran linnaa piiritettiin 1597-1599, minkä jälkeen sitä käytettiin hallinto- ja asuinpaikkana. Turkuun 1623 perustettu hovioikeus aloitti toimintansa esilinnassa, josta tuli 1630-luvulla myös Suomen kenraalikuvernöörin, Pietari Brahen virka-asunto. Linnassa tehtiin laajoja muutostöitä maaherran ja lääninhallituksen muutettua kaupunkiin 1698. Esilinnan torni muutettiin vankilaksi 1770-luvulla ja 1800-luvun alussa koko esilinna otettiin vankilakäyttöön. Päälinnaa käytettiin vilja- ym. varastona. Suomen sodan aikana linna oli Suomen saaristolaivaston Turun eskaaderin asemapaikka. Vankilana linna oli vuoteen 1890 asti, minkä jälkeen Turun kaupungin historiallinen museo sijoittui esilinnaan.
Linnan saaren ja mantereen välinen alue kuroutui umpeen 1500-luvun kuluessa. Linnanpuiston alueella on yhä edelleen näkyvissä osa ulompaa 1500-luvulta periytyvää vallihautaa, jota kunnostettiin vielä 1700-luvulla. Linnan ja mantereen välistä aluetta on täytetty 1800-luvulta alkaen. Linnan pohjoispuolella on neljä linnan alueeseen kuuluvaa 1880-luvun kauppiasmakasiinia.

Laine (202010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Uudenmaantiestä n. 120 m pohjoiseen, Jussinmetsäntien länsipuolella tiheään rakennetun omakotitaloasutuksen keskellä paljaalla kallionyppylällä, lähes omakotitalon pihapiirissä. Röykkiö on Muinaistieteellisen toimikunnan 1950-luvulla entisöimä ja varsin näyttävä, 9 x 8 x 1,5 m:n kokoinen ja pyöreä.

Backas (923010011) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikalla on kolme kiviröykkiötä metsässä, mäen laen ja pohjoiseen laskeutuvan jyrkän rinteen taitteessa. Yksi röykkiöistä voi olla toisesta röykkiöstä purettua kivikkoa. Läntisimmät kaksi röykkiötä ovat niin lähellä Backasin talon pihapiiriä, että niiltä näkyi osa pihan rakennuksista.
Röykkiö A on rakennettu kalliopohjalle ja sen koko on noin 7,9 x 5,6 x 0,4 metriä. On mahdollista, että viereinen röykkiö B koostuu A:sta puretuista kivistä. B:n reunan etäisyys A:n reunasta on noin 4,5 metriä. Röykkiö B on rakennettu maapohjalle ja kooltaan 3,8 x 2,5 metriä.
Kolmas röykkiö C on tasaisella kalliolla noin 53 metrin päässä itään kahdesta edellisestä. Röykkiön koko on noin 7,2 x 4,2 metriä.

Pyheensilta, Jokiranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Laajoen kaakkoispuolella loivalla rinteellä, hiekkakuopan reunalla. Löydöt paikalta ovat keramiikkaa, kvartsikaavin ja -iskoksia ja kivilaji-iskoksia sekä hiekkakivinen hioin.
Inventointi 2011: Asuinpaikka sijaitsee Laajoen rantaterassilla, jonka etelä- ja kaakkoispuolella on sorakuoppa. Terassilla on omakotitalo. Hiekkakuoppa jatkuu talon pihalle johtavan tien ja talon aidan viereen. Hiekkakuopan profiileista saatiin löytöjä kahdesta kohtaa. Toinen kohta on pihalle menevän tien eteläpuolelta ja toinen piha-aidan eteläpuolelta. Asuinpaikkaa on todennäköisesti jäljellä hiekkakuopan reunasta joelle saakka. Alue on suurimmaksi osaksi talon pihapiiriä ja siksi osittain tuhoutunutta.

Olofsnäs (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten kunnassa Korppoon pääsaaresta noin neljä kilometriä pohjoiseen, Norrskatan eteläosassa Olofsnäsin eteläosan länsirannalla hiekka- ja mutapohjalla noin 20 metrin etäisyydellä rantaviivasta veden alle viettävän kallion juurella.
Paikalla havaittiin vuonna 1967 (Harry Alopaeus) hentorakenteisen tasasaumaisen puisen purjealuksen hylky, jonka pituudeksi arvioitiin 25 metriä ja leveydeksi 6 - 8 metriä. Rakennusaineena on mahdollisesti mänty. Hylyssä havaittiin sisälaudoitusta. Kylkilautojen leveys on 8 - 10 cm.
Hylylle tehtiin tarkistuskäynti 2012 toteutetun Norrskatan lauttarannan vedenalaisinventoinnin yhteydessä (ARK-sukellus, Rami Kokko). Tarkistussukelluksella havaittiin, että syyrpuurin puoleinen kylki on kyljistä paremmin säilynyt ja se nousee noin yhden metrin korkeudelle pohjasta. Noin kaksi metriä pitkä perärangan tyviosa on edelleen pystyssä ja paapuurin puolelle kallistuneena. Perärangan ja sikokölin liitos on näkyvissä ja perärangan polvi makaa irrallaan sikokölin päällä. Sikoköliä on näkyvissä noin 15 metrin pituudelta. Kaariväli keskilaivan kohdalla on noin 40 cm. Hylyssä on jäljellä sisälaudoitusta ja kaksi V-kirjaimen muotoista pohjatukkia. Yksi pohjatukki paikannettiin hylylle viettävän kallion päältä vesirajan yläpuolelta. Hylyn voidaan arvioida olevan peräisin 1700 - 1800 -luvulta. Hylyn tarkempi ajoittaminen vaatisi laajempaa tutkimusta.

Kukonharju (423010042) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Loukinaisten vanhan kansakoulun alle jäänyt polttokenttäkalmisto, joka ajoittuu kansainvaellusajalle, on tuhoutunut. Kuppikivi sijaitsee koulun pihamaan eteläreunalla sadekatoksen vieressä.

Niittyvainio 2 (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Röykkiö löytyi voimalinjainventoinnissa 13.10.2011. Se sijaitsee voimalinjasta noin 250 m länteen, mutta näkyi linjan varteen vievälle tielle. Röykkiö sijaitsee laakean, pari metriä korkean, noin 35 m pitkän ja 20 m leveän avokalliokumpareen koillis-päässä, sen korkeimmalla kohdalla. Kumpareen ympärillä on 50-100 m säteellä melko tasaista, osittain kosteapohjaista kuusikkoa ja kauempana tasaista savipel-toa. Noin 15 m päästä röykkiön pohjoispuolelta kulkee lännestä Niittyvainion au-tiotalon kautta itään menevä tilustie. Sen eteläpuolella on suuri konehalli, jonka luoteiskulma on ulottuu noin 30 m päähän röykkiöstä kaakossa.
Röykkiö on muodoltaan soikea. Se on noin 7 m pitkä etelästä pohjoiseen mitattuna ja noin 5 m leveä. Suurin korkeus on noin 40 cm. Röykkiö on rakennettu 20-35 cm kokoisista kivistä. Röykkiön etelä-, lounais- ja luoteispuolilla kalliolla on jonkin ver-ran irtokiviä. Nämä saattavat olla peräisin röykkiön länsireunalta, jota on ehkä ri-kottu jonkin verran. Röykkiö on saattanut olla alun perin pyöreämpi. Heti röykkiön koillispuolella kallio laskee porrasmaisesti vajaan metrin Portaan juurella on jonkin verran ilmeisesti röykkiöstä peräisin olevia kiviä. Portaan alla, lähimmillään noin 5 m röykkiön reunasta kaakkoon on myös jyrkkäreunainen, vajaan metrin syvyinen, nyt sammaloitunut kuoppa, josta on ilmeisesti otettu moroa.

Myllyntahdon (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Bilund 2011: Röykkiö löytyi voimalinjainventoinnissa 15.10.2011. Se sijaitsee lou-naaseen laskevalla avokalliorinteellä. Röykkiön yläpuolella rinne on hyvin loivaa. Välittömästi röykkiön lounais- ja eteläpuolella on noin metrin porrasmainen lasku. Muuten rinne laskee röykkiöltä yleensä tasaisesti 10 m noin 50 m matkalla notkoon, jonka pohjalla on peltotilkkuja. Kaivolantie (tie numero 12519) kulkee noin 150 m päässä röykkiön pohjoispuolella. Siltä eroaa tilustie, joka kulkee röykkiön ohi noin 20 m sen pohjoispuolella ja menee kaakossa olevalle Myllytahdon-nimiselle pellolle. Röykkiö on nykyisen voimalinjan alla ja ilmeisesti myös suunnitellun uuden linjan alla (käytössä ollut linjatieto tällä kohden epäselvä) tai ainakin aivan sen läheisyydessä.
Röykkiössä on kiveystä pohjois-etelä-suunnassa 8-9 m matkalla. Kiveys on noin 3 m leveä. Kiveyksen etelä- ja pohjoispäät ovat tasaisella kalliolla, ja muodostavat enimmillään noin 40 cm sen yläpuolelle kohoavat röykkiömäiset kumpareet. Kiveys koostuu 20-40 cm läpimittaisista kivistä. Kiveyksen keskiosan kohdalla muuten tasaisessa kalliossa on länteen jyrkempään rinteeseen avautuva noin 1,5 m leveä painanne. sen kohdalla kiveyksen yläpinta on jokseenkin ympäröivän tasaisen kallion pinnan tasalla. Kiveys vaikuttaa tiiviimmältä ja jonkin verran pienemmistä kivistä tehdyltä kuin päissä. Röykkiö on nykyisessä muodossaan ehkä jäännös suuremmasta röykkiöstä, joka on osittain purettu. Ympäristössä ei ole irtokiviä, joten puretut kivet on ehkä viety pois, rakennusmateriaaliksi. Muutaman metrin päässä kiveyksestä itään on joitakin yksittäisiä suurempia kiviä, jotka voisivat osoittaa suuremman, pyöreän röykkiön reunan sijainnin. Sijaintinsa perusteella röykkiö vaikuttaa pronssikautiselta hautaröykkiöltä. Se sijaitsee pronssikautisen lahden suun pohjoispuolella. Notkon eteläpuolelta vastakkaiselta rinteeltä löytyi inventoinnissa toinen röykkiökohde (Myllykorpi).

Kouhimäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde löytyi suunnitellun uuden voimalinjan inventoinnissa 23.10.2011. Mukana maastossa oli myös Timo Sepänmaa. Kohde sijaitsee Kouhimäen laella olevan kallioalueen koillislaidassa, kohdassa, jossa rinne alkaa laskea koilliseen. Paikalla on W-E-suunnassa noin 30 m pitkä ja 15-20 m leveä luontainen, tiheä kivikko. Kivet ovat 10-50 cm läpimittaisia, enimmäkseen pienempiä. Kivikon luoteislaidalla on noin 10 m läpimittaisella alueella kolme kivikkoon kaivettua kuoppaa, joiden reunalla on kuopasta otetuista kivistä ladottu kehämäinen kiveys. Kiveykset ovat osittain varsin huolellisesti ladottuja, ulottuen noin 40 cm korkeuteen kuopan pohjalta, enimmäkseen kuitenkin matalampia. Kuoppien halkaisijat ovat 0,6-1,0 m ja koko rakennelmien kehäkiveyksineen 1,5-1,8 m.
Näistä noin 5 m koilliseen, kivikon keskiosan pohjoislaidalla on soikea (kaakkois-pää ehkä suora) latomus, mitoiltaan 1,4 m x 1,0 m, jonka reuna on ladottu huolelli-sesti litteistä kivistä. Keskellä on epäjärjestyksessä olevia kiviä, jotka ehkä ovat sortuneet reunakiveyksestä. Tässä tapauksessa rakennelma olisi ollut samanlai-nen kuin kolme ensin mainittua.
Edellä mainituista rakenteista etelään ja kaakkoon kivikossa on siihen kaivettuja kuoppia, joihin ei kuitenkaan liity ladottua kehäkiveystä. Kaksi suurinta ovat läpimi-taltaan noin 1,0-1,5 m ja 0,3-0,5 m syviä. Lisäksi kivikon itäpuoliskossa on useita pienempiä ja epäselvempiä kuoppia.
Itäisemmät rakenteet ovat nykyisellä voimalinja-aukealla ja läntisemmät suunnitellun uuden voimalinjan alla.

Oriniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöalueita on Paistanojantien länsipuolella metsässä ja sen itäpuolella, alempana rinteessä pellolla. Nykyinen voimalinja sivuaa asuinpaikan kahta löytöaluetta koillisessa.
Paistanojantieltä luoteeseen eroavan metsäautotien varrelta ojaleikkauksista löytyi asuinpaikkalöytöjä noin 30 m matkalta koordinaattipisteestä 6737260 232355 luoteeseen. Tien lounaispuolella metsässä kaivettiin muutamia koekuoppia noin 20 m läpimittaiselle alueelle. Kahdesta koekuopasta saatiin asuinpaikkalöytöjä.
Toinen löytöalue havaittiin edellisestä alueesta etelälounaaseen, Paistanojantien varrella. Tien luoteispuolisesta ojaleikkauksesta löytyi asuinpaikkalöytöjä useista kohdista noin 50 m matkalta. Pohjoisin löytökohta oli N 6737193 E 232318 ja eteläisin N 6737143 E 232294. Löytöalueet 1 ja 2 saattavat olla yhtenäistä asuinpaikka-aluetta, sillä ne sijaitsevat samalla korkeustasolla, eikä niiden välillä ole topografisia esteitä. Niiden välissä ei ollut rikkoutunutta maanpintaa, eikä koekuopitusta ulotettu koko välialueelle, joka ulottuu etelässä suunnitellun voimalinjan ulkopuolelle.
Kolmas löytöalue on edellä mainituista löytöalueista kaakkoon, Paistanojantien itäpuolisella pellolla (N 6737206 E 232403, säde 10 m). Alueelta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia. Alue on useita metrejä löytöalueita 1 ja 2 alempana.

Koivulehto (1000020205) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on loivapiirteisen, metsäisen ja lakiosaltaan kallioisen mäen rinnettä sen eteläkärjessä. Mäen eteläpäätä ympäröivät tasaiset savipellot. Pellon laita on lähimmillään 30 m päässä kaakossa. Maaperä paikalla on vähäkivistä hiekkaa. Alueella on eri-ikäisiä pieniä hiekkakuoppia. Nykyinen voimajohtolinja sivuaa kohdetta lounaassa, ja suunniteltu voimajohtolinja kulkee sen yli. Paikalle tulee traktoritie noin 300 m päästä koillisesta, Koivulehto-nimisestä talosta.
Inventointilöydöt kerättiin pienen hiekkakuopan itä- ja pohjoisreunoilta. Eniten löytöjä oli kuopan koilliskulmassa ja noin 5 m matkalla siitä länteen pohjoisreunalla. Vielä pari metriä lännempänä kuopan pohjoisreunasta valuvassa maassa oli noin metrin matkalla palaneita kiviä, hiiliä ja nokista maata. Kyseessä saattavat olla lieden jäännökset. Lännempänä kuopan reuna ja itse kuoppakin ovat jo melko umpeenkasvaneita. Maata on kaivettu ja siirretty osittain nykyisen voimalinjan allakin, mutta tilanteesta on vaikea saada tarkkaa kuvaa tiheän pensaikon ja muun kasvillisuuden vuoksi. Joka tapauksessa maalaji näyttää muuttuvan linjan alle tultaessa huonommin asuinpaikaksi sopivaksi kiviseksi ja hienoaineiseksi moreeniksi. Hiekkakuopan itäreunalla koilliskulmasta etelään löytöjä oli vain noin 10 m matkalla, vaikka tuoretta kuopan reunaa oli näkyvissä yli 20 m matkalla etelään. Kuopan eteläpäässä maalajikin oli jo muuttunut hiedaksi. Hiekkakuopan koilliskulmaa ympäröivää löytöaluetta rajoittaa idässä noin 10 m päässä oleva metsittyneen hiekkakuopan reuna ja pohjoisessa 15 m päässä eli heti traktoritien takana kalliot. Luoteessa kalliot ulottuvat osittain traktoritien eteläpuolellekin. Idässä olevan hiekkakuopan ja kallioiden välissä koillisessa ehjää maata riittää hieman kauemmas traktoritien suunnassa, mutta sielläkin tulee noin 20 m päässä vastaan traktoritien pohjoispuolella oleva vanha hiekkakuoppa. Ehjää asuinpaikkaa voi olla siis jäljellä muutamia satoja neliömetrejä hiekkakuopan koilliskulman ympärillä.

Myllykorpi (1000020214) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö löytyi voimalinjainventoinnissa 15.10.2011. Se sijaitsee loivasti pohjoiseen laskevan kumpareikkoisen ja kivisen moreenirinteen alaosassa olevalla pienialaisella, laakealla silokalliolla. Rinne laskee kalliolta vielä pari metriä noin 30 m matkalla. Pohjoisessa notkon tasaisella pohjalla on noin 100 m leveä pelto. Pellolle tulee tilustie lännestä Kusnintieltä. Nykyinen voimalinja kulkee röykkiön vieritse sen itäpuolelta. Lähin pylväs on noin 20 m röykkiöstä itäkoilliseen. Voimalinjan ali kulkee lännestä itään pienempi sähkölinja röykkiön yli. Suunnitelman mukaisesti uusi voimalinja tulee kulkemaan röykkiön yli, ja koska linjan suunta muuttuu röykkiön viereisessä pylväässä, todennäköisesti myös uuden linjan pylväs tulee lähelle röykkiötä.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja sen läpimitta on noin 3 m. Röykkiö on rakennettu pienehköistä kivistä (15-30 cm). Kiviä on yhtenä tai kahtena kerroksena, ja röykkiön suurin korkeus on noin 30 cm. Röykkiö on sammalen ja jäkälän peittämä. Se vaikuttaa muuten ehjältä, paitsi että itäreuna on ehkä vähän vaurioitunut sen vieritse kulkevan traktoriuran käytön vuoksi. Röykkiö on pieni, mutta sijaitsee pronssikautisella rantakalliolla ja pronssikautisen lahden suulla, joten on todennäköistä, että se on pronssikautinen hautaröykkiö. Notkon vastakkaiselta rinteeltä löytyi inventoinnissa toinen röykkiökohde (Myllytahdon).

Borstö 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä noin 3,5 meripeninkulmaa entisen Nauvon kunnan Borstön kylän eteläpuolella. Hylyllä on ympäristöhallinnon muinaismuistolain perusteella määräämä suoja-alue 1999 lähtien. Suoja-alueella ei saa sukeltaa eikä ankkuroitua ilman Museoviraston myöntämää lupaa. Hylyn sijaintipaikka on Saaristomeren kansallispuiston alueella.
Noin 25 metriä pitkä ja 6 metriä leveä purjealuksen hylky, joka on kulttuurihistoriallisesti arvokas. Runko on säilynyt hyvin. Alus oli tammesta rakennettu kaljuutti -tyyppinen kolmimastoinen alus. Mastojen alimmat osat ovat edelleen pystyssä. Hylky löytyi 1950-luvulla kalastajien antaman tiedon perusteella.
Pitkään hylyn ajateltiin olevan St.Michel -niminen (suomeksi St.Mikael) laiva. Nauvossa rantaan ajautuneen arkun sisältöä huutokaupattiin Turussa 1748. Arkku oli joutunut mereen todennäköisesti syksyllä 1747 ja sen oletettiin sisältönsä perusteella olevan peräisin ulkomaisesta kauppa-aluksesta. Borstön hylystä löydettiin mm. hevoskärryt ja runsaasti ylellisyystavaraa, kuten taskukelloja, nuuskarasioita ja posliinia, ja aarrelaivan maineen saaneesta hylystä kirjoitettiin useita lehtiartikkeleita. Tohtori Christian Ahlström tutki 1970-luvun alussa arkistolähteitä ja löysi Tanskan Juutinrauman tullin arkistoista 4.12.1747 päivätyn kirjeen, jossa pyydettiin hevoskärryjä koskevaa tullimaksua takaisin. Hän löysi myös alusta koskevan tulliasiakirjan, johon oli kirjattu arvokasta kappaletavaraa. Näiden asiakirjojen ja hylystä löytyneiden esineiden perusteella oletettiin hylyn olevan Venäjän lipun alla purjehtinut St.Michel. Hylyllä on järjestetty useita kenttätutkimuksia 1960-luvun alun ja 1990-luvun välillä. Hylystä tutkimusten yhteydessä nostettuja esineitä on Museoviraston Kansallismuseon/Suomen merimuseon kokoelmissa ja osa niistä on esillä Suomen merimuseon päänäyttelyssä merikeskus Vellamossa Kotkassa. Hylystä on julkaistu 2005 kirja S:t Mikael 1747 ja artikkeleita (ks. lisätiedot). 2010-luvulla tehtyjen arkistoselvitysten jälkeen (Riikka Alvik, Yrjö Kaukiainen) käsitys hylyn identifikaatiosta on muuttunut eikä laivan nimestä ole tietoa. Sen sijaan, että laiva olisi ollut tulossa Hollannista Juutinrauman tullin ohi, se on voinut olla tulossa jostain Itämeren satamasta, kuten Lyypekistä.

Wiltsunkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Särvän Ristimäen keskiosasta mäen halki kulkevan tein pohjoispuolelta noin 4 m päässä teistä. Sijaintipaikka on loivasti koilliseen viettävällä tasanteella.
Siirtolohkare erottuu hyvin ympäristöstään. siinä on yksi noin 50 cm pituinen poranreikä, joka osoittaa, että kiveä on lohkottu. Kiven halkaisija on noin 5 x 2,5 metriä ja sen korkeus n. 1,6 m. kivessä on kymmenen kuppimaista syvennystä. Ne ovat muodoltaan säännöllisiä, pyöreitä noin 4-5- cm halkaisijaltaan ja noin 1,5 cm syviä. Koska kivi on lohjennut, ovat ne kiven kahdessa toisistaan irrotetussa kappaleessa.

Örön linnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Örön saari oli ennen linnakkeen rakentamista Hiittisten kylän laidunmaata, jossa ei ollut vakituista asutusta. Suomen sodan aikana Ruotsin laivasto käytti saarta tukikohtana ja saarelle haudattiin sotilaita, jotka olivat kuolleet sairauksiin ja taisteluissa, mm. Lövön kahakassa.
Venäjä käynnisti 1910-luvun alussa Suomenlahdella Pietari Suurelle nimetyn merilinnoituksen rakentamisen torjuakseen Saksan mahdollisen hyökkäyksen Pietariin. Pääpuolustusasema sijoitettiin Suomenlahden kapeimmalle kohdalle Tallinnan ja Porkkalanniemen väliin. Suomen puolelle rakennettiin linnakkeet Utö, Örö ja Russarö sekä linnoitettiin Ahvenanmaata.
Venäjä pakkolunasti Hiittisten Rosalan ja Bölen kylille kuuluneen Örön saaren. Rakennustyöt alkoivat 1915. Saarelle rakennettiin mukulakivettyjä teitä, kapearaiteinen rautatie, kasarmeja ja muita majoitusrakennuksia, ruokala, talousrakennuksia ja laiturit. Örön linnakkeen järeintä tykkikalustoa edusti neljä Obuhovin terästehtaan valmistamaa 305 mm tykkiä. Järeän patterin lisäksi saarella oli kaksi raskasta patteria ja ilmatorjuntapatteri.
Itsenäinen Suomi sai Örön linnakkeesta modernin ja tulivoimaisen rannikkolinnakkeen. Linnoitusta käytettiin mm. koulutukseen ja sen varustusta uusittiin. Jatkosodassa Örö osallistui Hangon rintaman taisteluihin sivustatukena Bengtskärin taistelussa 1941. Sotien jälkeen Örö toimi ensin Hangon Rannikkopatteriston, 1970-luvulla Turun Rannikkopatteriston ja myöhemmin Saaristomeren Meripuolustusalueen koulutus- ja vartiolinnakkeena.
Linnake lakkautettiin vuonna 2014 ja avattiin matkailijoille kesällä 2015 osana Saaristomeren kansallispuistoa.

Mätikän luola (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maskunjoesta noin 500 metriä luoteeseen sijaitsevalla Mätikkä-nimisellä kallioisella mäellä. Mäki kohoaa 63 metrin korkeuteen merenpinnasta. Sen korkeimman kohdan länsi-lounaispuolella olevalta tasanteelta kohoaa kallio pystysuorana ylös. Kallion alaosassa avautuu laaja vaakasuuntainen rako, jonne ihminen mahtuu konttaamaan. Luolan perällä avautuu korkeampi kammio, jossa mahtuu seisomaan; tästä kammio jatkuu vielä kapeana käytävänä. Kammioon tulee jonkin verran päivänvaloa ylhäällä olevasta kapeasta kallionhalkeamasta sekä edellä mainitun käytävän perältä.
Mätikän luolasta tunnetaan suullista perimätietoa, jonka mukaan Mätikän luola on isonvihan aikana palvellut pakolaisten piilopaikkana (Aulis Oja 1966, s. 483). Kammiossa olevaan sileään kiveen on kaiverrettu nimimerkkejä ja 1800-luvun lopulle ajoittuvia vuosilukuja (mm. 1877 ja 1895). Kaiverretun kiven sileä pinta on todennäköisesti luonnon muovaama, veden hioma ja kuluttama.
Luolassa olevan kammion seinämästä on eräs luolaharrastaja löytänyt punaisen väriläiskän, joka voisi olla mahdollinen kalliomaalaus. Jälki sijaitsee syvällä luolan sisällä, sen perimmäisessä seinämässä, johon päivänvalo paistaa ylhäällä olevan vaakaraon kautta. Maalausalueen korkeus on noin 40 ja leveys noin 30 cm. Selkeää kuviota maalausjäljestä ei hahmotu, mutta siinä erottuu jonkinlaista ristikkoruudukkoa ja sen yläpuolella viivoitusta.
Punavärialueesta on tehty analyysi DStretch –ohjelmalla (GTK, raportti maakuntamuseon arkistossa). Värialueen kivilaji on pegmatiittista graniittia. DStrech-analyysi perusteella kuviot saattavat olla ihmisen tekemiä, mutta ajoitusta niille on toistaiseksi mahdoton antaa. Todennäköisesti kuvio on kuitenkin varsin resentti. Raportin mukaan luolaympäristö on kalliomaalaustulkinnoille uusi, eikä luolista ole kaiketi todettu silikasaostumia, jotka voisivat toimia pigmentin suojana. Myös luolan muilla seinämillä on runsaasti samankaltaista punertavaa väriä.
Kohteen kalliomaalaustulkinta on epävarma. Isonvihaan liittyvän pakopaikka -tarinan ja kallioon hakattujen kaiverrusten vuoksi paikka voidaan kuitenkin luokitella kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Toivola (Hulkkio ja Tikantontti) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsi etelään loivasti laskevalla hiekkapohjaisella pellolla, pellon pohjoispuolella oli kuusimetsä ja metsässä pieniä kalliopaljastumia, metsää oli lisäksi sekä asuinpaikan länsi- että itäpuolella. Asuinpaikan tutkitun, keskeisimmän osan yli kulkee nykyään Turku-Helsinki (E 18) moottoritie. Piikkiönlahteen virtaavan puron itäpuolella ollut alue A on tutkittu kokonaan, puron länsipuolella 1992-93 tutkitun alueen B (Tikantontti) eteläpuolella on mahdollisesti asuinpaikkaa jäljellä. Kaivauksissa esiin tuli useita talonpohjia, muita kiinteitä rakenteita olivat tulisijat, kiveykset joissa oli likamaata, likamaakuopat sekä hiekkakivilaaoista rakennettu arkku. Löydöt olivat saviastianpaloja, savitiivistettä, taltta, jauhinkiviä, hiomalaakojen kappaleita, kaapimia ja iskoksia.

Lehtniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Teerimäen omakotitaloalueen kaakkoisreunassa, Karstankadun päässä kallioisen mäen kaakkoisreunassa talon pihapiirissä. Alueen itäpuolella kulkee Värioja. Paikka on veden ollessa 30 m:n korkeudella sijainnut pienehköllä saarella, muinaisen "Paltanlahden" suussa. 1950-luvulla Lehtniemen talon itäpuolella pihapiirissä havaittiin 30 cm:n syvyydestä noki- ja kulttuurimaata. Lisäksi talon kaakkoispuolella olevilta pelloilta on löydetty eri aikoina oikokirves, 2 kivihiointa ja tasataltta. Asuinpaikka on todennäköisesti tuhoutunut, jäljellä saattaa olla rippeitä muinaissaaren alueella.

Miesvaha (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Palttametsä –nimisellä kallioisella metsäalueella, Turun lentoasemasta noin 1,5 kilometriä pohjoiseen. Kohde sijaitsee Maarian (Kärsämäen) ja Ruskon rajan läheisyydessä, nykyisestä Turun ja Ruskon kuntarajasta noin 400 metriä luoteeseen. Paikalla on suuri ja näyttävä siirtolohkaremuodostuma, joka kohteen ilmoittajan mukaan on Miesvaha. Puottulan mukaan kohde mainitaan maanmittari Magnus Bergmanin vuonna 1697 laatimassa kartassa ja se olisi vanha rajanvedossa käytetty maamerkki. Miesvahan nimi olisi aikojen kuluessa unohtunut ja jäänyt pois käytöstä. Lisäksi rajanvedossa olisi käytetty lähistöllä olevia pienempiä, poikkeavan muotoisia siirtolohkareita ikään kuin viisarikivinä.
Lohkareiden joukossa on myös pieniä luolamaisia muodostumia, joissa on mahdollisesti voitu tilapäisesti oleskella. Kohteen muinaisjäännösstatus tulee selvittää viimeistään silloin, mikäli aluetta tulee koskemaan jokin maankäyttöhanke.
Kauko Puottulan tekemä selvitys Miesvahasta löytyy Varsinais-Suomen maakuntamuseon arkistosta.
Toinen rajamerkki tarkastettiin oletetusta Miesvahasta noin 630 metriä itäkoilliseen, koordinaattien P = 6719668 I = 240973 kohdalla. Kysymyksessä on pystyyn nostettu kivi, johon on kaiverrettu todennäköisesti vuosiluku 1787.

Vanha-Jaakkola 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsäniemekkeen pohjoisreunassa, kalliopohjaisella rinneterassilla, on selvästi ihmisen tekemä kivirakenne, joka vaikuttaa turpeen ja sammalen läpi pistävien reunakivien perusteella suorakaiteen muotoiselta. Koko on 3,2 x 2,3 metriä ja pituussuunta lounais-koillinen. Rakennelman reunakivet ovat päätä isompia. Myös sisäpuolella on sammalen alla kiviä ja etelänurkassa on isompi maakivi. Kiviä on osin kahdessa kerroksessa.

Hevonlinnan kapulatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Koski Tl:n ja Mellilän rajoilla, rajasta noin 170 metriä etelään. Hevonlinna sijaitsee paikasta noin 150 metriä itäkaakkoon ja mahdollisesti jo keskiaikainen Huovintie kulkee kohteen eteläpuolella, noin 250 metrin päässä. Paikka on tasaista sekametsää kasvavaa turvepohjaista metsämaastoa. Nykyisin Hevonlinnan alue on suureksi osaksi otettu soraksi Valtatie 10 tehtäessä.
Paikalla on hirsistä ladottu, entisen suoalueen yli kulkeva tieura, ns. kapulatie, joka oli löytynyt 1980-luvulla, kun soisesta metsästä raivattua peltoa oli kynnetty ja auroihin oli tarttunut parimetrisiä halkaistuja puita.
Tarkastuksessa 2012 tieuraa pystyttiin paikantamaan kaikkiaan noin 170 metriä. Koska hirsiä on siis aikoinaan tullut esiin myös metsän eteläpuolelta olevalta peltosaralta, on tieuraa ollut mitä ilmeisimmin jopa yli 200 metriä. Hirsien leveys on noin 2,5 metriä ja niiden päät ovat kirveellä veistetyt. Pohjoispäässä hirret olivat noin 20-25 cm:n syvyydellä nykyisestä maanpinnasta ja eteläpäässä noin 40-45 cm:n syvyydellä. Hirret olivat erittäin hyväkuntoisia, ja ne näyttivät siististi ja huolellisesti paikoilleen ladotuilta. Hirsien päällä oli vahva turvekerros. Parissa kohtaa tieura oli rikkoutunut metsäojia kaivettaessa ja hirren pätkiä näkyi ojista nostetuissa maavalleissa.
1700-luvun isojakokartassa alue on merkitty suoalueeksi, jonka kaakoisosassa on ollut niitty ja lato. Tieuraa ei isojakokarttaan ole merkitty, kuten ei myöskään 1700-luvun lopun Kuninkaankarttaan, johon on kuitenkin merkitty tieura, joka on kulkenut nykyisen Hevonlinnanjärven itäpuolitse nyt ko. suoalueen koillispuolella olevalle suoalueelle. Vuoden 1882 Senaatinkartassa on viereiselle suoalueelle merkitty lähestulkoon pohjois-eteläsuuntainen kulku-ura. Olisiko mahdollista, että Senaatinkarttaan olisi merkitty tieura ”väärälle” suolle?
Joka tapauksessa kysymyksessä on ns. suosilta ja todennäköisin suunta voisi olla 8,4 kilometriä pohjoiseen sijaitseva Mellilän kirkko.

Paltta (1000020538) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paltta on osa Salon laajaa rautakautista muinaisjäännösaluetta, joka sijaitsee Uskelanjoen länsipuoleisilla rinteillä. Paltassa on ollut kolme rautakautista röykkiötä, mutta nämä ovat myöhemmin yhtä pahoin vaurioitunutta röykkiötä lukuunottamatta tuhoutuneet. Paikalla on sittemmin sijainnut Paltan talo, jonka puutarha, kivikellari, kiviaita ja puron vieressä olleen jalkamyllyn pato ovat säilyneet.

Mågbyklobben (Hautapaikat)
Aivan Stortervolandetin eteläosassa oleva kallioinen niemi, jonka ympäristössä on pääasiassa mökkiasutusta. Kallioisempien kohtein välissä ja ympäristössä maisemaa rikkovat pienet, osin viljelyksestä jääneet peltoalueet.
Paikalla on pohjoisluoteis-eteläkaakkoisuuntainen, 6,2x2,6x0,2 metrin kokoinen, suorakaiteen muotoinen latomus kallioalueen itäreunassa pienen erillisen kalliokumpareen laella ja laen luoteispuoleisen rinteen yläosassa. Kivet ovat 20-30 cm kokoisia, muutama 40 cm. Ne ovat pyöreitä, yhdessä tai kahdessa kerroksessa. Paikoin sammaloitunut. Ehjä.
Lisäksi samalla kalliolla paikannettiin viisi epämääräistä kivikkoa, jotka ovat hankalasti määritettäviä. Ainakin osin ne lienevät luontaisia huuhtoutumiskivikkoja, jota ihminen on muokannut.

Långstrandsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget som mäter 6.8 x 6.2 m och är 0.8 m högt.
Röykkiö sijaitsee Stortervolandetin lounaisosassa Haraldsholmin kylässä Långstranberget-nimisen kallion laella, toisella sen korkeimmista kohdista. Siitä länteen aukeaa melko tasainen kalliorinne, itään kallio on rikkonaisempaa ja maasto metsäisempää. Paikalta on merinäköala.
Laakean kallion yläosassa sijaitseva, koillis-lounaissuuntainen, 5,6x5,5x0,8-1 metrin kokoinen mahdollinen röykkiö. Röykkiö on runsaan metrin levyinen ja 80-100 cm korkea hevosenkengän muotoinen valli, jossa on luoteen puolella ylhäältä 2,5 m ja maanpinnan tasalla 1 m leveä aukko. Alkuperäistä lienevät vallin alaosassa sisäpuolella – jossa kallionpintaa peittävät irtokivet ja sammal – kallion päälle asetellut, 50-80 cm kokoiset (kehä)kivet. Osan tasainen sivu on ulospäin. Jonkin verran kiviä on levitelty kalliolle. Ilmeisesti kiviä on nosteltu myös valliin, sillä ympäristön kivien määrä ei riitä selittämään keskustan aukon laajuutta. Sisäpuolella on pidetty parissakin paikassa nuotiota. Lisäksi paikka on kolmiomittauspiste: kalliossa on rautapultteja, joista yhden ympärille on hakattu kolmio. Röykkiön vallikiveykseen on nostettu kivilaaka, jossa on rautapultti kiinni. Kiviaines on sekä pyöreää että kulmikasta ja 20-50 cm kokoista. Ajanviettopaikka päätellen mm. pullon korkeista.

Sandviken 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget, som mäter 13.8 x 8.6 m och är 0.9 m högt.
Laajan kallioalueen länsireunassa omalla kalliokumpareella. Lännen suuntaan maasto viettää nopeasti kohti metsää.
Luoteis-kaakkoissuuntainen, 12,1x8,8x0,6 metrin kokoinen röykkiö, joka on tehty pienen kalliokumpareen varaan (kumpareen eteläsivun suora seinämä ja pieni jyrkänne erottuvat kivivaipan alta) kallioalueen länsireunalle. Melko ehjä. Kivet ovat pyöreitä, 15-35 cm kokoisia. Röykkiön kiviä on valunut reunoilta viereisiin kuopanteisiin ja sen keskellä on matala, halkaisijaltaan 2 m kuoppa. Kokonaisuutena kuitenkin melko ehjä.

Sandviken 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på kalberget. Det sydligare (koord. x = 6676 58, y = 1568 64) mäter 6.7 x 3.6 m och är 0.3 m högt. Det nordligare (koord. x = 6676 59, y = 1568 64) mäter 9 m i diameter och är 1.9 m högt.
Ison, osittain metsäisen kallioalueen lounaisosassa lähellä kallioalueen reunaa noin kahden sadan metrin päässä nykyisestä merenrannasta on kaksi röykkiötä.
Röykkiö 1 on 15,1x15x0,8 m kokoinen röykkiö tasaisen kallion huipulla, osittain valunut kallion-koloihin ja pohjoispuolen rinnettä alas (mistä koko johtuu). Ehjä, laki aavistuksen kuopalla. Kivet ovat sekä pyöreitä että kulmikkaita ja 20-50 cm kokoisia.
Röykkiö 2 on edellisen vieressä samalla kalliolla 10 metriä etelään. Se on 5,9x2,6x0,2 cm ko-koinen, etelä-pohjoissuuntainen, suorakaiteen muotoinen röykkiö tai paremminkin latomus. Kivet ovat sekä pyöreitä että kulmikkaita ja 20-40 cm kokoisia. Paikoin kallion pinta näkyy röykkiön keskelläkin kivien välissä, mutta penkomisaste on epäselvä.

Sandviken 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget på ca 70 meters avstånd från varandra. Det sydligare (koord. x = 6676 60, y = 1568 84) mäter 11.0 x 7.4 m och är 0.8 m högt. Det nordligare (koord. x = 6676 64, y = 1568 90) mäter 10.8 x 4.4 m och är 0.5 m högt.
Röykkiöt sijaitsevat laajan kallioalueen eteläosassa erillisillä pienillä kalliokumpareilla noin 50 m päässä toisistaan. Meren rantaan on matkaa noin 200 metriä.
Röykkiö 1 on pienen kallion huipulla, osittain kallion muotoja hyödyntävä 7,7x5,9x0,6 kokoinen, luode-kaakkosuuntainen röykkiö. Keskelle on kaivettu 1,2 m laajuinen kuoppa. Kuopassa näkyy kaksi isoa graniittilaakaa, n. 70-80 x 50 x 20 cm vaakatasossa ja yksi syvemmällä kiveyksessä pystyasen-nossa. Mahdollisesti kyseessä on avattu paasiarkku. Itäreunassa erottuu laakakivistä tehtyä mahdollista kylmämuuria noin 1½ m matkalla. Muu kiviaines on pyöreähköä, 20-40 cm kokoista.
Röykkiö 2 on pienen pitkänomaisen kallion eteläpäässä. Se on pohjoiseteläsuuntainen pitkäröykkiö, jonka pohjoispäähän on kaivettu kuoppa. Kivet ovat sekä pyöreitä että kulmikkaita 20-50 cm kokoisia. Röykkiön koko on 10,6x3x0,3-0,4. Ehjä.

Pronssikautinen; Två rösen på kalberget på ca 120 meters avstånd från varandra. Det västligare (koord. x = 6676 80, y = 1569 00) mäter 7.2 x 4.6 m och är 0.7 m högt. Det östligare (koord. x = 6676 69, y = 1569 04) mäter 18.1 x 3.4 m och är 0.4 m högt.
Röykkiöt sijaitsevat Stortervolendetin eteläosassa laajan kallioalueen itälaidalla aivan metsän ja kallion rajalla. Kallioalueen itäpuolella on laakea, avohakattu laakso, jota sekä nämä röykkiöt että kohde Lindviken (mj.rek. nro 573010026) reunustavat.
Röykkiö 1 on 18x2-3,4x0,4 m kokoinen pitkä röykkiö (SSE-NNW) kallioalueen aivan koillisreunalla, korkeamman lakialueen alapuolisella tasanteella, joka laskee metsäalueelle. Kyseinen alue on nyt avohakattu ja laikutettu/aurattu. Röykkiön kummassakin päässä on isot kivet (80-100 cm), muuten kiviaines on 20-30 cm kokoista pyöreää ja kulmikasta kiveä. Ehjä sammaleen peittämä rakenne, joka on tasaleveä ja vain pohjoispäässä kapeneva. Alarinteen puoleisessa reunassa on keskellä röykkiötä muutama isompi kivi, ehkä tukena. Rakenne muistuttaa hieman kiviaitaa, mutta paikka on sellaiselle epätyypillinen.
Röykkiö 2 on 4,6x4,4x0,3 m kokoinen röykkiö (SSE-NNW) tasaisen kallion aivan itäreunalla metsän (nyt hakkuualue) rajalla. Mitat rakenteen ehjimmästä osasta. Röykkiön kiviä on levitelty ympäristöön laajemmaltikin ja sen keskelle on kaivettu kaksi kuoppaa, pohjoisosassa on halkaisijaltaan 1 m ja 30 cm syvä kanervaa kasvava kuoppa, eteläosassa pienempi. Röykkiön kivet ovat pyöreitä, 15-40 cm kokoisia. Muutama on tätä isompi. Muodoltaan lähinnä soikea.

Mellangård (573010013) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget, som mäter 7.6 x 5.0 m och är 0.5 m högt.
Röykkiö sijaitsee pienen kallion tasaisen laen eteläreunalla kohdassa, jossa maaperä muuttuu mineraalimaaksi ja alkaa loivasti viettää etelään. Pelto on noin 60-70 m päässä. Alueella on tehty metsätöitä. Röykkiö on 5,6 (N-S) x 5,2 x 0,3 m kokoinen pyöreähkö, hieman kekomainen 2-3 kivikertaa korkea röykkiö. Suurin osa kivistä 20-30 cm kokoisia, mutta kiveyksessä on myös muutama hieman isompi, 60-80 cm kokoinen kivi. Sammaloitunut ja kanervan peittämä. Ei rakenteita.

Nygård (573010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen med diametrar om 6-7, 4-5 och 3-4 m. Tyarktika upptar dock endast två rösen, av vilka det sydligare (koord. x = 6679 85, y = 1565 42) mäter 11.0 x 7.1 moch är 0.9 m högt och det nordliagre (koord. x = 6679 87, y = 1565 49) mäter 11.3 x 10.5 m och är 1.5 m högt.
Röykkiöt 1 ja 2 sijaitseva matalan kallion rinteessä aivan metsän rajassa, röykkiö 3 on sijoitettu selkeämmin kallion puolelle. Lilltervon saaren lounaisosassa kallioisella alueella noin 200 metriä rannasta.
Röykkiö 1. Paikalla on kaksi röykkiötä vierekkäin, joista pohjoisempi on kalliopohjalla aivan kallion laen kaakkoisreunassa, hieman lakea alempana. Se on pyöreähkö ja 5,5(N-S)x5,2x0,4 m kokoinen. Kivet ovat sekä pyöreitä että kulmikkaita ja 25-40 cm kokoisia. Sammaleen peittämä. Melko ehjä, mutta keskellä on kuoppa.
Röykkiö 2. Edellisen eteläpuolella 1-2 m päässä (raja röykkiöiden välillä on epämääräinen) on toinen röykkiö kallion reunan alapuolella mineraalimaalla. Se on muodoltaan epämääräisen neliömäinen, kivet pääasiassa kulmikkaita 25-60 cm, isompikokoisia on vähemmän. Osittain röykkiö on tehty maakivien varaan. Keskellä röykkiötä on kuoppa ja siinä pystyssä rajakivenkaltai-nen lohkottu kivi, jossa ei kuitenkaan ole merkkejä. Koko on 5,1(N-S)x4,9x0,4 m
Röykkiö 3. Kolmas samaan ryhmään luettu röykkiö on edellistä jonkin matkan päässä omalla kalliolla, sen itäreunalla. Se on pyöreä, profiililtaan tasalakinen, mikä johtuu keskellä olevasta suppilomaisesta kuopasta. Kuoppa on halkaisijaltaan 3,5 m ja noin 80 cm syvä ja säännöllinen. Se ei vaikuta olevan kaivelun tulosta, sillä havaintojen perusteella ei voi osoittaa, mihin kivet olisi nostettu. Kivet ovat pääasiassa pyöreitä ja 20-35 cm kokoisia. Koko on 10,1(NW-SE)
x 8,8 x 1 m.

Lilltervo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Tyarktika upptar endast ett och anger dess storlek vara 8.2 x 6.8 m med en höjd om 0.9 m.
Röykkiö sijaitsee Lilltervon saaren lounaisosassa kesämökin takapihalla. Alue on korkeamman kallion maapeitteistä lakialuetta, ei kuitenkaan korkeinta kohtaa. Sekametsää.
Röykkiö sijaitsee kesämökin pihamaalla asuinrakennuksen takapihalla rakennuksen itäpuolella. Hoidettua pihamaata, metsä alkaa aivan röykkiön itäpuolella. Röykkiön koko on 5,5 (W-E) x 6,9 x 0,6 metriä. Kallion maapeitteistä lakialuetta. Profiili on kumpumainen, näkyvissä olevat kivet ovat pyöreitä ja 20-30 cm kokoisia. Pääosa röykkiöstä on sammaloitunut. Röykkiön itäpuoliskoon on kaivettu pieniä kuoppia ja niistä kivet on nostettu keskelle.
Vuoden 2012 inventoinnissa ei vuoden 1954 kuvauksessa mainittua toista röykkiötä löydetty.

Lofsdal 1 (Hautapaikat)
Kohde sijaitsee pienen pyöreähkön, luode-kaakkoissuuntaisen kallion laen luoteisosassa. Mäellä kasvaa mäntyjä (yksi röykkiön päällä) ja katajia. Ympäröivät alueet ovat peltoja ja metsäisempiä alueita.
Röykkiö on melko ehjä, länsi-itäsuuntainen, 8,8x8,5x0,8-1 metrin laajuinen profiililtaan kupera röykkiö. Se on sammaloitunut. Kivet ovat 20-40 cm kokoisia ja pyöreitä. Keskikohdasta länteen on kiveyksessä halkaisijaltaan 1,2 m ja 20 cm syvä kuoppa, joka on sammaloitunut muun röykkiön tavoin. Kyseessä on kaivelu, koska kuopan reunoille on nosteltu kiviä, mutta mitenkään tuoreesta työstä ei ole kyse. Röykkiön ulkopuolella reunoilla tuntuu kiveystä maan tasalla eri puolilla, ehkä kyseessä on lievekiveys tai aloitettu laajennus.

Lofsdal 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget, som mäter 8.3 x 8.0 m och är 0.6 m högt.
Kohde sijaitsee pienipiirteisessä kalliomaastossa, jossa vuorottelevat metsäiset notkopaikat ja kalliopaljastumat. Meri näkyy lännessä.
Röykkiö on pienen kallion laella ja pohjoisrinteellä. Kivistä suurin osa on 20-40 cm. Röykkiön pohjoisosassa on halkaisijaltaan noin 3 m kuoppa, 20-30 cm syvä. Osaa kivistä on käännelty, mikä on pääteltävissä jäkälän kasvusta. Etelään on levitetty kiviä, niiden ulkoreunasta mitta pohjois-eteläsuunnassa: 7,5 m, länsi-itä 7,7 m. Röykkiö on tehty matalaan kalliokuopanteeseen, mutta myös pienen kallionhuipun varaan niin, että kallion korkein kohta on osa röykkiön muotoa. Kiviä on levinnyt kallion alapuolelle röykkiön pohjoispuolella. Pohjakaava on lähes pyöreä. Kivet pyöreäkulmaisia ja paikallista kivilajia.

Lofsdal 3 (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee lähellä länsi-itä –suuntaisen kallion länsipäätä kalliopohjalla pienessä notkossa. Kal-lion notkopaikoissa kasvaa mäntymetsää ja lisäksi on katajaa.
Röykkiö on sammaloitunut, sen päällä kasvaa noin 20 cm halkaisijaltaan oleva mänty sekä jokunen pienempi. Pohjakaavaltaan röykkiö on pyöreä ja 5,5 (N-S) x 6,3 m kokoinen. Röykkiön korkeus vaihtelee 20 ja 50 cm välillä. Kivet ovat 20-30 cm kokoisia, pyöreäkulmaisia, paikallista kivilajia paitsi itäpäässä on punaista hiekkakiveä. Keskellä on noin 80x80 cm kokoinen silmäkivi, joka nousee 20-30 cm muuta röykkiötä korkeammalle. Pinta on epätasainen, penkomisjälkiä on silmäkiven NE-E –puolilla: ensinnäkin on pyöreä halkaisijaltaan 1½ m kuoppa, josta kivet on nostettu röykkiön päälle, E-puolella on 3 m pitkä ja metrin levyinen ojamainen kaivanto, joka tulee kiinni kuoppaan. Röykkiön itäpuoli on melko täysin tuhottu. Eteläpuoli on korkeampi ja erottuu selkeämmin. Röykkiön vieressä kalliolla kasvaa ukontulikukka.

Kummelberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen 1.2 km SE från Lofsadal gård uppe på kalberhet. Det västligare (koord. x = 668093, y = 156940) mäter 18.7 x 16.2 m och är 1.9 m högt. Det östligare (koord. x = 668093, y = 156943) mäter 10.4 m x 8.8 m och är 0.4 m högt.
Kohteen ympäristö on metsäistä kallioaluetta. Rakentamatonta aluetta. Aivan röykkiöiden vierestä kulkee merkitty ulkoilureitti. Paikalla on kaksi röykkiötä.
Kookas röykkiö 1 sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla. Kivet ovat pääasiassa pyöreitä, 20-40 cm kokoisia. Röykkiön koko on 17,8 (N-S) x 15,1x n. 2,2 m. Keskellä on kaksi kuoppaa, joista itäisempi on syvempi. Kumpikaan ei ole tuoreen kaivelun tulosta. Syvempi ehkä 1,2-1,3 m, mutta ei ulotu pohjaan. Läntisempi on matala, 50-70 cm. Molempien halkaisija ylhäällä 2,5-3 m.
Varmoja rakenteita ei ole näkyvissä, mutta länsilounaisessa osassa noin 1,6 m reunasta erottuu kivivaipassa muusta kiviaineksesta erottuvia laattamaisia kiviä päällekkäin. Tämä voisi olla kylmämuurattua seinämää. Joillakin reunoilla kiviä hieman levinnyt ympäristöön, mutta kokonaisuutena ehjä.
Edellisestä noin 30 m itään on samalla kalliolla hajallaan kiviä noin 11x10 metrin alalla. Tämän kal-liotasanteen pienellä huipulla kivikon itäosassa kivikko muodostaa 7,6(N-S)x5x0,3 m laajuisen röykkiömäisen muodostuman. Kivet ovat 15-35 cm kokoisia ja enin osa pyöreitä. Kyseessä on toinen, edellistä huomattavasti vaatimattomampi ja merkittävästi enemmän kaiveltu röykkiö 2.
Röykkiöiden välissä, kiinni röykkiön 1 kiveyksessä on kalliopohjalla hajanaista kivikkoa, johon koottu erilaisia rakenteita, kuten tulisijoja, mahdollisia rajamerkkejä, erinäköisiä rakennelmia sekä pari outoa kivillä täytettyä kallionkoloa. Näiden kivet erottuvat röykkiöiden pyöreistä kivistä, sillä ne ovat pääasiassa erilaisia lohkokiviä. Paikalla on myös portaikkomaisia kynnyksiä kalliossa ja halkaistu kivi, jotka viittaavat alueella louhitun kiviä. Näyttää siltä, että enin osa välialueen kivistä ei olisi peräisin röykkiöistä.

Pronssikautinen; Röse på kalberget 400 m SW från Lofsdal gård. Röset mäter 11.0 x 10.4 m och är 1.2 m högt.
Röykkiö sijaitsee kallioalueen eteläosassa melko tasaisella korkeahkolla, pienemmällä kallioalueella melkein keskellä. Kallion notkoissa on mäntyjä, muuten alue on avoin. Paikka on kesämökin takamaastoa.
Paikalla on 7,7 (W-E) x 8 (N-S) x 0,6-0,8 m kokoinen röykkiö, joka todennäköisesti on tehty kalliokohouman päälle. Kivet ovat pääasiassa pyöreähköjä, 25-40 cm kokoisia. Röykkiön pohjakaava on pyöreä. Keskellä on halkaisijaltaan 1½ m kuoppa, joka on syvimmillään noin ½ m. Todennäköisesti myöhempää kaivelua, koska kiviä näyttäisi nostetun kuopan koillispuolelle röykkiön päälle, joka on samalla röykkiön korkein kohta. Tosin voi johtua myös alla olevan kallion muodosta. Aivan tuoreesta kaivelusta ei ole kyse, koska kuopan pohjalla on sammalta. Pohjoispuolella erottuu tiiviimmin ladottuja kehäkiviä, eteläpuolella niitä on harvemmassa. Kehäkiviksi tulkitut ovat muuta kiviainesta kookkaammat, suurimmat kaksi ovat noin 1,2 ja 1 m pituisia. Havaituissa kehäkivissä oli ulkopuolen näkyvissä oleva sivu tasainen.

Granvik (Hautapaikat)
Paikalla on 5,8 (SW-NE)x2x0,15 metrin kokoinen latomus aivan kallioalueen kaakkoisreunalla pienen, parilta sivulta pystysuoran kalliokohouman laen syvennyksessä kallion koillispäässä. Latomuksen koillispää on tehty pienen kalliohuipun kylkeä vasten. Kiviaines latomuksen keskiosissa on 10-25 cm kokoista pyöreää kiveä, reunoilla harvakseltaan isompia, 40-50 cm kokoisia. Kiviä näyttäisi olevan enimmillään kaksi kerrosta.
Kysymyksessä on muodoltaan suorakaiteinen ns. pitkäröykkiö. Pohjoispuoleisen pitkän sivun koillispäässä on vierekkäin kolme isompaa laakakiveä pystyasennossa röykkiön rajana. Koillispäästä noin 2 m päässä näyttäisi latomuksen poikki kulkevan jokin korkeampi kivivyöhyke niin, että syntyy vaikutelma tarhasta. Luultavammin kyse on alla olevan kallion aiheuttamasta muodosta. Lounaispään kiviä on levitelty kaakkoon pitkin kallion pintaa 1-2 matkan.

Lindviken (Hautapaikat)
Kohde sijaitsee isomman kallioalueen reunalla olevan pienen kallion laen reunassa. Sijaitsee kohdalla, josta on näköala viereiseen laaksoon, joka nyt avohakattuna erottuu hyvin.
Paikalla on 6,45 (W-E)x3,6 (E-pää)-3,4 (W-pää)x0,3-0,4 m kokoinen röykkiö pienellä pyöreällä kalliohuipulla isomman kallioalueen länsireunalla. Kivet ovat sekä pyöreitä että kulmikkaita ja 20-40 cm kokoisia. Muoto on lähes suorakaide, ainakin itä- ja pohjoisseinämät ovat täysin suoria.

Mågby (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee kallion laella, ympäröivät alueet ovat mäntymetsää.
Paikalla on 6,3 (SW-NW) x 2,6 x 0,3 metrin kokoinen röykkiö, jonka lounaispää on terävä ja koillispää pyöreähkö. Enimmillään röykkiössä on kaksi kivikerrosta, osa niistä on pienessä kallion pinnassa olevassa notkossa. Kivet ovat pyöreitä ja 20-30 cm kokoisia. Paikoin niitä on levitelty ympäri kallion lakea ja viereistä notkoa.

Halinen Uhrikallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Halisten kylän koillisosassa sijaitsevalla peltoniemekkeellä, sen pohjoispäässä, Topinojan kaakkoispuolella. Aivan niemekkeen pohjoiskärjessä on pieni, noin 2 x 1,5 m laajuinen avokallio, jossa kupit sijaitsevat. Kalliopaljastuma on matalan kallioharjanteen pohjoiskärki. Harjanne jatkuu maapeitteisenä etelään niemekkeen keskiosissa. Harjanteen itäpuoli on kivikkoista ja paikoin kallio tulee näkyviin maapeitteen alta. Länsipuoli on tasaisempaa maastoa ja maapeitettä on siellä enemmän. Muutaman metrin päässä muualla paitsi etelän suunnassa kuppikalliota ympäröi heinällä oleva pelto.
Kuppikivi on löytynyt vuonna 1987 Halisten inventoinnin aikana yleisöilmoituksen perusteella. Vuonna 1988 niemekkeelle, jonka pohjoispäässä kuppikallio sijaitsee, tehtiin muutama koepisto. Niissä ei havaittu merkkejä asuinpaikasta tai kalmistosta.
Kupit ovat peruskalliossa, joka pistää laakeana alustana esiin sammaleen alta. Ne ovat melko kaltevalla lounaaseen viettävällä pinnalla, noin 1,45 (N-S) x 0,95 metrin laajuisella alalla. Inventoinnissa 2012 varmoja kuppeja laskettiin 90 kappaletta ja epävarmoja 19, yhteensä siis 109 (vuonna 1991 laskettiin varmoiksi 74 ja yhteismääräksi 83 kpl). Kupit ovat keskimäärin läpimitaltaan 5 cm ja syvyydeltään 1-2 cm. Suurin osa kupeista on kalliopaljastuman kaakkoisosassa ja täällä ne saattavat jatkua maapeitteen alle. Tästä keskittymästä muutama kymmenen senttiä pohjoiseen on toinen pienempi ryhmä. Kupit muodostavat kaksi selkeämpää ja kaksi epäselvempää parijonoa, joiden kaikkien suunta on sama lounainen – koillinen. Yksittäiset kupit muodostavat parissa kohtaa luode – kaakko – suuntaisia lyhyempiä jonoja.
Vuonna 2012 niemekettä tutkittiin tekemällä kolme koekuoppaa, lukuisia kairauksia sekä etsintöjä metallinpaljastimella. Mitään asuinpaikkaan tai kalmistoon viittaavaa ei tullut esiin. Metallipaljastinlöydöistä todettakoon, että paikan aiemman käytön jäljiltä siellä on runsaasti viinapullon korkkeja.

Trollklint (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Granvikiin johtavasta tiestä 1,3 km itään avokalliomaastossa. Paikka on korkean ja melko tasaisen kallion lakialuetta. Kallion notkopaikat ovat metsittyneitä. Laki ja osa rinteistä ovat jossain määrin louhikkoista. Heljä Brusila on dokumentoinut paikalla yhden röykkiön ja yhden ihmisen kasaaman kivilatomuksen vuonna 2010.
Inventointi 2012:
1. Luontainen muinaisrantamuodostuma kallioalueen laella. Tämä notkelmassa sijaitseva rakennelma on isomman louhikon etelälounaisessa päässä pyöreähkö muodostuma, jossa kiviaines on 20-40 cm kokoista pyöreää. Kooksi mitattiin 9,2 (SE-NW) x 6,7 x 0,4 m. Kivikon keskellä on selvästi ihmisen muokkaama, muuta röykkiötä korkeampi, halkaisijaltaan 2 m pyöreä keko, jonka keskellä on halkaisijaltaan 30 cm kuoppa.
Kivikosta pohjoiskoilliseen on 20-30 m matkalla luontaista tiheää kivikkoa (ulottuu numeron 3 luoteispuolelle) röykkiön levyisenä vyöhykkeenä. Tässäkin kivikossa on pari korkeampaa, latomusmaista kivikeskittymää.
2. Tasaisen kallion laen pohjois-pohjoisluoteisessa reunassa metsittyneellä alueella on hajanainen pirunpelto, jossa on tai johon on tehty röykkiömäinen rakennelma. 8,5 (W-E)x7,2x0,4 m kokoinen tasainen kiviröykkiömäinen muodostuma, joka sijaitsee ainakin osittain kalliossa olevassa notkelmassa. Muutama isompi kivi kiveyksessä on, mutta enin osa on 20-50 cm. Pohjakaava pyöreähkö. Ei rakenteita. Kivikko jatkuu selkeänä, mutta harvempana rakennelman pohjoispuolella.
3. Edellisestä 6-7 m lounaaseen ja kohteesta 1 20-25 m koilliseen on selkeämpi, mutta kiviainekseltaan samanlainen röykkiömäinen muodostuma niin ikään kallion notkelmassa. 5,2 (W-E)x4,4x0,4 m. Röykkiömäinen muodostuma kivikon luoteisosassa.
Mäki on kaikkiaan hyvin kivikkoinen, kallion korkeimman kohdan yli kulkee suurin piirtein itä-länsi –suunnassa kivivyöhyke, joka tukee tulkintaa luonnon muodostumasta. Toinen tätä tukeva seikka on röykkiöiden sijainti kallion notkopaikoissa.
4. Heljän mainitsemaa havaintoa ei varmuudella paikallistettu, mutta suurin piirtein kuvaillussa kohdassa ja kuvaillun kaltaisessa maisemassa todettiin ihmistekoinen rakenne: isompien kivien välialue oli täytetty pienemmillä lohkokivillä. Paikka on kallion alareunaa lähellä metsää ja se on hyvin louhikkoinen. Kalliossa on porrasmaisia osia ja ne yhdessä kulmikkaiden kivien kanssa viittaavat louhintaan. Se on kuitenkin tehty ilman poria. Yhdessä kivessä on vaakaura, joka voisi olla halkaisua varten hakattu, mutta luultavammin kyseessä on poikkeuksellinen luontainen ilmiö, sillä ura ei kierrä koko kiveä.

Österbacka 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Melko tasainen, pienten kallioiden rikkoma kivikkoinen metsäalue Österbacka-nimisen pellon kaakkoispuolella. Röykkiön ja pellon välissä on isompi kallio, josta maasto alkaa laskea pohjoiseen kohti peltoa.
Paikalla on 9,1 (SW-NE) x2,9 x 0,4 metrin kokoinen sammaloitunut pitkäröykkiö, jonka päällä kasvaa pieniä katajia ja kuusia etenkin lounaisosassa. Poikkileikkaus on kekomainen. Kivet ovat pyöreitä, 20-30 cm kokoisia, tosin keskiosassa aivan reunassa on noin metrin laajuinen kivi. Pellolle on näköyhteys. Röykkiö on tehty osittain pienen kallion varaan – koillisosa on selvästi kallion päällä. Täällä röykkiö on myös hieman levinnyt.

Mjölnängen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kummelbergetin länsi- ja lounaispuolella olevaa loivaa, tasaisesti kohti peltoa laskevaa metsärinnettä, jossa on tehty metsätöitä.
Röykkiö 1
Ehjä röykkiö pienellä maapeitteisellä kalliolla, sammalen ja heinän peittämä. Röykkiön kivet ovat sekä lohkokiviä että pyöreäkulmaisia, 15-35 cm kokoisia. Röykkiö on 5,5(N-S) x 5,2 x 0,4 metrin kokoinen, pohjakaavaltaan pyöreä ja profiililtaan kupera röykkiö. Reunoilla on siellä täällä isompia kiviä.
Röykkiö 2
Ehjä pitkänomainen röykkiö pienellä heinittyneellä, ympäristöään korkeammalla kumpareella. Sammaloitunut, kivet pyöreitä ja 20-30 cm kokoisia. Jokunen isompi. Röykkiön koko on 12,8 (N-S) x 1,8 x 0,3 metriä. Puita kaadettu päältä, mutta jäte siivottu pois. Heinää kasvaa myös päällä.
Röykkiö 3
Röykkiömäinen kiveys, joka on tehty pienen kallion varaan. Muoto on soikeahko, osan muodos-ta muodostaa alla oleva kallio, josta osa näkyy. Hakattua lounaisrinteen talousmetsää, jossa joitakin puita on jätetty pystyyn. Metsätöiden jälkeen erottuu hyvin. Hyvin sammaloitunut, päällä kasvaa kuusen taimia. Näkyvissä olevat kivet 15-35 cm. Röykkiön koko on 6,6 (W-E) x 4,4 x 1 metriä. Itäpuolella on kalliossa kuoppa, josta on ehkä otettu maata. Ainakin eniten kiviä on näkyvissä kuopan ympäristössä. Tämä ei ole aivan yhtä selvä kuin edelliset eikä myöskään aivan varma hautaröykkiö.
Inventoinnissa 2012 röykkiöiden lounaispuolella olevaa loivaa metsäistä rinnettä koekuopitettiin asuinpaikan löytämiseksi. Lisäksi aluetta tutkittiin kairaamalla. Maaperä oli paikoin savista, paikoin kivistä hiekkaa. Pienillä alueilla hiekka oli kivetöntä. Mitään esihistorialliseen asuinpaikkaa viittaavaa ei löydetty; sellaisen olemassa olon varmistaminen vaatii enemmän koetutkimuksia, joiden pohjana on alueen tarkempi inventointi. Sinällään alue on sovelias asuinpaikalle, sillä siellä on hiekkaisia lounaisrinteitä ja lisäksi muinaisrantarekonstruktio osoittaa alueen säilyttäneen yhteyden mereen pitempään kuin muut saaren osat.

Nyåkern (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee metsäisen kallioalueen reunassa olevan pienen avokallion laella korkeimman kohdan vieressä notkossa.
Röykkiön on kooltaan 5,8 (SW-NE)x5,1x0,3 metriä. Pohjakaava on lähes pyöreä. Sammaloitunut. Kivet: reunoilla muutama 50-60 cm kokoinen, muuten 20-30 cm. Keskusta vaikuttaa kumpumaiselta, mutta se voi johtua siitä, että ilmeisesti reunan isojen kivien vierestä on otettu rajamerkkiin kiviä.

Lilltervo 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Lilltervon saaren keskiosassa matalan kallioalueen itäreunalla loivasti itään viettävän rinteen yläosassa. Talousmetsää, jossa on juuri inventoinnin 2012 aikana tehty metsätöitä. Paikalla on kuusi röykkiötä.
Röykkiö 1 on pyöreä, 6,1 (N-S)x5,7x0,2-0,3 m kokoinen rakenne, joka on tehty 5-20 cm kokoisista pöyreistä kivistä. Se sijaitsee maapohjalla kallioiden välisessä notkelmassa aivan kallion ja metsän rajalla. Suurin piirtein keskelle on kaivettu halkaisijaltaan noin 1½ m laajuinen kuoppa, jossa kasvaa halkaisijaltaan 15 cm mänty. Kuopan itäreunalla on 2,5 m matkalla kiviä hieman muuta rakennetta korkeammalla ja todennäköisesti kuopasta poistettuja kiviä onkin nostettu tähän.
Röykkiö 2 on noin 6 m röykkiöstä 1 itään alempana notkossa niin ikään maapohjalla. Se on 20-25 cm kokoisista pyöreistä kivistä tehty epämääräinen kivikko, jonka selkeimmin erottuva osa on 8,7(N-S)x2x0,3 m kokoinen vallimainen rakenne. Muistuttaa Strotervolandetin puolelta tunnettuja pitkiä röykkiöitä.
Röykkiöiden 1 ja ympäristössä, mutta varsinkin röykkiöstä 2 alarinteen suuntaan erottuu maaperässä runsaasti samanlaista kiveä kuin mistä röykkiöt on rakennettu. Ne kuulunevat luontaisesti maaperään, mutta mistään pirunpellosta ei kuitenkaan ole kyse.
Röykkiö 3 on pohjakaavaltaan pyöreä, 2,5x2,5x0,2 m kokoinen sammaloitunut rakenne kalliopohjalla kalliorinteen alaosassa aivan metsän rajalla. Kivet ovat 10-25 cm kokoisia. Päällä kasvaa halkaisijaltaan noin 30 cm mänty.
Röykkiö 4 sijaitsee edellisten tavoin kallion alaosassa aivan metsän rajassa. Se on matala, 4,2 (W-E)x2,5x0,2 m kokoinen, selkeästi erottuva sammaloitunut rakenne. Kivet ovat tässäkin pyö-reitä ja noin 15-20 cm kokoisia.
Röykkiö 5 sijaitsee samanlaisessa paikassa kuin röykkiö 4, siitä vain noin 5 m päässä. Röykkiöiden väliin jää kuitenkin pieni kivetön kallioharjanne, joten kyse on eri rakenteista. Tämä on rakenteista selvin, 8,4(N-S)x3,5x0,3 m kokoinen epämääräisesti puoliympyrän muotoinen rakenne, joka on tehty 15-25 cm kivistä. Muoto johtunee siitä, että rakenne näyttää tehdyn pieneen kallion notkelmaan, jonka muoto määrittää myös rakenteen muodon. Kivet erottuvat hyvin.
Röykkiö 6 on vaikeaselkoinen rakenne, matala ja sammaloitunut. Ilmeisesti se on tehty pääosin notkelmaan, mutta ainakin yhdessä kohdassa näyttäisi kallionharjanne tulevan kiveyksen läpi. Rakenne dokumentoitiin ensin kahtena vierekkäisenä rakennelmana, mutta jaloin tunnustele-malla voitiin sammalen läpi havaita, että myös välialueella on kiviä. Metrin laajuinen kuoppa, joka kiveykseen on kaivettu, jää näin tulkiten laajan röykkiön keskelle, kahdessa erillisessä röykkiössä se olisi ollut isomman reunassa. Kivet ovat pyöreitä ja 15-20 cm kokoisia. Koko on 10,8 (N-S)x7,8x0,3 m.

Ängeskärr (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni kallio pellon ja korkeamman metsäalueen rajalla.
Pyöreä kivilatomus kalliolla, kooltaan 3(N-S)x2,8x0,2 metriä. Matalan, pellolle viettävän kallion laella, heti laen länsipuolella pienessä notkossa. Mineraalimaa alkaa etelä- ja länsipuolilla. Röykkiö on sammaloitunut, kivet pyöreitä, 15-20 cm kokoisia. Tulkinta epäselvä. Päällä kasvaa kataja.
Kivikko 1, kooltaan 2,7x2,7x0,2 metriä, epämääräisen nelikulmainen. Metsäisen mäen itäreunassa sammaloitunut kivimuodostuma, luultavasti luonnonmuoto.
Rinnekivikko 2, itärinteessä sammaleen ja heinän peittämä, kooltaan 3,4 x 3,4x0,2 metriä. Kivet 15-25 cm, suurin osa pyöreitä.
Latomus on vaikeatulkintainen, mutta selvästi ihmistekoinen. Sijainti pienen kallion reunalla ja alueella, jossa yhteys mereen on säilynyt kauemmin kuin muualla saarella, mahdollistaa rinnastamisen inventoinnin 2012 uusiin kohteisiin Mjölnängen ja Nyåkern.

Österbacka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1) Kivirivin lounaispään rinteen viettoa vastaan olevasta 3,5 m pituisesta rivistä noin 2 metriä lounaaseen samalla linjalla on 3x3x0,7 m kokoinen lohkokivistä koottu sammaloitunut kivikeko. Päällä on halkaisijaltaan noin 35 cm männyn kanto. Kivikon päältä kairattaessa todettiin, että siinä on ensin puhdas savi ja sitten savinen kerros, jossa näkyi aivan selviä tiilen tai palaneen saven paloja. Kyseessä on uuni.
2) 1,7 m matkalla on lohkokiviä luode-kaakkoissuuntaisena rivinä rinteen viettosuuntaa vasten. Kivirivin luoteispäästä, alarinteen puolelta alkaa harva, lohkokivistä muodostunut lounais-koillis-suuntainen kivijono, jonka pituus on noin 8½ m. Tämän kivirivin lounaispäästä lähtee taas luode-kaakkois-suuntainen, noin 3,5 m pitkä poikittaisrivi. Kivet rakenteessa ovat 60-70 cm kokoisia lohkokiviä. Sisäpuolelle jäävä maa on karkeaa soraa noin 20 cm vahvuudelta ja eroaa selkeästi ympäröivästä savisesta maasta, joten se lienee paikalle tuotua pohjustusta.
3) 20 cm kokoisista pyöreistä kivistä koottu halkaisijaltaan 1,1 m kokoinen keko. Niiden lounaispuolella tuntuu sammalen alla samanlaisia kiviä noin metrin päässä 3x1 m alalla. Päällä kasvaa iso mänty. Kohteesta 2 neljä metriä kaakkoon. Ei tulkintaa, mutta kuuluu rakenteen yhteyteen.
4) Uunista 6 m lounaaseen edelleen samalla linjalla on neliömäinen 2x2 m kokoinen vesikuoppa.
Rakenteiden 1-4 tulkinta on, että paikalla on sijainnut uunilla varustettu pieni asumus ja sen jatkeena kevytrakenteisempi rakennus, joka ei ole vaatinut kuin osittaisen kivijalan. Jälkimmäisen sisäpuolelle on tuotu soraa ilmeisesti vesieristeeksi. Paikka eroaa ympäristöstä heinäisyyden takia.
5) Kulman tekevä kivirivi peltosaarekkeessa edellistä vastapäätä. Sijaitsee pienen kallion kaakkoispuolella heinittyneessä kohdassa. Luode-kaakkois-suuntainen seinä on 5,2 m pitkä, lounaiskoillis-suuntainen 4,7 m. Samalla etäisyydellä vastapäisessä kulmassa erottuu yksi kivi vastakkaiseksi kulmaksi sopivassa kohdassa – kivijalka on siis vajaa. Maalaji sisäpuolella on multamaista, kun ulkopuolella taas on savi. Pohjimmaisena on vetinen hieno hiekka. Tämäkään perustus ei muodosta neliötä ja siitä puuttuu näkyvä tulisija, joten kyseessä lienee jonkin talousrakenteen perustus. Kivet ovat lohkokiviä, suurimmat noin 70x40 cm.
6) Kolme pientä kiviröykkiötä kalliolla. Kivet 5-15 cm, jokin isompikin.
a) Peltosaarekkeessa kallion koillisosassa halkaisijaltaan 1,2 m 20 cm korkea kivikeko.
b) lounaisosassa on kaksi vierekkäin 3 m päässä toisistaan. Halkaisijat noin 1½ m.
7) Itä-länsi – suuntainen ojien rajaama 15-20 m pitkä ja 7-8 m leveä vanha peltolohko, joka on umpeenkasvanut. Maa on savimaata. Luultavasti nykyisen pellon osa eikä liity asuinjäännöksiin. Luultavasti ei kuulu rakennuksen yhteyteen.
Lokakuussa 2014 paikalla tehtiin maastotarkastus alueelle suunniteltujen hakkuiden takia. Tässä yhteydessä paikalta löytyi komea kellarinpohja sekä kolmaskin rakennuksen kivijalka perustuksen 5 lounaispuolelta.

Nytorp (1000020656) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peltojen ympäröimä metsäinen niemeke, jossa kallion jatkeena on heinittynyt ja haapaa kasvava kivikkoinen kaakkoisrinne.
1. Rakennuksen uuni.
Sen lounaispuoleisessa osassa on 2,2x2,2 m laajuinen ja 20-40 cm korkuinen (korkein osa on eteläseinä, joka on alarinteen puolella) sammaloitunut nelikulmainen kivilatomus. Kivet ovat 15-25 cm kokoisia. Rakenne on laelta tasainen. Seinämien suunnat luode-kaakko ja lounais-koillis. Eteläkulman vieressä erottuu maanpinnalle noin 80x80 cm kokoisella alueella keko samanlaisia kiviä kuin rakenteessa. Tästä keosta noin 1 m länteen on matala maakivi, josta 2 m luoteeseen on toinen – näitä voinee pitää jonakin rajana, johon rakenne enimmillään voi ulottua. Rakenteen kaakkoispuolella erottuu kairanäytteissä muutaman neliön alalla mustaa hiilistä maata 0-20 cm syvyydellä, jonka alla on kellertävä hiekka. Ylärinteen puolella on normaali kivikkoinen rinnemaasto.
Luultavasti kyseessä on uunin jäännös ja siihen liittyvä rakennuksen nokeentunutta lattia-aluetta.
2. Maakellari
Uunista noin 15 m itään alarinteessä, lähellä pellon rajaa on luultavasti maakellarin jäännökset.
Omalla peltosaarekkeellaan sijaitsevat:
3. Kuoppajäänne 1
rinteessä lähellä pellon reunaa. Kuopan laajuus on noin 2,5 m ja syvyys 60-80 cm. Kuoppaa kiertää valli, joka paikoin on selkeä, alhaalta noin 1½ m leveä ja 40 cm korkea. Paikoitellen se
sulautuu ympäröivään maastoon. Etelälounaassa on kaivettu puoliväliin vallin syvyyttä alarin-teeseen kohti peltoa viettävä oja.
4. Kuoppajäänne 2
Toinen kuoppajäänne mäen pohjoispäässä. Kuoppajäänne rinteessä lähellä pellon reunaa. Kuopan laajuus on noin 2,5 m ja syvyys 60-80 cm. Kuoppaa kiertää valli, joka paikoin on selkeä, alhaalta noin 1½ m leveä ja 40 cm korkea. Paikoitellen se sulautuu ympäröivään maastoon. Itäpuolelle on kaivettu puoliväliin vallin syvyyttä alarinteeseen kohti peltoa viettävä oja.
5. Kaksi peltoröykkiötä
Itärinteessä viiden metrin välein ja 2-5 m pellon reunasta. Siistejä, matalia, eteläpuoleinen on 4 (W-E)x2 m laajuinen, pohjoisempi on pohjakaavaltaan pyöreä, halkaisijaltaan 3,5 m ja laakea. Mittaustiedot röykkiöiden välistä.Varmuudella ei sanoa, että peltoröykkiöt kuuluisivat muun asutuksen yhteyteen.

Niuskala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Topinojan laakson pohjoisrinteessä, kaakkoa kohti viettävässä rinteessä ja se on kauttaaltaan entistä peltomaata, jota ei kuitenkaan ole viljelty vuosiin. Asuinpaikan vieressä oli sorakuoppia, jotka ovat saattaneet lohkaista osan asuinpaikkaa. Niuskala on osa kivikautisen saaren etelärinteellä olevaa laajaa asuinpaikkavyöhykettä, joista kaivaustutkimuksia on tehty Kotirinne- ja Riihivainio -nimisillä asuinpaikoilla.

Häämäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee melko jyrkässä rinnemaastossa Häämäki-nimisen kallion pohjoisrinteellä, kymmenkunta metriä peltotien reunasta ja viitisenkymmentä metriä Ohikulkutiestä.
Kupit ovat tyypillisiä, 4-6 cm leveitä ja enimmillään sentin syvyisiä. Varmoja kuppeja on 4 ja epävarmoja 11. Kaikki varmat ja viisi epävarmaa kuppia kiven lounaispäässä ovat sen korkeimmalla tasaisella kohdalla, jossa ne muodostavat ryhmän. Ryhmässä on kuusi kuppia, jotka ovat tulkinnanvaraisessa paririvissä. Muut ryhmän kupit ovat näiden ympärillä. Loput kupit, jotka ovat kaikki epävarmoja, kiertävät kaarena kiven pellon puoleista ulkoreunaa.
Kuppikiven itäpuolelle rinteeseen kaivettiin koekuoppa, josta ei havaittu mitään. Sama koskee alueen kairausta. Molempia häiritsi aiemmin tapahtunut maan myllääminen, jonka seurauksena maanpinnan alla oli paikoin heti kova moreeni, paikoin maa oli hyvin pehmeää yli puolen metrin syvyydelle. Metallinpaljastimella löydettiin mm. aivan kuppikiven vierestä hehkulamppu ja läheisyydestä muutakin nuorta metalliromua. Läheisyydestä löytyi runsaasti paukkupatruunoiden hylsyjä, joissa ei ole ollut puuluotia, vaan pää on prässätty umpeen.
Kuppikiven ympäristö ei ole säilynyt alkuperäisenä, joten tarpeellinen suoja-alue on kaksi metriä muinaisjäännöksen näkyvistä rajoista.

Gammalsvidsbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pitkänomaista, lähes kiinni toisissaan olevaa röykkiötä mäen laella avokalliolla. Röykkiöt sijaitsevat Lövöseen menevän asfalttitien itäpuolella ja Rövikenin rannasta kohoavan mäen harjalla. Röykkiöissä ollut vielä 1800-luvulla reunakiveys.
Röykkiö A:
Pohjoisemman röykkiön pituus on 7,8 metriä, leveys 4,1 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Röykkiön päällä kasvaa mänty. Kivet ovat yleensä pyöristyneitä, vain harvat ovat latuskaisia. Ei uusia purkamisjälkiä.
Röykkiö B:
Eteläisen röykkiön pituus on 12,3 metriä, korkeus noin 0,3 m ja leveys keskeltä 4,5 metriä. Tämä röykkiö on loivasti kuperalla kalliopinnalla.Tässä röykkiössä on yksi kuiva mänty ja kaksi kasvavaa mäntyä. Ei varmoja purkamisjälkiä.

Jätukastberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Eventuellt förstört röse, som torde ha mätt 12.0 x 10.5 m och ha varit 1.7 m högt.
Röykkiö sijaitsee metsässä pienen harjanteen pohjoispäässä sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on kaivettu vuonna 1886, ja sen päälle on kasattu kaksi perättäistä lyhyttä kivivallia.

Mölnkärret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på var sin bergsklack i skogen. Det nordligare mäter 4.7 x 3.6 m och är 0.6 m högt. Det sydligare belägna mäter 11.5 x 9.2 m och är 0.9 m högt.
Kahden vierekkäisen kallion rinteessä kummassakin yksi röykkiö. Röykkiö A sijaitsee rinteessä noin 20 luoteeseen Brokärrbäcken purouomasta. Se on pensaikon ja aluskasvillisuuden peitossa ja heikosti näkyvissä. Röykkiö B on paljaan silokallioharjanteen laella ja näkyy hyvin kallion juurelle.

Rosendalbäcken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi varhaismetallikautisia röykkiöitä, peltoalueen koillislaidalla olevan noin hehtaarin kokoisen kalliokumpareen itä- ja kaakkoislaidalla. Maaperä kallion lakialueella on pääasiassa paljaaksi huuhtoutunutta kalliota.
Paikalta on aiemmin tunnettu vain yksi röykkiö, jonka koko on 10.4 x 7.8 x 0.7 metriä. Tunnettu röykkiö on selvästi näkyvillä ja sen keskikohta on selvästi pengottu/ryöstetty, mutta kivien jäkälöitymisestä päätellen penkomista ei ole tapahtunut ainakaan kymmeniin vuosiin.
Inventoinnissa 2012 havaittiin edellisestä röykkiöstä kymmenisen metriä lounaaseen pienen kallioharjanteen päällä noin 4 x 5 m:n laajuinen, muutaman kymmenen senttimetrin (n. 30 cm) korkuinen kiviröykkiö. Tämä röykkiö on selvärajainen ja sijaitsee etelään jyrkästi putoavan kalliokumpareen etelälaidalla. Röykkiön päällä kasvaa melko tiheää heinikkoa ja pensaikkoa, mikä hankaloittaa röykkiön havaitsemista. Topografian ja rakenteen perusteella tämäkin röykkiö on luonnehdittavissa varhaismetallikautiseksi hautaröykkiöksi.

Bergholmsfjärden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee jyrkän merenrantatörmän yläpuolella, harvahkoa havumetsää kasvavalla merenrannalla, jossa on vierekkäin useita loma-ajan asumuksia. Röykkiön pohjoislaita on vain noin viisi metriä etelään loma-asumuksen ulkoportaitten alapäästä.
Röykkiö on rakennettu ainakin osaksi kallion päälle. Röykkiön pohja-ala on soikio; sen läpimitta
länsi–itä-suunnassa on 7,50 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa 6,60 metriä. Suurin korkeus on arviolta noin 0,6 metriä. Röykkiön ulkoreuna erottuu ainakin paikoin selkeästi ja on suhteellisen korkea. Röykkiön yksittäisten kivien suurin läpimitta on noin 0,2–0,5 metriä, ja muodoltaan ne ovat hieman pyöristyneitä. Kiviä on ladottu rinnakkain melko tiiviisti, ja päällekkäin niitä on enimmillään ainakin kolme kivikerrosta. Röykkiön keskellä on laajahko tasapohjainen syvennys, jossa kasvaa mänty. Kivien pinnoissa näkyi paikoin suuriakin jäkälärenkaita, ja varsinkin röykkiön ulkoreunoilla kivien välissä on sammalta.

Fröjdböle 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti itäkaakkoon laskevalla rinteellä noin 300 m Fröjdbölen talosta lounaaseen. Alarinteessä ja rinteen alla notkossa on peltoa. Pellon reuna seuraa asuinpaikan kohdalla melko tarkasti korkeuskäyrää 20 m mpy. Heti pellon reunan luoteispuolella on 10-20 m leveä vanha, metsittynyt hiekkakuoppa. Sen takana ehjän metsämaan reuna on 1-2 m pellon reunaa ylempänä. Ehjää, loivaa hiekkarinnettä on hiekkakuopan länsipuolella vaihtelevasti. Hiekkakuopan lounaispään kohdalla kivikkoisen ja kallioisen rinteen juuri on vain muutaman metrin päässä kuopan reunasta. Koillisessa hiekkarinnettä on leveämmälti, jopa noin 50 m, ja se ulottuu siellä ylemmäs, selvästi yli tason 25 m mpy. Rinteellä kasvaa vanhaa, mäntyvaltaista metsää.
Paikalla havaittiin asuinpaikkalöytöjä (saviastianpaloja, iskoksia, palanutta luuta) noin sadan metrin pituisella alueella pellon reunalla ja hiekkakuopan metsänpuoleisella reunalla. Pohjoisemmat löydöt saatiin 15-20 m päästä pellon reunasta hiekkakuopan metsänpuoleisesta reunasta. Rinne nousee enimmäkseen loivasti, mutta siinä on paikoitellen pienialaisia tasanteita, jotka ovat saattaneet sopia asumiseen muuta aluetta paremmin. Selviä asumuspainanteita ei havaittu. Rinteellä on joitakin pieniä, suppilomaisia kuoppia, jotka saattavat olla asuinpaikkaan liittyviä rakenteita.

Bolax Näset (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Bolaxin saaren pohjoispäässä sijaitseva pienistä kivistä ladottu jatulintarha osaksi avokalliolla, osaksi maapohjalla.
Jatulintarhan läpimitta koillis–lounas-suunnassa on 8,8 metriä. Sisäkkäisiä kehiä siinä on 7–8. Ne on pääosin ladottu pyöristyneistä kivistä, joitten suurin läpimitta on 10–15 cm:n luokkaa. Pohjakuvion perusteella tämä jatulintarha ei näytä kuuluvan ristikeskustaiseen jatulintarhatyyppiin. Jatulintarhan suuaukon paikka on saaren keskiosaan päin eli etelän suunnalla. Kivet ovat jonkin verran vajonneet pintamaan ja pintaturpeen sisään.

Forsängen (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee laajan peltoaukion itäosan pohjoislaidalla. Löytökohta on kaakkoon viettävän moreeniharjanteen kaakkoisosassa. Alueen etelä- ja koillispuolitse kulkee kevytrakenteinen metsäautotie. Koekuoppa, josta löydöt (keramiikkaa) tehtiin, sijaitsee noin 3 metriä tiestä luoteeseen. Koekuopan luoteispuoleinen rinne on maaperältään lähinnä hiekkamoreenia - parinkymmenen metrin säteellä tästä kaikkiin suuntiin maaperä muuttuu kivikkoiseksi moreeniksi, pohjoisessa ja lännessä on kallioita, etelässä, tien kaakkoispuolella syvän ojan eteläpuolella, pelloksi raivattua hiekkamoreenia. Vuoden 2012 inventoinnissa alueelle (noin 100 x 100 m) tehtiin 7 koekuoppaa. Vain yhdestä kuopasta tuli löytöjä.

Fagerdalen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alue on etelään ja etelälounaaseen viettävää hiekkaperäistä rinnettä. Pohjoisessa, koillisessa ja idässä alue rajautuu kallioharjanteisiin, etelässä puroon/ojaan ja lännessä alavaan, kosteapohjaiseen maastoon. Puusto alueella on pääasiassa mäntyä ja kuusta. Alueen poikki kulkee itä-länsi-suunnassa metsäkoneura. Alueella on paikoin havaittavissa noin 31 m:n korkeustasolla oleva rantatörmä, joka määrittänee asuinpaikan alarajan. Asuinpaikka-aluetta ovat jossain määrin tuhonneet 2 hiilimiilua ja muutamat nykyaikaiset maakasat ja kuoppa, jotka liittynevät miiluihin sekä metsäkoneura. Näiden ulkopuolella alue vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Alueelle tehtiin 7 koekuoppaa, joista kolmesta tuli kivikautista asuinpaikkaa osoittavia löytöjä.

Älgmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Liten sandtäkt invid vägen. Den samma boplatsen sträcker sig i E riktning där även fynd gjorts.
Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä on saatu ajotien varteen tehdyn pienen matalan hiekkakuopan reunoilta ja läheltä tien reunasta. Kuopan vierestä kulkevan tien ojan reunoista on löytynyt kvartseja kohdasta p=6673705, i=251555.

Söderlångvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 2 m lägre ner mot NW från krönet på en bergsklack med obehindrad utsikt å alla håll ligger en stensättning. Den synliga delen mäter 2.1 x 2.0 m och är 0.2 m hög. I N ändan kan finns ytterligare stensättning under ytvegetationen. Stenarna är kantiga vägande 1-30 kg. Nästan alla på ytan är hematitisk granit. Stensättningen är gjor av människoha men förefaller inte vara en grav.
Ca 40 m från föregående i N riktning på en bergsklack finns en stenkrets av runda och kantiga stenar. Kretsen mitt är stenfri, tom och täckt av renlav. Stenkretsen har stenar i 1-3 varv. S- och SWkanten är högre. Konstruktionen mäter 1.8 x 1.7 m.
Kaksi latomusta Söderlångvikin kartanon luoteispuolella olevalla jyrkkärinteisellä mäellä. Latomuksista pohjoisempi on osittain sammalen alla, mutta se näyttää olevan ulkoreunan muodoltaan nelikulmainen. Latomuksen sisusta on vähäkivinen tai kivetön. Sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 1,8 metriä ja itä–länsi-suunnassa 1,7 metriä. Eteläisempi latomus on lähellä mäen laen keskikohtaa. Kiviä on siinä matalana vain runsaan metrin läpimittaisena ja kasana.

Kirkkomäki (853010005) (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Muinaisjäännösalue sijaitsee Koroistenniemen muinaisjäännösaluetta vastapäätä Aurajoen eteläpuolella, mäen pohjois-itärinteellä, Inspehtorinkadun ja Kuikkalankadun välissä.
Kohteessa on tutkittu useaan eri otteeseen ruumishautoja ja viimeisimmissä tutkimuksissa on löytynyt viitteitä myös asuinpaikasta. Tunnettujen hautojen lukumäärä on noin 35, joista kaikkia ei ole tutkittu. Osa vainajista on haudattu puuarkkuun, niistä ainakin kaksi on ruuhiarkkuja. Löytöinä miesten haudoista on miekkoja ja niiden osia, rahalöytöjä, työkaluja (keritsimiä, työkirveitä) ja lisäksi kolme puuastiaa. Löytöjen perusteella on voitu rekonstruoida mm. Kaarinan muinaispuku.

Halistentie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee rakennetulla alueella, hoidetun nurmikon ympäröimän Aurajoen ja vesilaitoksen eteläpuolella. Kupit sijaitsevat matalan mäen koillislaidalla, laajalla kalliopaljastumalla. Kupit ovat kolmessa ryhmässä, A-C.
A) 12 varmaksi ja 1 epävarmaksi tulkittua uhrikuoppaa parijonossa.
B) 6,5 m itään A:sta 6 varmaksi ja 1 epävarmaksi tulkittua uhrikuoppaa
C) yksi varmana uhrikuoppana pidetty kuppi 6,5 m ryhmästä A itä-kaakkoon.

Kuntoilureitti (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaraunion jäännös ja mahdollinen toisen jäännös ensin mainitusta 60 m itään sijaitsevat puistoalueella, kalliokukkulan lakialueella, kumpikin omalla kalliokumpareellaan.

Uittamo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäläisten vuonna 1854 rakentama rannikkopatteri sijaitsee virkistysalueella Uittamon kansanpuistossa Pitkäsalmen pohjoisrannassa pienen mäen päällä. Patterin viereen ja osittain sen päälle on pystytetty vuonna 1931 ravintola ja 1990-luvulla tanssilava (palaneen tilalle), mikä on tuhonnut osan muinaisjäännöksestä. Kalliossa paviljonkirakennuksen sokkelin peitelaudoituksen takana on ilmoitettu olevan säilyneenä kalliohakkaus, jossa on kirjaimia ja vuosiluku 1855. Paviljongin lounaispuolella on maaterassi, joka tukeutuu lounaassa kylmämuurattuun kivivalliin. Terassin päälle on levitetty hiekkaa, ja se on nykyisin paviljonkiravintolan käytössä piha-alueena.

Ryssänmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yliopistonmäellä Vesilinnantien molemmin puolin. Tien itäpuolinen rakenne koostuu kookkaista, kylmäladotuista kivistä. Rakenne sijaitsee kalliolla, Kasvimuseon länsipuolella. Vieressä on Turku-Seuran pystyttämä muistolaatta. Tien länsipuolella metsikössä on hajanaisia kiviä, jotka liittyvät samaan rakenteeseen.
Kyseessä on tulliaita, ilmeisesti 1600-luvulla rakennetun jäännökset.

Linnasmäki (853010003) (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee aivan Turun kristillisen opiston pohjoispuolella ja välittömästi vanhan Tampereentien kaakkoispuolella. Vähäjoki sijaitsee kohteesta n. 200 m länteen. Linnavuoren itä- ja länsirinteillä näkyy paikoitellen kivistä, vallimaista rakennelmaa, joka on romahtanut mutta kuitenkin selvästi havaittavissa, erityisesti mäen etelä-kaakkoispuolella. Vallituksen kaakkoiskulmassa on n. 2 m:n levyinen aukko, joka saattaa olla vanha porttiaukko. Vallin sisälle jää n. 2000 m2 kokoinen alue. Mäen pohjoisrinne on jyrkkä ja kallioinen, eikä siellä ole vallia. Kasvillisuuskartoituksessa vuoren lounaisrinteeltä tavattiin syylälinnunhernettä, jonka levinneisyydellä on yhtäläisyyksiä maamme rautakautisen asutuksen kanssa. Linnavuoren pohjoisosassa on liikkuminen kielletty, koska se on puolustusvoimien omistuksessa. Hj. Appelgren on tehnyt muinaislinnasta tarkastusmatkallaan v. 1899 karttapiirroksen, josta mäen muoto ja vallit ovat hyvin erotettavissa. V. 1986 mäen eteläpuoleisella rinteellä Turun kristilisen opiston laajennuksen yhteydessä paljastui pari tulisijaa sekä mm. kivikautista keramiikkaa. Asuinpaikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut ennen vähäisiä tutkimuksia.
Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet SU:2-alue 431 (Turku, osa-alue 05)

Taskula (853010013) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalmisto sijaitsee Vähäjoen länsipuolella, Aura- ja Vähäjoen yhtymäkohdasta 900 m luoteeseen. teollisuus- ja asutulla alueella. Ruumiskalmisto löytyi viemäriojaa kaivettaessa ja osa muinaisjäännöksestä oli jo tällöin tuhoutunut. Kaivauksin on tutkittu ainakin 19 hautaa ja yksi epävarma. Kahta lukuunottamatta haudoissa oli viitteitä arkusta, nauloja ja/tai puun jäänteitä. Löydöt ovat mm. hevosenkenkäsoljet, hansavati, neljä ristiriipusta ja rahoja. Ruumiskalmiston ulkopuolella on myös todettu merovingi- ja viikinkiajalle ajoittuva polttokenttäkalmisto. Kalmistoa saattaa olla jäljellä tutkitun alueen itäpuolella rinteessä.
Vuonna 2019 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa ei Taskulan kalmistoon liittyviä havaintoja saatu muinaisjäännösrekisteriin tehdyn rajauksen ulkopuolelta.

Rikattulan mäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vähäjoen itäpuolella Pappilanmäki -nimisen korkean kallion eteläpuolelle viettävällä moreeniharjulla peräkkän pohjois-eteläsuunnassa. Kyseessä on kolme silmäkivellistä röykkiötä ja kivirivi, joka kalliopaljastuman kanssa muodostaa suorakulmaisen kehän. Pohjoisin röykkiöistä on ulkokehällinen, pyöreä, läpimitaltaan 9,5 m, silmäkiven läpimitan ollessa 2,8 m. Keskimmäinen röykkiöistä on soikea tai pyöreä, läpimitaltaan 10,5 m silmäkiven läpimitan ollessa 3,5 m. Eteläisin röykkiöistä on pyöreä, maansekainen, matala, sen kehä on korkeammalla kuin keskusta, sen läpimitta on 12,5 m. Pohjoisimman ja eteläisimmän röykkiön etäisyys toisistaan on n. 36 m. Kivirivi sijaitsee pohjoisimmasta röykkiöstä 15 m luoteeseen.
Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet, SU-kohde 637 (Turku, osa-alue 05)

Maarian kirkon lounaispuoleinen pelto (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjoen itäpuolella, Topinojan suussa, Maarian kirkon lounaispuolella tasaisella pellolla. Löydöt paikalta ovat mm. rautakautisia saviastianpaloja, palanutta savea, vanhan tiilen kappaleita, historiallisen ajan kivisavikeramiikkaa ja kaakelinpaloja.
Vuoden 2008 koekaivauksissa ei kyntökerroksen alta todettu kulttuurikerrosta tai säilyneitä rakenteita.

Pappilanpelto (1000021082) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Maarian kirkon luoteispuoleiselta peltoalueelta löytyi vuonna 1990 tehdyssä koekuopituksessa rautakautista keramiikkaa ja noen ja hiilen sekaista kiveystä. Mahdollisia rautakautisia asuinpaikkalöytöjä.
Vuonna 2012 alueelta löysi paikallinen metallinpaljastinharrastaja arabialaisen rahan.

Koroisten tila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koroistenniemen itäpuolella sijaitseva Koroisten tila (entinen piispantila) muodostaa laaja-alaisen ja monipuolisen muinaisjäännösalueen. Tiedot alueen muinaisjäännöksistä perustuvat lähinnä vuosina 1974 ja 1977 tehtyihin koetutkimuksiin, joissa voitiin todeta, että alueella on ollut myöhäisrautakautista/keskiaikaista aktiviteettia. Kokonaisuudessaan tutkimukset paljastivat merkkejä varhaisesta asutuksesta noin kolmen hehtaarin alueella.
Vuoden 1974 tutkimuksissa paljastui piispantilan päärakennusten kaakkoispuolisella Aurajoen rantakaistaleella laaja metallikäsityöalue (ns. Laurilanpelto tai Pietari Kalmin puisto).
Vuoden 1977 tutkimuksissa Koroisten talon lounaispuolella olevan kellarin eteläpuolella paljastui keskiaikaisen muuratun rakennuksen lounaisnurkka. Rakennuksen sisäpuolella oli jäänteitä kellarista, jossa oli vähintään kaksi lattiatasoa, sisäpuolinen palokerros ja sen päällinen kulttuurikerros 1600-luvulta. Lisäksi lattiatasosta löytyi keskiaikaista keramiikkaa. Pentti Koivusen mukaan kaivauksissa hahmotetun rakennuksen koko on noin 15 x 20 metriä. On mahdollista, että edelleen käytössä oleva Koroisten kellari liittyy nyt kaivettuun rakennuksen osaan ja että rakennuksesta vielä pääosa on esille kaivamatta.
Koroisten vanhan puimalan luota löydettiin inventoinnissa 1961 merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta ja vuoden 1977 koetutkimuksissa ko. paikalla todettiin myöhäisrautakautisen ruumishautojen jäännöksiä. Esihistoriallisia löytöjä on saatu myös Koroisten puutarhasta, josta on aikoinaan löytynyt hopeinen miekankahva ja putkellinen keihäänkärki.
Koroisten saunan länsipuolisesta pellosta paljastui vuonna 1977 varhaiskeskiaikaisen hajonneen rakennuksen ja siihen liittyneen kiuaskiveyksen jäännöksiä ilman selviä rakenteita.
Lisäksi rautakautisia asuinpaikkalöytöjä on saatu tilan itäreunassa sijaitsevan kuusiaidan itäpuoliselta pellolta.

Marttilan vasikkahaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Maarian altaan eteläpään länsipuolella Marttilanmäen ja Saramäen välissä, rautakautinen mahdollinen asuinpaikka on matala kumpare, joka viettää länteen ja kivikautiseksi määritelty löytöpaikka muodostaa kapean kannaksen em. mäkien väliin, kivikaudella kohde on ollut salmen rannalla oleva niemeke.

Hankkismäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maarian altaan länsipuolella, altaan ja Paattisille vievän tien välissä, peltojen keskellä olevalla matalalla kallioisella moreenimäellä. Mäen maaperä on hiekkaa. Kalmisto sijaitsee ilmeisesti mäen etelärinteen yläosassa ja osittain mäen päällä, asuinpaikka näyttää todennäköisesti olevan kalmistoalueen ulkopuolella, mäen etelärinteen loivassa alaosassa kalliopaljastuman kupeessa ja loivassa koillisrinteessä. Kuppikallio sijaitsee mäen matalassa, heinittyneessä lounaisosassa. Kupit ovat tasaisella kalliopinnalla erillään. Kuppeja on 8, joista varmana pidetään 5. Kallio sijaitsee keskellä Hankkismäelle johtavaa traktoritietä.

Kansakoulunmäki (853010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka tai sen rippeet sijaitsevat Maarian tekoaltaan länsipuolella, altaan vieressä olevalla Kukonmäellä, jossa on koulu. Asuinpaikka on saattanut sijaita koulun urheilukentän kohdalla ja ainakin osittain tuhoutunut sitä rakennettaessa.

Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mäntylän talon lounaispuolella, osittain kalliopohjaisella mäellä. Kohde on ehkä suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakennus- ja maanmuokkaustoimenpiteissä.
Kohteen itäpuolella sijaitsevalla kiinteistöllä tehdyssä tarkastuksessa kivikautisen asuinpaikan ei todettu jatkuvan sen alueella.

Myllyoja (853010068) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikallio sijaitsee Maarian altaan tuntumassa, kohdassa missä Myllyoja laskee altaaseen. Kupit ovat heinittyneellä kallioisella rinteellä. Kuppeja on kolme, joista 1 on varma. Kupit ovat kolmiomaisessa muodostelmassa, keskimmäisestä, varmasta kupista pohjoiseen kuppiin on matkaa 23 cm, läntiseen 18 cm. Läheisyydestä rautakautisia metallinilmaisinlöytöjä: KM 41350 (ks. alakohde).

Kunnantalon tontti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka entisen Marian kunnantalon, nykyisen nuorisotalon lähistöllä, vanhan hiekkakuopan reunassa kunnan-/nuorisotalon tontin puolella. Tunnetaan myös vanhana kivikautisena löytö-/asuinpaikkana Jäkärlän tilan päärakennuksen, vaivaistalon, kunnalliskodin tai Pyölinmäen nimellä. Etelään antavaa hiekkaista mäenrinnettä, jonka luoteispuolella on korkea kallio. Erilaisten maansiirtotöiden takia asutuksen merkkejä ei ollut havaittavissa enää v. 1961 ja 2003 inventoinneissa. Mahdollisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut. Kuitenkin asutukseen soveliasta hiekkarinnettä on laajalla alueella, joten säilynyttä asuinpaikkaa voi vielä olla jäljellä.

Kärsämäen Marttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Vähäjoen länsirannalla Heikki Huhtamäentien pohjoisreunassa, Puustellinkadun risteyksessä.
Vuoden 1989 inventoinnin yhteydessä pihamaalle tehtiin koekuoppia, joista paljastui jäännöksiä Marttilan talon eriaikaisista rakennusvaiheista (historiallinen aika). Pihamaakerrostumista löydettiin myös useampia paloja rautakauden keramiikkaa sekä neljä mahdollista paalunjälkeä, jotka saattavat myös olla rautakautisia.
Kärsämäki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1363 ja oli keskiajalla yksi Maarian pitäjän jakokunnista. Vuoden 1363 kauppakirjan perusteella tiedetään, että Kärsämäessä on jo silloin ollut vähintään kolme taloa. Vuonna 1540 Kärsämäessä tiedetään olleen neljä taloa, joista yhden (Jaakkolan, myöhemmin nimellä Simola) omisti Turun tuomiokirkon Pyhän Yrjänän alttari. Kolme muuta (Marttila, Hiisi, Isotalo) olivat turkulaisten omistamia rälssi- tai lampuotitaloja. 1500-luvulla omistajat vaihtuivat muun muassa kirkkoreduktion vuoksi, mutta talojen omistajat olivat Kärsämäen ulkopuolelta ainakin 1600-luvun alkuun asti. Alueen vanhasta rakennuskannasta ovat jäljellä Hiiden kartano ja Kottila (puutarhurin asunto). Marttilan sotilasvirkatalo purettiin vuonna 2009. Hiiden eli Kärsämäen kartano ei sijaitse vanhalla kylätontilla. Alueella on laajat rautakautiset muinaisjäännösalueet, mutta ne limittyvät tunnettujen kylätonttien suhteen vain Marttilan tontilla.
Kohteen länsiosassa tehtiin syksyllä 2021 maankäyttöhankkeeseen liittyvä koetutkimus, jossa ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Vuonna 2022 kohteella on tehty koetutkimuksia muinaisjäännöksen rajauksen määrittämiseksi.

Huilu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka Saramäen kylämäen länsirinteessä ja sen alla Vaistentien molemmin puolin. Rinteen lounaispuolella oleva pellonreuna pintapoimittiin noin 20 m leveydeltä, löytöjen kohdalta tarkemmin ja hieman laajemmin.
Vaistentien lounaispuolelle noin 33 m korkeuskäyrän kohdalle kaivettiin yksi koekuoppa Vaistentien koillispuolelle, rinteessä olevaan kallioiden väliseen notkelmaan kaivettiin kolme koekuoppaa. Löytöinä kolme porfyyri-iskosta ja hiekkakivihioin (TYA387).

Onnela (1000021155) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1961 inventoinnin yhteydessä poimittu koristelematon saviastian pala (KM 15301) itään kohti rautatietä viettävältä hiekkarinteeltä ojan penkereestä, Kaukisen torpan raunioista 5 m etelään. Löytöpaikan lähistöltä otettu talteen 1930-luvulla oikokirves (TMK 12863).
Kohteelle on tehty hyvin suuntaa antava aluerajaus.

Kärsämäen kartanon puutarha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue, jolta on saatu Kiukaisten kulttuuriin, pronssikauteen ja varhaiseen rautakauteen liittyviä löytöjä. Alue on entistä puutarhaa Heikki Huhtamäen kadun ja Puustellikadun haarukassa. Havaintoja muinaisjäännöksistä on myös Heikki Huhtamäen kadun kohdalta ja Puustellintien risteysalueelta.
Puistoalueen eteläpuoliselta alueelta on metallinetsinnässä löytynyt rannerenkaan katkelma (elokuu 2015). Lisätietoa Ilppari ILM 12873.

Virnamäki 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee 700-800 m Halisten koskesta itäkoilliseen, Aurajoen pohjoisrannalla, 150 m:n päässä joenrannasta, itään ja etelään viettävän metsäsaarekkeen rinteellä. Mäki on suhteellisen tasainen metsäinen moreenirinne. Muinaisjäännösryhmän muodostaa polttokenttäkalmisto, asuinpaikka ja lisäksi yksi hauta- tai polttokenttäkalmistoon liittyvä, epävarmana uhriröykkiönä pidetty kiviröykkiö. Löytöalue on ainakin n. 250 m pitkä vyöhyke, joka muodostaa asuinpaikka-alueen. Koekuopituksessa on löytynyt mm. palaneen luun siruja, palanutta savea, saviastianpaloja ja pronssinen vyöhelan välirengas.

Komonen 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella, noin 900 m Halisten koskesta itäkoilliseen, vanhan Ravattulantien pohjoispuolella n. 70 m tiestä. Asuinpaikka sijaitsee omakotitaloasutuksen keskellä, entisellä pellolla, metsässä olevalla terassilla. Asuinpaikan eteläosassa, pienen peltosaarekkeen pohjoislaidalla on pieni avokalliopaljastuma, jossa on neljä varmaa ja kaksi epävarma uhrikuoppa, neljä kupeista on jonossa. Asuinpaikan loppuosa sijaitsee loivasti etelään ja lounaaseen viettävällä metsärinteellä, joka päättyy peltoon. Löydöt ovat saviastianpaloja, palanutta savea ja kuonaa.

Sipipelto (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen ja Vanhan Ravattulantien pohjoispuolella. Paikka on etelään viettävä hiekkarinne. Asuinpaikan laajuudeksi havaittiin vuonna 1988 noin 2700 m2. Asuinpaikka on koostunut esihistoriallisesta sekä kahdesta myöhäisrautakautisesta ja/tai keskiaikaisesta osasta. Kohteen pohjoisosa vaikuttaa tuhoutuneen rakennustöissä. Kulttuurikerroksen paksuus on noin 40 cm.

Frantsi (853010028) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee 80 x 50 m:n kokoisella peltosaarekkeella Topinojan kaakkoispuolella. Saarekkeen korkein kohta kohoaa 3 m ympäristöstään ja sillä on erittäin runsaasti irtokiviä. Röykkiön kohdalla maa viettää jyrkästi pohjoiseen. Röykkiö on 9,40 x 6,60-4,40 x 0,40 m:n kokoinen ja epämääräisen muotoinen. Röykkiötä on saatettu penkoa läheistä sähkölinjaa rakennettaessa ja sen päälle oli kasattu kiviä.

Virnamäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Virnamäen ympäristöstä tunnetaan kaikkiaan kolme kuppikalliota ja yksi kuppikivi. Näistä eteläisimmässä kuppikalliossa on yksi varmaksi tulkittu uhrikuoppa loivasti lounaaseen viettävällä kalliopinnalla.

Sipinharju (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi, jossa on yksi varmaksi tulkittu uhrikuoppa, sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella ja Vanhan Ravattulantien eteläpuolella. Kohde on teiden ja peltojen ympäröimä kumpare, jonka koillispuolella nousee metsäinen rinne.

Niuskalan kuppikallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Topinojan pohjoispuolella, kallionyppylän ruohottuneen rinteen eteläosassa, jossa kasvaa muutamia koivuja ja mäntyjä. Paikkaa rajaa länsi- ja eteläpuolelta Topinojaan laskevat pellot. Kalliossa on kaksi ryhmää kuppeja. Läntisessä ryhmässä A on 5 varmaksi ja 3 epävarmaksi uhrikuopaksi tulkittua kuppia. Toinen, ryhmä B sijaitsee edellisestä 2,5 m itään. Siinä on kuusi varmaksi tulkittua uhrikuppia parijonossa. Kuopparyhmän B keskelle on upotettu rautaputki, joka lienee korkeuskiintopiste.

Tätilä (1000021162) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kallion päällä lähes välittömästi turvekerroksen alla on vahva nokimaakerros, joka saattaa kuulua rautakautiseen asuinpaikkaan tai kalmistoon. Alue on ehkä noin 20 x 40 metriä laaja. Paikalla on sodan aikana sijainnut it-tykki. Koekuopista tuli hiilen lisäksi runsaasti palanutta savea, kolme savitiivisteen palaa, neljä palaa keramiikkaa sekä yksi niitin pää ja viiden pennin raha vuodelta 1922.

Virnamäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Virnamäen ympäristöstä tunnetaan kaikkiaan kolme kuppikalliota ja yksi kuppikivi.
Kuppikallioista yksi sijaitsee kallioisella mäellä, jolla on muutamia rakennuksia. Kuoppia on kahdessa ryhmässä, joiden etäisyys toisistaan on noin 3,5 metriä. Ryhmässä A on 4 varmaksi uhrikuopaksi tulkittua uhrikuoppaa ja yksi epävärma, ryhmässä B 3,5 m koilliseen edellisestä on 4 varmaa uhrikuoppaa.

Virnamäenpuisto 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Virnamäen ympäristöstä tunnetaan kaikkiaan kolme kuppikalliota ja yksi kuppikivi.
Näistä pohjoisin sijaitsee sijaitsee nuorta lehtimetsää kasvavalla etelärinteellä lähellä peltoaluetta. Laakeassa kivessä on 9 varmaksi tulkittua uhrikuoppaa.

Virnamäenpuisto 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Virnamäen ympäristöstä tunnetaan kaikkiaan kolme kuppikalliota ja yksi kuppikivi.
Kyseessä oleva kuppikallio sijaitsee lähes tasaisella maalla, pellon laidassa olevalla ruohottuneella alueella. Siinä on 3 varmaksi tulkittua ja 1 epävarma uhrikuoppa kahdessa ryhmässä niin, että yksi kuopista sijaitsee 80 cm länteen muista.

Pähkinämäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aina vuoteen 1987 Kaarinaan kuulunut osa Ravattulan kylää, josta nykyisestä Turun kaupunginrajasta n. 100- 250 m lounaaseen on löytynyt kivikauteen ajoittuva asuinpaikka. Se havaittiin sähkölinjojen pylväs- ja haruskuoppien kaivuun yhteydessä v. 1990. Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella etelä-kaakkoon viettävällä rinteellä, sekä Vanhan Ravattulantien eteläpuolella (pellolla) että sen pohjoispuolella (metsän puolella, jossa on vanha hiekkakuoppa). Löydöt koostuivat kivilaji- ja kvartsi-iskoksista sekä keramiikasta. Asuinpaikka jatkuu myös lännen suuntaan, josta tien leikkauksessa on v. 1997 löydetty pari keramiikan palaa alueella, jossa aiemmin oli havaittu myös lieden jäänteitä. Löytökohdat sijoittuvat n. 20-28 m korkeuskäyrien välille, n. 70-80 m matkalle etelästä pohjoiseen ja ainakin 120-140 m länsi-itäsuunnassa. Maaperä on hiekkapitoista, sekä hienompaa ja toisaalta kiviä sisältävää moreenia. Todennäköisimmin muinaisjäännös edelleen länteen - luoteeseen. V. 2004 tien pohjoispuolista aluetta koekaivettin ulkoilureitin linjaamiseksi. Vanhan hiekkakuopan itäpuolelta havaittiin asuinpaikkalöytöjä viela n. 15 m etäisyydelle saakka. Ulkoilureitti sijoitettiin tämän koillispuolelle. Pohjoisempana olevan terassimaisen maastokumpareen kohdalta, tiestä n. 90-100 m, tavattiin kuitenkin uudelleen asuinpaikkalöytöjä korkeammalta (n. 32-33 m mpy.) maastokohdalta. N. 75 m Ravattulantieltä löytyi koekuopasta ilmeisesti myöhäisrautakautinen vyönsolki irtolöytönä. Heti asuinpaikka-alueen länsipuolella on kaksi tutkittua kansainvaellusajan hautaröykkiötä (tien eteläpuolella piha-alueella ja metsässä tien pohjoispuolelle (ks. kohde 853010047 Pähkinämäki Pompo ja Kankare).
Kesän 2008 koekaivauksissa alueella todettiin neljä löytökohtaa. Kahdessa paikassa löydöt viittaavat joko esihistorialliseen hautapaikkaan tai asuinpaikkaan. Lisäksi on kaksi vallimaista muodostumaa, jotka voidaan tulkita asuinpaikoiksi. Kaikki edellä mainitut löytökohteet ovat alueella olevan hautaröykkiön ympärillä.
Röykkiö pohjoispuolelta löytyi tuulenkaadosta saviastian paloja, mistä päätellen asuinpaikka-alue jatkuu tänne asti.

Ratsumiehenpuisto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lähes kokonaan tuhoutuneet röykkiön jäännökset sijaitsevat kalliokumpareella kerrostaloasutuksen keskellä.
Hajotettu hautaröykkiö. Kuitenkin noin 20 m2 laajuisella alueella kallioalueen korkeimmalla kohdalla jäljellä lähes yhtenäinen yksinkertainen kivikerros. Kiviä nakeltu myös alarinteeseen.

Ristimäki I-II (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Aurajoen eteläpuolella Ristimäen koulun tontilla ja sen länsipuolella olevalla omakotiasutusalueella. Ristimäen merkittävästä muinaisjäännösryhmästä on tutkittu polttokenttäkalmistoa, talonpohjia sekä ruumishautoja.
Koulun edustalta, Ristimäki I, tutkitusta polttokenttäkalmistosta on löytynyt mm. 8 miekkaa, 31 veistä, 19 keihäänkärkeä, rapusolkia, hevosenkenkäsolkia ja venehautaukseen viittaavat 529 niittinaulaa.
Noin 120 m lounaaseen ensin mainitusta polttokenttäkalmistosta, Ristimäki II, on tutkittu yhteensä neljä rakennuksenpohjaa, polttokenttäkalmistoa ja 12 varmaa ja yksi mahdollinen ruumishauta. Ruumishaudoista on löytynyt mm. tinattu ristiriipus, kaksi hevosenkenkäsolkea, ja talonpohjista savitiivistettä sekä rautakauden keramiikkaa.
Keväällä 2010 kaivettiin viemäriä Ristimäen koulutontin eteläreunalle Rasintien kohdalle. Tässä yhteydessä havaittiin koulun portin ja alakansakoulurakennuksen välillä kaivannossa tummaa, polttokalmistokerrostumaa muistuttavaa maata. Paikan luonne jäi selvittämättä.

Riihivainio (853010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Niuskalan jätteenpolttolaitokselta 200 m lounaaseen, Aurajoen ja Vähäjoen välisessä maastossa, Topinojan laakson pohjoisrinteessä, itä-länsi -suuntaisen mäkialueen loivalla etelärinteellä. Kivikaudella alue oli matalana niemekkeenä. Nykyisin mäkialue on useimmilta suunnilta asutusalueiden ympäröimä, mutta aikaisemmin se rajoittui lähes joka suunnalta jokilaaksojen peltoalueisiin. Löytöinä Kiukaisten tyypin keramiikan lisäksi varhaismetallikautista Morbyn keramiikkaa. Kohteessa ei ole maan päälle näkyviä rakenteita, mutta tutkimuksissa on paljastunut ainakin kolme tulisijan jäännöstä ja viitteitä ristiin kynnetystä muinaispellosta.
Riihivainion asuinpaikalta 50 m pohjoiseen on tutkittu Orhikarsinan nimellä kulkevaa epineoliittista asuinpaikkaa, joka kuulunee samaan asuinpaikkavyöhykkeeseen kuin Riihivainio. Alue liitettiin vuonna 2013 osaksi Riihivainion muinaisjäännösaluetta, mutta se näkyy edelleen omana alakohteenaan.
Vuoden 2012 kaivauksissa alueelta paljastui esihistoriallinen pelto, keramiikan perusteella aikaväliltä 2500 ekr – 0 jkr. Kaivaushavaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että auraus on muuta kulttuurikerrosta myöhäisempi ilmiö. Selvää ristiin kyntöä ei tavattu, vaan vanhat auranjäljet leikkaisivat toisiaan eri kulmissa.
Vuoden 2017 kaivaushavainnot tukevat vuonna 2012 tehtyjä tulkintoja. Muinaisjäännösalueen rajausta on tarkastettu uusien kenttähavaintojen ja kajoamisluvan kattavan alueen osalta.

Kärsämäki Radanvierusta (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kärsämäen kylässä Vähäjoen varrella, Hipantien ja Turku-Tampere radan välisellä kolmionmuotoisella alueella n. 130 m joesta länteen. Rautatie leikkaa muinaisjäännösalueen länsipuolta, joka on tuhoutunut rautatietä rakennettaessa. Radanvierusta on rautakautinen asuinpaikka, joka muodostuu kahdesta kumparemaisesta muodostelmasta. Kohteesta on löytynyt rautakautista keramiikkaa, palanutta savea, metallikuonaa, hiekkakivilaa´an palasia ja viitteitä kiinteistä, mahdollisista esihistoriallisista rakenteista. Eteläisemmän kumpareen eteläreunassa on aikaisemmin ollut navettarakennus, jonka kivijalka on edelleen näkyvissä.

Hellberg-Tuominen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähäjoen länsipuolella, joesta 300 m länteen. Nykyisin alue on rakennettua ja useaan eri otteeseen tutkittu kalmisto saattaa olla tuhoutunut pääosin. Tuomisen tontilta on löytynyt hyvin säilynyt luuranko, joka ei luultavasti ole esihistoriallinen. Muut löydöt alueelta ovat saviastianpalat, kilvenkupura, savikiekon palanen ja palaneen luun sirut. Vuonna 2002 rakennettavan kauppakeskuksen takia tehdyissä koekaivauksissa tontin Mullin puiston vastaisella rajalla havaittiin edelleen rautakautista kulttuurikerrosta, kiveystä sekä keramiikkalöytöjä. Niin ikään löydettiin kaksi itä-länsisuuntaista ruumishautausta, joissa puuarkkuihin haudattujen kahden vainajan luurangot olivat hyvin säilyneet ja hautaanpannut ilman hauta-antimia. Vainajat määritettiin nuoriksi miehiksi. Puuarkut olivat liitoksistaan naulatut. Hautaukset lienevät rautakautista kerrostumaa nuorempia. Vielä yhden hautauksen merkkinä havaittiin luita sekä hautakuopan tummaa savimaahan ulottuvaa kohtaa rakennustöiden yhteydessä keväällä 2003, ilmeisesti aivan v. 1963 tutkitun haudan vieressä ja sen suuntaisena. V:n 2002 luunäytteestä tehty radiohiiliajoitus osoitti hautausten olevan vasta uudelta ajalta (Hel-4642: modern).

Maaria Kärsämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vähäjoen länsipuolella, joenrannan terassilla, Turku-Toijala radan ja Tampereen tieltä Turun keskustaan vievän tien välissä. Maa viettää itään ja etelään ja nousee huomattavasti länteen. Paikalla on tutkittu varmuudella 75 haudaksi tulkittua rakennetta. Haudat olivat sekä ruumis- että polttohautoja. Polttohautaukset on jaettu neljään eri ryhmään, sen mukaan, miten palaneet luut ja hauta-antimet on aseteltu. Ainakin kolme polttohautaa on keskellä pyöreää, tummaa kehää, jossa keskushautauksen lisäksi voi olla kiveystä. Ruumishaudat olivat soikeita, osittain monikerroksisia kiviladelmia. Löytöjä ovat mm. keihäänkärjet, kilvenkupurat, helmet, saviastiat, vyönsoljet, luukamman katkelma, keritsimet ja soljet. Vaikka kalmisto on ajoitettu varhaiselle rautakaudelle kuuluvaksi, osa haudoista löytyi samalta korkeudelta, mistä löytyi kivikautisia ja pronssikautisia asuinpaikkalöytöjä. Suurin osa kalmistosta on tutkitu, mutta 2017 ja 2022 tutkimusten perusteella jo tutkitulla alueella ja sen reunoilla on säilynyt tutkimattomia rakenteita.
Vuonna 2022 tehdyissä koetutkimuksissa todettiin säilyneen kivikautista asuinpaikkaa kiinteistön 853-84-106-2 pohjois- ja länsireunalla. Lisäksi jo aiemmin tutkitulta alueelta havaittiin yksi kivikaudelle ajoittuva kuoppailmiö, josta löytöunä saatiin keramiikkaa. Nyt tehty aluerajaus perustuu koetutkimuksen havaintoihin sekä oletukseen, että muinaisjäännöstä on säilyneenä myös viereisen asuintalon pihapiirissä.

Pähkinämäki (853010047) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pähkinämäen (Pompon, Mattilan kotimetsän) röykkiö sijaitsee Aurajoen pohjoispuolella n. 300 m joesta ja 1,7 km Halisten koskesta itäkoilliseen metsässä lähellä peltoa. Röykkiön eteläpuolella (n. 75 m) kulkee joen suuntaisesti vanha Ravattulantie. Röykkiö on koottu isoista kivistä, matala ja kooltaan 11,5 x 8 x 0,4 m. Röykkiön kaksi erillistä miehen asehautaa kansainvaellusjalta sijoittuivat sen keskelle ja lounaisosaan. Löytöinä oli koruja, pinsetit, miekankatkelmia, keihäänkärkiä, veitsiä, luukamman osia sekä runsaasti palaneita luita. Röykkiön koillisreunalta löytyi viikinkiaikainen sekundäärihautaukseksi tai uhrilöydöiksi tulkitut miekan ponsi ja väistin. Röykkiö on 1980-luvun lopulle saakka Kaarinaan kuuluneella Ravattulan alueella ja muinaisjäänmnös hoitokohteena 1990-luvulla. Ravattulantien eteläpuolella on sijainnut toinen kansainvaellusajan polttohaudan sisältänyt röykkiö Kankareen palstatilalla, n. 100 m edellisestä etelään. Cleve tutki vajan rakennustöissä tuhoutuneet jäänteet v. 1947. Röykkiö lienee ollut halkaisijaltaan n. 4 m, eikä siitä liene enää mitään havaittavissa.

Haavisto (853010051) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pitkänomaiselta vaikuttava. 5 x 3,5 x 0,4 m:n kokoinen röykkiö sijaitsee Kakskerran järven etelärannalla, mäenkumpareen etelärinteellä sekametsässä. Kyseessä on epämääräinen röykkiö, joka voi olla myös kaskiraunio, mutta hautaraunionkaan mahdollisuus ei ole poissuljettu.

Nikkilä (853010052) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Satavassa, Nikkilänlahden eteläpuolella. Viisi kiviuunia sijaitsee kalliopaljastuman kaakkoisrinteellä. Ne ovat pienikokoisia, kalliolle lohkareista ja kivistä ladottuja suorakaiteenmuotoisia rakennelmia, jotka ovat pituudeltaan 1,3 - 1,6 metriä ja leveydeltään 1 - 1,5 m. Korkeus on niissä uuneissa, joista sen voi mitata 0,7 - 0,8 m. Uunit ajoittuvat 1700-1800 -luvuille ja ne tulkitaan Ruotsin ja Venäjän armeijoiden ja laivastojen 1700-ja 1800-luvuilla käyttämiin satamapaikkoihin ja sotilasleireihin. Aluetta kiertää hoitoryhmän ylläpitämä polku. Polku ei ole kovin selkeä, mutta puupaalut ohjaavat kulkua uunilta uunille.

Alfa II (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen rannalla, rautatien ja joen välissä. Kohteessa on suoritettu koetutkimuksia, jossa on löytynyt mm. veitsi, saviastianpaloja, kangaspuun painon katkelmia ja palanutta savea mutta ei kiinteitä rakenteita. Virusmäen kalmisto sijaitsee asuinpaikasta n. 200 m luoteeseen.
Vuonna 2021 tehdyssä valvonnassa Alfa II:n alueelta havaittiin vielä 1980-luvulla viljelyksessä ollutta peltokerrosta, sekä ulkoilureitin soratiehen liittyviä täyttökerroksia. Kulttuurikerroksia tai rakenteita ei havaittu, mutta viljelykerroksessa oli sekaisin historiallisen ajan ja muutamia mahdollisia esihistoriallisen ajan löytöjä.

Paaskunnan asuinpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Osittain tuhoutunutta rautakautista asuinpaikka-aluetta tai kalmistoa Paaskunnan puutarhan pohjoispuoleisella rinteellä, jossa Turun maakuntamuseon tarkastuksessa v. 1994 havaittu mustaa kulttuurikerrosta ja rautakautistyyppistä keramiikkaa sähköpylväskuopan leikkauksessa sekä tästä 50 m itään toisessa kohdassa. Myöhemmin kulttuurikerroksen todettiin jatkuvan jälkimmäisestä havaintokohdasta ainakin Paaskuunnan puutarhan kivipengerrykseen saakka etelässä. Löytöalue on Paaskunnan tilakeskuksen pohjoispuolista nurmea ja mm. nokkosta kasvava rinne, jossa siellä täällä kalliopaljastumia. Alueeseen liittyy tietoja keskiaikaisesta venäläisestä kauppapaikasta.
Vuonna 1995 Paaskunnan talon pihamaalle kaivetusta viemäri- ja kaapelikaivannossa oli havaittu noki- ja hiilikerroksia. Kaivanto kulki pihan itälaidalla sijaitsevan rakennusrivin välistä päärakennuksen itänurkalle. Kaivannon syvyys oli noin metrin ja leveys noin metrin. Laattakivirakenne havaittiin päärakennuksen etelänurkalta etelään kaivetussa kaivannossa. Talon puutarhassa sijaitsevan kivipaaden käyttätarkoitus tai alkuperä ei ole selvillä.
Rautakautisen vaiheen jälkeen paikalla on ollut kylätontti, joka mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1378. Tontilla olevan kahden asuinrakennuksen kellarissa sijaitsee keskiajalle tai 1500-luvulle ajoittuvat holvikellarit.

Syrjälä (1000002094) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hirvensalon länsirannalla vastapäätä Iso-Pukin saarta, Pukinsalmen rannalla avoimella rantakalliolla on kaksi T:n muotoista rautatankoa pystyssä kallioon kiinnitettynä. Liittyneet Kriminsodan aikaisiin puolustusvarustuksiin. Vastaavanlaiset tangot on / on ollut Iso-Pukin saaren puolella rantakalliossa (niiden säilyneisyyttä ei ole päästy nykypäivänä toteamaan). Tankoihin on ollut kiinnitettynä rautaketjut estämään laivojen pääsy Aurajokisuulle. Lisänä meren pohjassa on ollut paalutus. Kohde on merkitty Turun maasto- ja kaavakartalle.

Syrjälän patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hirvensalon länsirannalla vastapäätä Iso-Pukin saarta, huvilan piha-aluella sijatsee venäläinen rannikkopatteri vuodelta 1808. Kohde on merkitty Turun maasto- ja kaavakartalle.
Inventointi 1979: Pohjois-etelä-suuntainen, matala multavallipatteri, josta käsin on voinut valvoa Pukinsalmea. Vallin pituus 28 m, leveys 3-4 m. Patterin pohjoispuolella rannassa on kaksi kallioon lyötyä kiinnitysrengasta, T:n muotoista rautatappia, joihin kiinnitetyn ketjun avulla Pukinsalmi suljettiin vihollislaivoilta.
Pertti Huttunen 1988 (Hirvensalon II venäläinen rannikkopatteri): tänä päivänä näkyvillä noin 30 m pituinen, osittain kivenlohkareilla tuettu kaareva maavalli, joka on ajan myötä suuresti tasoittunut. Vastaa rakenteeltaan Kuuvanniemen patteria..

Pansio (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Turun laivastoaseman alueella, Pansion lounaisosassa olevan niemekkeen nokassa, rantarinteessä, noin 30 m:n päässä rannasta. Venäläinen rannikkopatteri on rakennettu vuonna 1845.

Seulunmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Hirvensalon länsirannalla, Pukinsalmen etelärannalla vastapäätä Ruissaloa, huvilatonteille lännestä johtavan tien yläpuolella, pohjoiseen viettävällä mäenrinteellä.
Röykkiöt ovat vierekkäin. Toinen on kasattu suuren maakiven kupeeseen. Sammalen peitossa olevan röykkiön halkaisija on 5,5 m, meren puoleisesta reunastaan se on noin metrin korkuinen.
Toinen röykkiö on hieman ylempänä, noin 3,5 m päässä edellisestä. Röykkiöiden välissä on hajallaan kiviä. Ne ovat todennäköisesti peräisin röykkiön itäreunasta, josta ne on polun kohdalta raivattu pois. Röykkiö on muodoltaan epäsäännöllinen, pisin halkaisija on 5 m. Kiviä on pääasiassa yhdessä kerroksessa.

Myllykylä (1000016024) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee avokalliolla Kakskerran saaren etelärannalla, merenrannasta kohoavan kalliokukkulan lakialueella, jossa maasto viettää loivasti pohjoiseen. Pitkänomainen, matala kiviröykkiö kalliolla. Ympäristöstään erottuva. Pituus n. 3,5 m. Kiviä osin kahdessa kerroksessa. Kohde on merkitty Turun maasto- ja kaavakartalle.

Ispoisten kartano (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Eteläkaaren ja entisen Ispoisten kartanon välissä olevan kallion länsiosassa. Kohdetta ympäröivä maasto on kalliomaastoa, jolla kasvaa harvakseltaan puita.
Jokseenkin säännöllisen pyöreä kivilatomus, jonka halkaisija on noin 20 m. Latomuksessa on ulkoreunalla säännöllisen kokoisista lohkotuista kivistä rakennettu kehä. Sen sisäosa on ladottu melko säännöllisen kokoisista mutta reunakiviä pienemmistä luonnonkivistä. Keskellä on kuitenkin lohkotuista kivistä ladottu tasavartinen risti. Ladelman pinta on tasainen. 1980-luvulla latomuksen päällä kasvoi nuorta lehtipuustoa, pusikkoa ja isompia havupuita. Kivet ovat jäkälän ja sammalen peitossa. Rakennelman merkitys on tuntematon, mutta se vaikuttaa historialliselle ajalle kuuluvalta.

Katariina Jagellonican kivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Katariinanlaaksossa luonnonsuojelualueen halki johtavan ajotien itäpuolella, mäkialueen pohjoisrinteen juurella lähellä pellon reunaa.
Paikalla on suuri kivipaasi, jonka ääressä Katariina Jagellonican seurueineen kerrotaan leiriytyneen käydessään retkeilemässä Katariinanlaaksossa.

Piispanristi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijiatsee metsää kasvavalla soramäellä Skanssin alueella hautausmaan kaakkoispuolella, vanhan VT 1:n ja Helsingin moottoritien välissä olevien Sorakadun ja Skarppakullantien välissä.
Mäen päällä on noin 1,5 m korkea kivi, jonka kylkeen on hakattu kuva - puoliympyrän päältä kohoava risti. Perimätiedon mukaan (A. Björckin muistiinpano vuodelta 1881) paikalla olisi ryöstömurhattu piispa: Tullessaan Kuusistosta Turkuun yllätti piispan jano. Hän poikkesi Kärkisten taloon, jossa lapset antoivat juotavaa. Palkkioksi piispa antoi kultarahan. Näytettyään rahan kotiin palanneelle talonpojalle, lähti tämä seuraamaan piispaa ja tappoi sekä ryösti hänet Piispanristillä (vrt. Pyhän Henrikin legenda). 1200-1500 välillä ei yhdenkään piispan tiedetä saaneen surmaansa ko. tavalla ellei kyseessä ole mystinen Rodulf, jonka kohtalo on tuntematon.

Kirves (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsittyvää rinnemaastoa Markulantien lounaispuolella. Kohde (ilmeisimmin polttokalmisto) sijaitsee Kirveen talosta kaakkoon Markulantien ja Kirveen talolle vievän hiekkatien väliin jäävässä luonnontilaisessa maakaistaleessa.
2019: Kairapisteissä ja koepistossa tavoitettiin hiilensekaisen maankerroksia ja /tai palanutta kiveä. Vierestä kulkee jo isojakokartoissa näkyvä tielinja. Tien alla voi olla säilynyttä muinaisjäännöstä. Tielinjan länsipuolelta ei tehty havaintoja. Muinaisjäännöksen itäreunaa ei selvitetty 2019 tutkimuksessa.

Ammatillinen kurssikeskus (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde lasketaan kuuluvaksi Maarian Kärsämäen muinaisjäännöskompleksiin.
Vuonna 1991 tehdyissä koekaivauksessa havaittiin Ammatillisen aikuiskoulutuskeskuksen ja sorakuopan välisellä alueella merkkejä rauta- ja kivikautisesta asutuksesta. Aikuiskoulutuskeskuksen ja Tengströminkadun välissä on lisäksi kuppikallio, pieni kumpare kaakkoon laskevassa rinteessä, jolla on viisi varmoiksi luokiteltua uhrikuppia.
2006 koekaivauksissa tutkittiin muinaisjäännösalueen laajuutta osoitteessa Tengströminkatu 2 olevalla kiinteistöllä. Kiinteistön pohjoisnurkasta havaittiin suppealta alueelta säilynyttä pronssi- ja/tai rautakautista asuinpaikkaa. Muu osa tontista oli sekoittunutta.

Yrjönmäki (853010009) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännös sijaitsee Vähäjoen pohjoispuolella, Yrjönmäen eteläpäässä, jossa jyrkän kalliorinteen jälkeen alkaa loivempi lasku pelloille. Varsinaiselta kalmistoalueelta on löytynyt rautaveitsi, palaneen luun siruja, saviastianpaloja ja 4 simpukankuorenpalaa. Kaakkoon kalmistolöydöistä hiekkakuopan reunoilta löytyi 60 palaa savitiivistettä. Merkityn röykkiön lounaispuolella sijaitsee kaksi mahdollista, läpimitoiltaan 4 m ja 3,30 m olevaa röykkiötä ja näiden etelänpuoleiselta pellolta on löytynyt asuinpaikkaan viittaavia esineitä.
Kuppikallio sijaitsee korkealla kalliohuipulla, josta on hieno näköala Vähäjokilaaksoon. Kuppeja on kuusi ja ne on tulkittu varmoiksi uhrikuopiksi.

Kuralan Kylämäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylämäki sijaitsee Aurajoen ja Hämeentien eteläpuolella, peltoalueen keskellä olevalla mäellä. Asutustoiminta mäellä on jatkunut katkeamattomana rautakaudelta nykyaikaan. Merkkejä rautakautisesta asutuksesta eri puolilta mäkeä, mm. saviastianpaloja, rautakuonaa ja savistiivistettä sekä mahdollinen pieni yhden kupin uhrikivi mäen lounaisrinteestä. Luultavasti kivi ei ole enää alkuperäisellä paikallaan.
Arkeologisen aineiston lisäksi Kuralasta on tietoja keskiaikaisista asiakirjoista 1300-luvulta. Se oli 1400-luvulla neljän talon muodostama kyläyhteisö, joka autioitui lähes kokonaan 1600-luvun nälkävuosien aikana, mutta 1700-luvulla, isojaon myötä alkoi taas kukoistaa.
Kuralan polttokenttäkalmistoalueet sijaitsevat mäen itäosassa. Hyvin säilynyt ja laaja-alainen kalmisto metsikössä Jaaninojan partaalla on merovingiajalta (550–800 jaa.). Nuorempi, paljolti tuhoutunut kalmisto 1940-luvun omakotitalon pohjoispuolella mäen päällä sekä etelärinteessä esineistön perusteella ajoitettu 1000-luvulle. Kalmistojen välissä, mäntymetsäisen mäen päällä on kiviröykkiö jota ei ole tutkittu/identifioitu arkeologisesti.

Räntämäki Katajamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Maarian keskisen hautausmaan ja Vähäjoen välissä. Kohde on ollut jyrkästä rantatörmästä nouseva matalahko kumpu, joka on nykyisin melkein kokonaan hiekkakuoppana. Löydöt on tehty etelärinteestä. Tuhoutunut hiekanotossa, länsi-luoteispuolella saattaisi olla säilynyt osa kalmistoa. Kalmistopaikan lounais- ja eteläpuolella, Vähäjoen ja Vanhan Tampereentien välissä on koetutkimuksissa havaittu esihistoriallisen ihmisen toiminnasta aiheutuneita merkkejä. Toinen löytöalue, Pappilanpelto, sijaitsee runsas 250 m SSW, Vähäjoen koillisen rantatörmän päällä, 2 joenmutkaa alavirtaan Katajamäestä (peruskoordinaatit x=6707 86; y=1571 05).
1990 koekaivauksessa hiekkakuopan lounaisreunalle tehtiin kolme koekuoppaa, muuten koekaivauksessa tutkittiin ympäröiviä peltoalueita.

Hillamäki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltojen keskellä hiekkapohjaisella, kivikkoisella mäellä Maarian tekoaltaan länsipuolella, altaasta 150 m länteen. Kaivauksissa on löydetty nuoremman roomalaisajan keramiikkaa. Sitä on nyt yhteensä yli 30 kg noin 12 m²:n alueelta. Mitään rautakautista metalliesineistöä ei ole löydetty. Erikoisena löytönä voidaan pitää kulttuurikerroksesta löytynyttä vihertävää malmikiveä. Alueen käyttötarkoitusta ei voitu ratkaista, sillä tavanomaisia rautakautisen asuinpaikan toiminnan jäänteitä ja esineistöä ei ollut. Ehkä alueen ympäristön tutkiminen toisi valaistusta asiaan.

Pispanlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren lounaisosan etelärannalla olevilla kolmella rinnakkaisella huvilatontilla sijaitsee 3-4 tiilenpolttouunin jäännöksiä. Pohjoispuolella oleva Uunispää II:n tontti on kuulunut toiminta-alueeseen ja sieltä on otettu savea. Uunit ovat alavalla rantavyöhykkeellä muutaman metrin päässä rannasta. Uunien paikan korkeus merenpinnasta noin 2-3 m. 3-4 tiilenpolttouunia sijaitsee noin 80 m:n pituisella rantavyöhykkeellä ja savenottoalue niiden pohjoispuolella.
Uuneista itäisin sijaitsee Uunispään rantatontilla olevan kesämökin alla ja on erotettavissa kumpareena. Sen yläosa on rikottu mökkiä rakennettaessa. Toinen uuneista on tästä noin 15 m länteen ja se on parhaiten säilynyt: pyöreähkö maavalli, jonka koillisosassa uunin suuaukko. Vallin kork. noin 3 m. Keskellä oleva polttouuni on 1-1,5 m leveä, 6 m pitkä ja 1,5-2 m syvä ja päältä avoin. Vallissa ja ulkopuolella palaneita tiilenkappaleita. Kolmas uuni on Syvälahden ja länsipuolella olevan Ilmolan rantatonttien rajalla. Rakenteeltaan se on ilm. ollut samanlainen. Sitä oli käytetty kaatopaikkana ja rannan puolelta oli poistettu osa oleskelutasanteen vuoksi.
Alueella on ilmoittajan mukaan ollut neljäskin uuni, mutta sitä ei enää löytynyt. Mahdollisesti poistettu. Uunien nykyinen säilyneisyys ei ole tiedossa. Ajoitus on tuntematon. Kakskerrassa harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä. Uunien alue on merkitty osayleiskaavaan ja Turun maasto- ja kaavakartalle.

Halistenkoski (Taide)
Historiallinen; Pato- ja myllytoimintaa keskiajalta lähtien. Ei maan päälle näkyviä rakenteita.
Kosken pohjalla, padon alajuoksun puolella, on kalliohakkauksia, jotka ovat näkyvillä vain matalan veden aikaan. Silokallioon on hakattu kirjaimet C.E.A. sekä HE.

Syvälahden yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on Syvälahden yksinäistalo, joka on Hirvensalon vanhimpia taloja. Syvälahdesta löytyy maininta jo 1300-luvulta. Vanhalla kylätontilla sijaitsee tällä hetkellä 1700-luvulta oleva kivinavetta, mutta 1990 palaneen asuinrakennuksen perustukset ovat edelleen löydettävissä alueelta. Navetan kaakkoispuolella on lisäksi kivipengerryksiä, jotka liittyvät aikaan, jolloin tontti oli vielä asuttu.

Hallinkorvan puistikko (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee 90 m Halisten voimalaitoksesta lounaaseen Ylioppilaskylän itäpuolella asutuksen keskellä. Uhrikallio on n. 30 x 90 m laajuinen ja pohjois-etelä -suuntainen. Kupit ovat kallion pohjoispäässä, kallion tasanteella ja kallion länsiluoteeseen viettävässä seinässä. Kallion tasaisella pinnalla on kuppeja kahdessa ryhmässä, ryhmä B sijaitsee n. 10 m A:sat koilliseen. Ryhmässä B on parijonossa 8 varmaa kuppia, ryhmässä A on 63 varmaa ja 5 epävarmaa kuppia. Syvät kuopat ovat rivissä. Uhrikalliosta n. 120 m etelään, myös kalliolla, sijaitsee polttokenttäkalmisto, josta osa on tutkittu ennen kallion räjäytystä.
Vuonna 2020 muinaisjäännöksen ympäristössä tehtiin kaavoitukseen liittyen koetutkimuksia (koeojat ja koekuopitus). Koetutkimusten perusteella Hallinkorvan puistikon muinaisjäännös rajoittuu kallioalueelle.

Taskulan ranta (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asuinpaikka sijaitsee Turku-Toijala radan ja Vähäjoen väliin jäävällä pellolla. Vanhan Tampereentien sillasta kohteeseen on matkaa 175 m. Paikan välittömässä läheisyydessä ei ole muita muinaisjäännöksiä. Alueen pintapoiminnassa löytyi yhteensä 5889 esinettä. Löydöt olivat mm. saviastianpaloja, kangaspuun painon katkelmia ja piitä. Paikalla oli myös tavallista tummempaa maata ja kiviä.
Paikalla vuonna 2008 suoritetuissa koekaivauksissa todettiin että kyntökerroksen alla on säilynyt kulttuurikerrosta ja mahdollisesti rakenteitakin.
Vuonna 2017 todettiin joenpenkasta, sortuneesta kohdasta mm. kangaspuiden painon katkelmia, keramiikkaa ja kuonaa.

Ruissalo (Patteri IV) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon etelärannalla, Pukinsalmen pohjoispuolella. Patterin luoteispää alkaa noin 50 m:n päästä kaakkoon tontin 42 huvilasta. Ilmeisesti pääosin tontin Villa Carlo puolella. Rannasta matkaa noin 25 m.
Lounaaseen ja etelään jyrkähkösti viettävää metsäistä rantarinnettä. Kahden huvilan välimaastoa.
Luode-kaakkosuuntainen, noin 60 m pitkä tykkipatteri, jonka takana itäpuolella on ollut ruutikellari. Nykyisin pyöreä kumpare, jossa vajoama. Patterivallit on rakennettu kivenlohkareista, jotka on peitetty maamassoilla. Rakenteet osittain tasoittuneet ja tuhoutuneet. Sisältänyt ainakin viisi tykinpaikkaa. Patterille on johtanut idän suunnalta tie, jota on mahdollista seurata huvilatonttien läpi.
Inventointi 1978: Lounaaseen viettävän jyrkän rinteen päälle rakennettu patteri, joka
koostuu pohjoisluode-eteläkaakko-suuntaisesta maavallista. Vallissa on viisi tykkiporttia. Rinteen tueksi on ladottu kylmämuuraus, joka on lounaisrinteellä n. 1 m:n korkuinen,
etelärinteellä peräti 5 m korkea. Vallin sisäpuolella on vaakasuora tasanne ja 5 m:n korkuinen maakumpu, jonka laella on sortuma.Se lienee ruutikellarin jäännös.

Kairisten yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ylioppilaskylän eteläpuolella, Ikituuriin johtavan Pispalantien varressa, koillispuolella. Helsingintiestä noin 100 m koilliseen. Paikka on Nummen hiekkakuopan etelärinnettä.
Hiekkakuopan rinteellä on sijainnut Kairisten yksinäistalo, joka mainitaan jo vuonna 1338. 1700-luvun jälkipuoliskolla talo jaettiin kahtia, Alitaloon ja Ylitaloon. Tilojen päärakennukset sijaitsivat kylätontilla vierekkäin, Alitalo idän puolella. Kylän rakennuksista viimeisimpänä oli jäljellä Alitalon päärakennus ja sivurakennus, jossa toimi viimeksi Pispalantien päiväkoti. Vuonna 1995 sattuneen tulipalon jälkeen rakennukset purettiin. Sivurakennuksesta on vielä jäljellä ja näkyvissä kellari, joka saattaa olla peräisin 1500-luvulta (Kari Uotila). Kylätontin maaperässä on ilmeisesti vielä jäljellä muitakin rakennusten perustuksia. Tontilta on joka tapauksessa havaittu maahan johtavia porrasaskelmia.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Kairisten yksinäistalo sijaitsee noin 80 metriä junaradan koillispuolella. Kohteen ja radan välissä on Helsinginkatu ja Pispalantie. Havainnointia vaikeutti paksu syksyinen lehtimatto. Alueella on kivisiä rakennusten perusteita ja kellari. Inventoinnissa ei kartoitettu tarkemmin yksittäisiä rakenteita. Yksinäistalon länsipuolella on laaja vanha hiekkakuoppa. Ennen vuoden 2019 inventointia kohteelta puuttui muinaisjäännösalueen rajaus, joka nyt lisättiin. Rajaus käsittää hiekkakuopan ja Pispalantien välissä olevan puistoalueen, jolla jäännöksiä on todennäköisimmin säilynyt.

Pallivaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tampereentien itäpuolella olevan mäen pohjoisrinteellä, Pallivahan koulusta noin 200 m pohjoiseen ja Turun tuomiokirkosta noin 3,5 km pohjoiseen. Pohjoispuolella on omakotitontteja. Paikka on pohjoiseen viettävää, metsää kasvavaa kalliopohjaista mäenrinnettä.
Pallivahan rajakivi on kivikon ympäröimä korkea siirtolohkare. Se on yksi Kärsämäen kylän vanhoista rajakivistä. Kivi on merkitty rajakiveksi jo vuodelta 1697 peräisin olevassa Kärsämäen kartassa, jonka kuninkaallinen maanmittari Magnus Bergman laati verotusta varten. Kiveen liittyy myös tarinoita. Perimätieto kertoo, että läheisellä Nunnavuorella asunut jättiläinen olisi heittänyt kiven paikalleen. Kiven alla on uskottu asuneen myös rosvoja.

Hitis Kalvholmen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; På näset som förenar Kalvholmen med Hitislandet finns en åker och på dess västra sida en bergssluttning, som sluttar mot söder åt Kalvholmsfladan. Uppe på kalberget växer glest med tall. De två rösena är belägna på bergets östra sida.
Det ena röset är beläget på bergets krön. Det är runt, mäter 6.6 m i diameter, är 0.9 m högt och har en krater med en diameter om 0.9 m och djup om 0.7 m. Röset är byggt mest av runda stenar. På dess östsida finns en triangulär utbuktning.
Det andra röset är mindre och är beläget från föregående ca 20 m norrut. Det är runt, och har en diameter om 3.6 m. Dess profil är obestämd och dess höjd är 0.6 m. Röset är byggt av både runda och kantiga stenar.

Söderlångvik Söderby I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka etelään laskeutuvassa rinteessä. Kohde on löytynyt vuonna 1986, jolloin löytöjä oli saatu traktorinjäljestä ja koekuopista.
Vuoden 2012 inventoinnissa oli ajotien itälaidalla vanha hiekanottopaikan näköinen noin neljän metrin läpimittainen matala kaivanto ja sen reunassa oli mahdollisesti tulen haurastuttamien tasakokoisten kivien rykelmä lahon kannon juurien alla. Osa siinä näkyneistä kivistä oli ehjiä ja osa murentuneita. Yhdessä oli näkyvissä siellä täällä kullanvärisiä rakeita. Kannon sijainniksi mitattiin koordinaatit 6666552, 246088. Hiiltä, iskoksia tai keramiikkaa ei paikalla havaittu.

Söderlångvik Söderby II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1986 löytynyt kivikautinen asuinpaikka toisen kivikautisen asuinpaikan (1000021294)vieressä metsämaastossa ajotien vierellä.

Björkboda 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiö metsäisen mäenharjanteen kärjessä lähellä laajaa peltovainiota. Röykkiö sijaitsee tasaisella kalliopinnalla. Röykkiön pohja-alan muoto on soikio, lähes ympyrän muotoinen. Sen läpimitta koillis–lounas-suunnassa on 9,8 metriä ja kaakko–luode-suunnassa 9,9 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,7 metriä. Tämän röykkiön ulkoreuna on huolellisesti ladottu. Kivet röykkiössä ovat pyöristyneitä ja suurimmilta läpimitoiltaan pääosin 0,2 – 0,5 metriä. Keskellä röykkiötä on kolme purkamisjälkeä, jotka ovat vanhoja päätellen siitä, että niiden pohjalla olevat kivet ovat paljolti sammalen ja jäkälän peitossa, kuten kivet ympärillä ovat yleensäkin. Röykkiössä ei kasva puita.
Purettuja kiviä on viskottu ehkä pellon suunnalle, jossa kiviä on noin 3 ½ metrin läpimittaisena tiiviinä ryhmänä. On myös mahdollista, että tämä kiviryhmä olisi itsenäinen rakenne. Purettuja kiviä voi olla myös röykkiön pohjoislaidan vieressä.

Munkviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviröykkiö ja sen vieressä mahdollinen kivilatomus mäellä, jonka itäpäästä rinne laskeutuu Dragsfjärdin Munkvikenille.
Röykkiö on koottu loivasti kuperalle kallionnokalle, jolta näkyy Dragsfjärdin järvelle. Maasto laskeutuu kallionnokan juurelta suoraan Dragsfjärdiä kohti. Röykkiön pohja-alan muoto on epämääräinen: sitä ei voi sanoa varmuudella sen paremmin suorakaiteeksi kuin soikioksikaan. Röykkiön pituus pohjois–etelä-suunnassa on 10,5 metriä ja leveys länsi–itä-suunnassa 4,3 metriä. Korkeutta sillä on noin 0,3 metriä. Sammalpeite esti paikoin näkemästä, oliko röykkiön ulkoreunaa huoliteltu säännöllisen muotoiseksi, mutta kumminkin paikoin ulkoreuna erottui melko säännöllisenä. Ei selviä purkamisjälkiä.
Toinen mahdollinen kivilatomus sijaitsee samalla mäenharjalla kuin edellä kuvailtu röykkiö, ja on siellä vähän lähempänä järveä. Tässä kivet ovat matalalla kallionnokalla, eikä niistä voinut hahmottaa mitään säännöllistä pohja-alan muotoa. Kivikon läpimitta suunnassa länsi–itä on 4,0 metriä. Pohjois–etelä-mittaa on vaikeampi määrittää, mutta se saattaisi olla hieman yli neljä metriä. Korkeutta kivikolla on 0,2 metriä. Tämän kiviryhmän tulkinta on epävarma.

Henriksberg (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Lähes säännöllisen suorakaiteen muotoinen matala kivilatomus viisi metriä itään sähkölinjasta Henriksberg-nimisen metsää kasvavan kallioisen mäen laella.
Henriksbergin kallion päällys on paikoin melko tasainen, ja sen korkeimmalla kohdalla erottuu kaksi matalaa kallionnokkaa muuta kallionpintaa ylempänä. Latomus on näiden kallionnokkien välialueesta hieman länteen ja sijaitsee noin 5 metriä itään mäellä olevasta sähkölinjasta. Latomuksen eteläpää ja keskikohta on rakennettu hieman matalammalla sijaitsevalle tasaiselle kalliopinnalle kuin pohjoispää. Eri tasoilla olevia kahta kallionkohtaa erottaa toisistaan ehkä noin 0,2 m:n korkuinen kynnysmäinen pieni jyrkänne.
Latomuksen pohja on pitkänomainen, ja sen pitkät sivut ovat pieniä mutkia huomioimatta kumpikin yleissuunnaltaan pohjois–etelä-suuntaiset. Latomuksen pohjoissivu on hieman ulospäin kaareva. Latomuksen suurin pituus on 12,3 metriä ja suurin leveys pohjoispäässä ylemmän kallion tason päällä 2,4 metriä. Latomuksen keskikohdan leveys on 2,6 metriä, ja suurin korkeus noin 0,2 metriä. Kivikkoon asetetut kivet ovat melko pyöristyneitä, läpimitaltaan 0,15 – 0,4 metriä ja niitä on enimmillään kolmena päällekkäisenä kerroksena. Latomuksen yläpinta on melko tasainen siellä, missä se erottuu jäkälien, kanervien ja sammalen alta. Kivien pinnoissa on paikoin suuriakin jäkälärenkaita.
Vuoden 2016 inventoinnissa ei havaittu kohteessa mitään muutoksia.

Skaget (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Suorakaiteen muotoinen matala kivilatomus kalliokohoumalla laajalla rakentamattomalla metsäalueella lähellä sähkölinjaa.
Latomuksen pohjan muoto on suorakaide; sen pituussuunta on koillinen–lounas; rakenteen suurin pituus on 14,9 metriä, sen koillisen laidan pituus on 2,9 metriä ja lounaisen 3,4 metriä. Suurin kivikon korkeus on noin 0,4 metriä. Rakenteessa kiviä on osaksi vain yhdessä kerroksessa, osaksi ainakin kahdessa. Kivet latomuksessa ovat pyöristyneitä, ja yksittäisten kivien suurin läpimitta näytti yleensä olevan rajoissa 0,1–0,5 metriä. Varsinkin rakenteen koillinen sivu kulmineen oli huolellisesti muodostettu säännönmukaiseksi. Purkamisjälkiä ei kivikossa havaittu.
Vuoden 2016 inventoinnissa kohteessa ei havaittu muutoksia.

Hemlands skogen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi matalaa pientä röykkiötä tasaisella laajalla kalliolla noin 8 metrin päässä toisistaan. Sijaitsevat metsäalueella lähellä sähkölinjaa.
Toinen röykkiöistä (A) sijaitsee 10 metriä pohjoiseen sähkölinjasta. Sen sijaintipaikka on hyvin matala kallionnotkelma. A:n pohja-alan muoto on pyöreä ja sen läpimitaksi luode–kaakko-suunnassa on 3,5 metriä ja koillinen–lounas-suunnassa 3,7 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,3 metriä. Ulkoreunat näyttävät kaartuvan melkoisen säännöllisesti. Useimmat kivet ovat pieniä ja särmikkäitä, mutta useita pyöristyneitä mukulakiviäkin on joukossa. Kivikerroksia A:ssa on enimmillään ainakin kolme. A:n kivikko on tiivis ja sen yläpinta on loivasti kaareva. Reunusta tai muita rakenteita ei havaittu. Myöskään purkamisjälkiä ei ole.
Toinen röykkiöistä (B) sijaitsee noin 8 metriä A:sta pohjoiseen. B sijoittuu pienen kallionnokan pystyä matalaa seinämää vasten ja sen seinämän juurella olevalle tasaiselle kalliopinnalle. B:ssä kivien pinnoilla kasvaa jäkälää, mikä hieman haittaa kokonaisuuden hahmottamista. B:n pohja-alan muoto ei ole selvästi pyöreä, mutta ei selvästi nelikulmainenkaan. Mitään erityisesti muodostettua reunusta ei havaittu. B:n ulkoreuna on muodoltaan melko säännöllinen; uloimmat kivet eivät ole erityisen hajalleen sironneina. B:n läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 2,7 metriä ja itä–länsi-suunnassa 2,9 metriä ja sen korkeus on noin 0,2 cm. Kivet ovat enimmäkseen särmikkäitä. Yksittäisten kivien suurin läpimitta on noin 0,15 – 0,35 cm:ä. Kivikkoa on paikoin kahtena kerroksena. Kivikon pinnassa erottuu syvennys lounaan puoleisella reunalla. Joillakin näkyvillä kivien pinnoilla näkyy isoja jäkälärenkaita.

Verkören (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuneja laajana ryhmänä neljällä eri saarella Biskopsön länsiosassa. Ks. Alakohteet.
Vuonna 2012 inventoidut uunit A-H tarkastettiin uudestaan 2016 ja ne sekä alueelta löydetyt uudet uunit, jotka yhdessä muodostavat maantieteellisen kokonaisuuden, on siirretty ja yhdistetty uudeksi kohteeksi Käringö 1.

Olla näset (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuniryhmiä (yhteensä 16-17 kiviuunia) ja kuopanteita (5 kpl) havumetsässä merenrannalla lähellä Högsåran Kejsarshamnenin vanhaa satamaa. Ks. Alakohteet.

Malen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Hieman turpeen peitossa oleva jatulintarha Malen-nimisessä pienessä saaressa aivan loma-asumuksen pihassa.
Latomuksen läpimitta on 6,9 metriä. Samankeskisiä kivikehiä erottuu ainakin kuusi. Kehien latomiseen käytetyt kivet ovat pyöristyneitä ja yleensä läpimitoiltaan noin 10-15-senttisiä. Kivirivien väliin jäävät käytävät ovat melkoisen kapeita, vain noin 30 cm leveydeltään. Joissakin kivissä erottuu noin 15 cm:n laajuisia jäkälärenkaita. Sammal peittää rakenteita niin, että latomuksen pohjakaavaa ei ole helppoa hahmottaa.

Kummell Rån (Hautapaikat)
Historiallinen; Osaksi hävitetyn kiviraunion pohja mäen harjalla olevan kookkaan rajamerkin vieressä. Röykkiön pohja ja rajamerkki sijaitsevat laajahkolla korkealla mäellä, jonka pohjoirinne jää Ånholmenille vievän Ånholmintien laajan mutkan eteläpuolelle. Molemmat muinaisjäännökset ovat melko tasaisella kallioisen mäen harjalla. Röykkiön viereltä rinne laskeutuu merelle päin, ja niiltä kohdin näkyy merelle. Tämän mäen harjalla on laajalti paljasta kalliota, jolla on matalia mäntyjä.
Mäellä on pitkänomainen hävitetyn hautaraunion jäännös ja siitä muutaman metrin päässä on kivistä ladottu iso rajamerkki. Hautarauniosta on jäljellä matalassa kalliopinnan notkelmassa oleva yhden kivikerroksen korkuinen, paikoin hajanainen kivirykelmä. Röykkiön jäännöksen pohja-alan muoto on epämääräinen; sen pituus pohjois–etelä-suunnassa on 10,7 metriä ja leveys länsi–itä-suunnassa 5,5 metriä. Röykkiön paikalle jätetyt kivet ovat enimmäkseen pyöristyneitä, mutta osaksi myös särmikkäitä, ja niitten suurimmat läpimitat vaihtelevat suunnilleen rajoissa 7 cm – 40 cm. Röykkiön kohdalla jäljellä olevien kivien pinnoissa oli ohuesti jäkälää.
Rajamerkissä on kylmämuuratun kivireunuksen ympäröimä keskuskivi, jonka ympärillä neljällä suunnalla on aina pystykivi. Rajamerkin lähettyvillä on sen yhteyteen kuuluvia viisarikiviä. Rajamerkin kehyksen pohjoislaidasta vain noin neljä metriä pohjoiseen on edellä selostetun röykkiön jäännöksen etelälaita. Rajapyykin kivireunuksen läpimitta N–S-suunnassa on 3,8 m; reunuksen leveys on 3,2 m ja korkeus noin 0,6 m:n vaiheilla.

Söderlångvik Bötesberget (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Långvikenin ja Hammarsboda träskin välisellä metsäalueella, korkealla kalliolla on optisen lennättimen sijaintipaikka ja hautaraunion jäännös.
Optisen lennättimen paikka on perimätiedon tuntema. Lennätinasema näyttää kuuluneen Krimin sodan aikana Kemiön kirkonkylästä etelään päin johdettuun lennätinlinjan sivuhaaraan, joka on ulottunut ainakin Hiittisten Rosalaan asti.
Bötesbergetin laella olevan kolmiomittauspisteen lähellä on runsaasti tiilen kappaleita ja ikkunalasin siruja merkkinä siinä olleesta lennätinmiehistön majasta. Kalliolle on kiinnitetty haruksia kolmiomittaustornia varten. Harusten kiinnityspaikoista noin 20 metrin päässä kaakkoon on kalliossa ainakin kolme läpimitaltaan noin 40 mm olevaa poranreikää, jotka lienevät lennätinmaston harusten kiinnittämistä varten porattuja. Yksi poranrei´istä on lähes pystysuoralla kallionpinnalla. Poranreiät eivät ole aivan säännöllisen pyöreitä, vaan niissä on hieman kolmiomaista muotoa. Mäellä on mahdollisesti näkyvissä myös lennätinmiehistön vahtikopin kivijalkaa.
Nimi Bötesberget voinee johtua mäelle rakennetusta vartiotuliroviosta, kuten böte-nimistä on yleensä selitetty. Bötesbergetin laella ei huomattu mitään merkkejä tulen haurastuttamasta kalliosta. Selvää kivistä koottua vartiorovion alustaa ei paikalla havaittu.
Mäen laella on kaksi kiviröykkiötä. Niistä toinen on pohjois–etelä-suunnassa 9,2–10,5 metrin pituinen ja 5,7 metrin levyinen ja 0,4 metrin korkuinen. Se saattaa olla osaksi hävitetyn hautaraunion jäännös. Sen vieressä on kalliossa olevassa notkokohdassa 7,0 metriä pitkä ja 3,1 metriä leveä kivikko, jolla on paksuutta ehkä noin 0,3 metriä, senkin pituussuunta on pohjoinen–etelä.

Hiittinen, Biskopsö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kivikirveen löytöpaikka on louhikkoinen, laajahkojen kallioalueitten väliin jäävässä laakson pohjoiseen laskevassa rinteessä.
Numerolle KM 14333 merkityt kiviesineet on löytänyt Karl Gunnar Stenström vuonna 1957. Hän on asunut esineet löytäessään Vänoxan saarella, jossa nytkin asuu. Hän näytti löytöpaikan inventoinnin 2012 aikana. Kivikirveitten hän kertoi löytyneen niin, että hän oli kouluaikanaan ystävineen ollut rinteessä olevien louhikoitten luona. Kun hän oli silloin kontannut suuren lohkareen alla olevaan onkaloon, hän oli voinut vetää onkalon perukalta esille kaksi kivikirvestä. Lohkare, jonka alla kirveet olivat olleet, löytyi inventoinnin aikana kun sitä etsittiin; yhden rinteen suurimmista lohkareista Stenström muisti samaksi, jonka alla kirveet olivat olleet. Lohkareen alla olevassa maan pinnassa ei havaittu erityistä. Siinä ei ollut pahoin myllätyn näköisiä kohtia, vaikka Stenströmin kertoman mukaan koululaiset olivat kirveitten löydyttyä hieman kaivaneet sen onkalon pohjaa, josta kirveet olivat löytyneet.

Ryöväriholma (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Ryöväriholman saari sijaitsee Kuusiston saaren lounaispuolella, saarelle johtaa Rövarholmantie.
Kohde sijaitsee huvila-asutuksen ympäröimänä, Rövarholman saaren länsirannalla, jolla olevan kalliokukkulan eteläpuolella on itä-länsisuuntainen kalliohalkeama. Halkeama alkaa suoraan merenrannasta; kalliohalkeama on rannan puolella noin 5-6 metriä ja luolan suulla noin 3-4 metriä leveä. Halkeama on rannasta luolan suulle noin 47 metriä pitkä ja avoin. Varsinainen luolaosuus on luolan suulta luolan perälle noin 10 metriä pitkä. Luolan alkuosa on kalliohalkeamaa, jossa katto muodostuu kallion lipasta, loppuosa on umpinainen. Luolan päässä on kivenlohkareita, jotka tukkivat käytävän. Luolaan liittyy suullinen perimätieto, jonka mukaan luolaa ovat aikoinaan käyttäneet merirosvot majapaikkanaan.

Länsitalo (202010001) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Paraisille vievän Saaristotien itäpuolella olevalla kallioalueella. Matala, muodoltaan pyöreähkö, läpimitaltaan 6,5 m oleva varsin hajonnut röykkiö sijaitsee kalliokukkulan korkeimmasta kohdasta 165 m koilliseen mäen itärinteen terassilla, jota ympäröivät kolmelta sivulta pystysuorat kallioseinät.
Röykkiöstä 3 m koilliseen, samalla terassilla on pienistä kivistä ladottu matala kivikehä, 5,5 x 3,8 m. Kehä on maantasainen, mutta silti selvästi erottuva. Sitä on verrattu ruotsalaisiin ns. tomtningeihin, yksinkertaisiin kalastajien yöpymissuojiin. Rakennelman sijainti korkealla kalliolla ei kuitenkaan viittaa kalastajien suojaan.

Ala-Lemun kartanon vallitukset (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suomen sodan aikainen maavallitus, Ala-Lemun tykkipatteri tunnetaan historiallisista lähteistä taistelupaikkana 19.6.1808. Maastotarkastuksessa 26.4.2000 alueen kaavoituksen takia todettiin alueella kolme mahdolista tykipatterin paikkaa. Omenapuutarhan ja sen eteläreunaa kulkevan peltotien eteläpuolella on noin 30 m pituinen pitkänomainen maavalli. Lännempänä, omenatarhan lounaiskulmassa on toinen, edellistä suurempi kumpare, joka lienee pääosin luonnonmukainen. Sen itärinteessä puutarhan nurkan kohdalla on iso tammi, jonka ympärillä on osin nurmettunut kivilatomus. Muiden tammien juurella tällaista ei ole. Mahdollisesti tähän tammeen liittyy perimätieto puun istuttamisesta majuri Anders Wilhelm Ramsayn kaatumapaikalle tai kaatumisesta erään tammen luona. Edelleen luoteeseen on lounaaseen työntyvä ympäristöstä kohoava kannas, jonka reunoilla on vanhojen tammien rivit. Kannas saattaa olla ihmisen rakentama tai ainakin muokkaama, ehkä Suomen sotaa vanhemmpi. Sen keskellä on matala pyöreä nurmettunut kiviröykkiö noin 10 m merenpinnasta, joten korkeussijaintinsa puolesta rakenne voi olla jo vanhemmalta rautakaudelta. Alue on perimätietoineen ja historiallisine yhteyksineen muistomerkin arvoinen kokonaisuus.
Vuoden 2016 inventoinnissa alakohteiden mittauksia ja kuvauksia täsmennettiin ja havaittiin myös uusi matala maavalli; ks. alakohteet.

Munkken kartano (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuusistonsalmen etelärannalla, Munkkentien itäpuolella. Paikalla on kallioonhakattu nimikirjaimet C. G. R., joiden alapuolella on vuosiluku 1806 ja yläpuolella kruunu. Piirros on kooltaan 74 cm korkea ja leveydeltään 66 cm. Piirroksen kohdalla kallio viettää aivan tien reunaan ja nimikirjaimet ovat sen alimmassa kohdassa, osittain ruohon alla.

Kappelinmäki (1000021971) (Hautapaikat)
Historiallinen; Kappelinmäki sijaitsee Kuusiston piispanlinnan länsipuolella, Kappelinmäen pohjoisrinteessä, terassimaisella tasanteella. Paikalla on yksinkertainen kivivalli, joka ilmeisesti on rajannut paikalla sijainnutta vanhaa hautausmaata. Valli on leveydeltään noin 1,5 metriä ja korkeudeltaan noin puoli metriä. Vallin rajaama alue on kooltaan arvioilta noin 15 x 30 metriä ja se kasvaa melko tiheää aluskasvillisuutta. Vallin pohjoisreuna myötäilee jyrkännettä ja hautausmaan eteläpuolitse kulkeva polku myötäilee vallin reunaa sen ulkopuolella. Vallin itäpäässä on noin metrin levyinen aukko, joka voi olla jo hautausmaan käyttöaikana tehty kulkuaukko. Paikalla on opastaulu.
Hautausmaa liittynee Kuusiston linnaan, eli se lienee ollut käytössä keskiajalla ennen Kuusiston varsinaisen seurakuntakirkon rakentamista 1600-luvulla.

Vättilä / Aallonmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aallonmäki, mahdollinen ruumishauta/asuinpaikka sijaitsee Uudenmaantiestä n. 200 m etelään, Rauhalinnan kartanoon vievän Iso-Rauhalinnantien länsipuolella. Aallonmäki on pitkänomainen, lähes pohjois-eteläsuuntainen peltojen ympäröimä mäki, jonka halkaisee Rauhalinnan kartanoon vievä tie. Oletus, että paikalla olisi ruumiskalmisto, perustuu siihen, että A.-L. Hirviluoto (1954) mainitsee paikalta löydetyn 1930-luvulla ihmisen pääkallonluita ja hampaita. Ilmeisesti tällöin tarkoitettiin Aallonmäen ja Uudenmaatien välissä olevaa pienehköä, 35 m:n korkeuteen kohoavaa mäkialuetta. Varsinaiselta Aallonmäeltä on löytynyt muutamia savitiivisteenpaloja.
Inventointi 2013: Inventoinnissa tehtiin koekuoppia varsinaisen Aallonmäen koillispuolelle Hirviluodon mainitsemaan luiden löytöpaikkaan, mutta mitään muinaisjäännökseen liittyvää ei löydetty.
Varsinaisella Aallonmäellä on ollut historiallisen ajan asutusta: vuoden 1808 isojakokartan mukaan on mäellä sijainnut talo ja tuulimylly. Mitään muinaisjäännökseksi luokiteltavaa ei löydetty. Alueella on mm. kivijalka ja kaksi vanhaa kellaria.
Rakennuksen perustus: Torpasta 15 m pohjoiseen on 6 (N-S) x 4,5 m kokoinen lohkokivistä tehty neliömäinen rakennuksen kivijalka mäen laella. Luonnonkiviperustuksen päällä on betonivalu, jonka keskeltä mittaus tehtiin. Tämän kivijalan itäseinässä on kiinni noin 14 (W-E) x 5 m kokoinen hieman huolimattomammin tehty kivijalka. Se on tehty harmaakivistä ilman laastia. Paikalla on siis suoran kulman muodostava perustus, joka näkyy nykykartalla. Samalla paikalla on kuitenkin ollut rakennus jo vuoden 1880 kartoituksen aikaan. Rakennukset ovat ilmeisesti olleet talousrakennuksia, koska kivijalan sisäpuolella ei ole havaittavissa tulisijaa. Kaisa Lehtosen inventointikertomuksessa mainitaan tieto, jonka mukaan paikalta on purettu navetta ilmeisesti 1960-luvun lopulla.
Arkistoselvitys 2020: Vättilä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1464 ja 1500-luvun maakirjoissa se esiintyy yksinäisenä verotalona. Vättilä näkyy ensimmäisen kerran 1600-luvun puolivälin kihlakunnankartastossa ja tästä eteenpäin kartoissa 1800-luvun puoliväliin saakka. Vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla talo muuttui Aallonmäen torpaksi. Myös edelleen kylämäen reunoilla näkyvät kellarirakenteet, joita on kaksi ja joista toinen on holvikellari, viittaavat muuhun kuin torppa-asuinpaikkaan.

Papinholma (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Papinholmaa l. Papinluotoa on pidetty muinaisena käräjäpaikkana. Perimätieto siitä elää kukkulan ja lähiympäristön nimissä Papinholmasta on käytetty aiemmin nimitystä Käräjäluoto ja alueella olevan Kärjen kylän toisena nimenä oli vielä 1500- ja 1600-luvuilla Käräjäniemi. Lisäksi Kärjen ja Mattelmäen rajalla meren rannassa on Tuomarlahti-niminen paikka. Kristiilisenä aikana pakanalliset käräjäpaikat otettin yleensä seurakunnan omistukseen. Myös Papinluoto on joutunut varhain Kaarinan seurakunnalle. Kirkon inventaarioluettelossa Papinluodon nimi näkyy ensimmäisen kerran vuosina 1635 ja 1666, jolloin se mainitaan Kaarinan Pappilan maana. Papinluoto oli vielä keskiajalla kalliosaari Kuusistonsalmessa.
Papinluodolta on löydetty rautakauden rannerengas (KM 8245), jonka vuoksi aluetta on käyty tarkastamassa ainakin pariin otteeseen, viimeksi Kaarinan muinaisjäännösinventoinnin yhteydessä vuonna 1955. Mitään erityistä mäeltä ei ole havaittu.
V. 1997 suoritetulla tarkastuskäynnillä Papinluodon (maantien länsipuoliskon) todettiin olevan lähes kauttaaltaan metsää kasvavan mäen, jonka lakialue on pääasiassa kalliopaljastumaa ja N-rinne luoksepääsemättömän jyrkkä. Etelärinne on loivempaa Kuusistonsalmeen viettävää rinnettä. Ylempänä olevan omakotitalon piha-aluetta on pengerretty länsipuolelta ja talolle johtavan tien eteläpuolella on palloilukentän tapainen tasanne. Muuten mäkialue vaikutti varsin luonnonmukaiselta ellei lukuun oteta Paraisten maantien uomaa.
Tarkastuksessa ei havaittu mitään käräjäkiviksi tulkittavissa olevia kivikehiä. Sen sijaan lakialueen korkein kohta on nurmitasannetta, joka vaikutti ihmisen muokaamalta. Tasanteen länsipuolella oli myös kivirykelmä, mutta se saattaa olla luontainenkin.
Tarkastuksessa jäi yleisvaikutelma, että mäkialueen loivemmilla rinteillä ja lakialueen tasanteella olisi suoritettavaa arkeologinen koekuopitus. Myös kallioalue olisi tarkastettava mahdollisten uhrikuoppien vuoksi.
V. 1998 Papinholman koekuopituksessa ei todettu merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta eikä avokallioiden pintojen tarkastuksissa myöskään havaittu uhrikuoppia tai muitakaan ihmisen tekemiä jälkiä.

Tikka (202010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöitten sijaintipaikka on jäkälää ja harvahkoa havupuuta kasvavaa etelään viettävää kallipohjaista mäkeä, jonka nykyään halkaisee Tku-Hki moottoritie (E 18). Mäen korkeimmalla kohdalla sijaitsee 15,8 x 12,5 x 0,8 m suuruinen, muodoltaan pyöreähkö, varsin näyttävä hautaraunio, jonka pohjoisreuna on lähestulkoon kiinni moottoritien suoja-aidassa. Rauniota on pengottu, keskellä on kolme melko suurta syvennystä. Vielä 1950 -luvulla yhden kuopan pohjalla näkyi iso, punainen hiekkakivilaaka ja 1990 -luvun alussa yhden kuopan reunamat vaikuttivat kylmämuuratuilta.
Edellisestä lounaaseen sijaitsee huonosti säilynyt röykkiön jäännös, kooltaan 5,4 x 4,9 x 0,4 m. Röykkiö on rakennettu pienelle kalliopaljastumalle ison maakiven ympärille. Silmäkiven ympärillä olevat kivet ovat pyöreitä ja niitä on vähän. Tätä röykkiötä ei ole merkitty peruskartalle.

Hämäläinen (202010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tku-Hki moottoritiestä (E 18) n. 350 m pohjoiseen, Turun kaupungin rajalta n. 500 m kaakkoon laaja-alaisen kallioalueen kaakkoisrinteellä metsässä. Paikalta on 1950-luvulla löytynyt saviastianpaloja ja oikokirves. Esineet ja löytösuhteet viittaavat kivikautiseen, todennäköisesti nuorakeraamiseen hautaan. 1998 inventoinnissa kohteen tarkka paikallistaminen oli vaikeaa, alueen etelä- ja kaakkoispuolinen ympäristö on muuttunut moottoritien rakentamisen yhteydessä täysin ja alueelle on ajettu valtaisat maamassat. Asuinpaikka sijaitsee kuitenkin ilmeisesti näiden rakennustoimien ulkopuolelle jääneellä metsäalueella, joka vaikuttaa varsin koskemattomalta.

Espola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee pienellä matalalla kalliosaarekkeella, jota ympäröi hiekkapitoinen kesantomaa, Kaarinantien ja Hämeentien risteyksestä 1 km eteläkaakkoon, Kaarinantiestä 400 m länteen. Luoteeseen viettävässä kalliopinnassa on yhteensä 4 mahdollista uhrikuoppaa. Kuopat ovat matalia ja varsin epämääräisiä, ihmistoimintaan voisi viitata kuoppien ryhmittely neliömäisesti. Kallion pinta on luonnostaan rosoinen, joten kuoppia on vaikea havaita.

Kalla Vähätalo (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Hämeentien ja Turun ohikulkutien risteyksestä 300 m itään. Kivi sijaitsee pellon tuntumassa kohoavan, pohjois-luoteeseen työntyvän kallioharjanteen luoteisosassa. Jyrkän kalliorinteen alapuolella on kalliopaljastuma, jossa on kolme erillistä kohoumaa. Kohoumista itäisimmän harjalla on kuusi kuppimaista, matalaa syvennystä parijonossa. Syvennykset vaikuttavat varsin epämääräisiltä, kalliopinta on luonnostaan varsin rosoinen, joten kuoppien erottaminen on vaikeaa.

Mattilan kuppikivi 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi on yksittäinen iso kivi peltoalueen keskellä Vanhan Ravattulantien ja Ristimäen välisellä peltoalueella. Tasalakisen korkean kiven päällä on 9 kuoppaa. Kivi on osittain jäkälöitynyt ja siinä on myös kolme porareikää. Lähiympäristössä on useita rautakautisia hautaröykkiöitä. ja kohde kuuluu Aurajokilaakson kulttuurimaisemaan.

Keetterinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Keetterinmäen laella, n. 700 m pohjoisluoteeseen Hämeentien ja Turun ohitustien risteyksestä, Aurajoesta n. 300 m luoteeseen. Keetterinmäen ns. itäinen, paremmin säilynyt röykkiö on 8,3 x 7,5 x 0,9 m:n kokoinen. Sen kivet ovat teräväsärmäisiä ja melko pienikokoisia. Keskustassa on suuri syvennys. Röykkiö on entisöity kaivauksen jälkeen.
Keetterinmäen ns. läntinen röykkiö sijaitsee edellisestä 40 m luoteeseen, kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla. Se on 17 x 15,5 x 0,3 m:n kokoinen, matala ja muodoltaan epämääräinen. Ilmeisesti röykkiön kiviä on käytetty sen koillispuolella olevan kiviaidan rakentamiseen (inv. kertomuksen kohde 58).

Myllymäki (202010035) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollinen kalmisto tai asuinpaikka sijaitsee Kuusistonsalmen pohjoispuolella, Myllymäen lounaispuolella olevalla peltosaarekkeella. Kohde on pieni kallioinen peltosaareke. Inventoinnissa paikalle kaivettiin koekuoppia, koska sillä kasvoi runsaasti sikoangervoa. Yhdestä koekuopasta löytyi pari palaa mahdollista rautakauden keramiikkaa. Maaperä koekuopissa oli multavaa ja savensekaista.

Ladjakoski 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaarinantien ja vanhan Viipurintien risteyksen koillispuolella. Kysymyksessä on Ladjakosken kylän keskiaikainen kylämäki. Ensimmäiset kirjalliset lähteet kylästä ovat vuodelta 1378. Paikalla on ainakin kolmen rakennuksen perustukset sekä hajonnut kivikellari. Lisäksi rakennuksen jäännöksiä on hieman ylempänä metsän reunassa. Kylämäen pohjoispuolella olevan mäen pohjois- ja koillisreunassa on ilmeisesti vanha kivenlouhintapaikka. Pystyssä kallioseinämässä oli selviä pitkäteräisen poran jälkiä.

Hulkkio kylämäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Noin 300 metriä pitkä, lähes länsi-itäsuuntainen pitkänomainen matala mäenharjanne peltoalueen keskellä, Uudenmaantien eteläpuolella. Nykyisin mäki on Tuorlan maatalousoppilaitoksen henkilökunnan ja opiskelijoiden asuinalueena.
Kysymyksessä on Hulkkion kylän keskiaikainen kylämäki. Ensimmäiset kirjalliset lähteet kylästä ovat vuodelta 1322. Mäen laella on pensaspöheikön keskellä säilynyt useita rakennuksen kivijalkoja ja mahdollisia rakennuksenperustuksia sekä holvikellari.
Mäen länsipäässä on sijainnut Kujansuun yksinäistälo, jonka ensimmäinen maininta on vuodelta 1440. Se mainitaan vielä ensimmäisessä maakirjassa 1540 yksinäistalona, mutta 1500-luvun lopulta alkaen katsottiin yhdeksi Hulkkion kylän talosta. Kujansuun tontti on osin tasoitettu parkkialueeksi, mutta pysäköintialueiden väliin jää kuitenkin koskematon kohta, jossa on säilyneenä puretun rakennuksen kivijalkaa.

Ravattula Ristimäki 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ravattulan Ristimäen peltosaarekkeella, noin 250 metriä Aurajoesta pohjoiseen, joen ja vanhan Ravattulantien välissä, Ohikulkutiestä lounaaseen.
Paikalla on halkaisijaltaan noin 16-18,5 metrin suuruinen pyöreähkö röykkiö. Itäkaakossa on maantasaista kiveystä, jolloin poikkileikkaus on noin 17-22 metriä. Kohde on havaittu jo vuoden 1998 inventoinnissa, mutta tuolloin sitä arveltiin kivikoksi tai peltoraunioksi. Inventoinnissa 2012 röykkiön ydinalueelle kaivettiin koekuoppia, joista löytyi runsaasti palanutta luuta, joka osteologisessa tutkimuksessa todettiin ihmisen luuksi. Lisäksi löytyi palanutta savea, mahdollinen jauhinkivi sekä lasitettua keramiikkaa.

Oja (1000022131) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Mynälahteen laskevan Himoistenlahden pohjoisrannalla, metsäisen luode-kaakko -suuntaisen mäkialueen kaakkoisosassa. Röykkiöt sijaitsevat pääasiassa mäen päällä kalliopaljastumilla tai niiden kupeessa, pari etelärinteen terassilla.
Alueella on yhteensä 7-8 pientä ja matalaa röykkiötä noin 80 x 30 metrin suuruisella alueella.

Huvituksen omenatarha (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven lounais-/etelärannalla, Yläneen Uudestakartanosta noin 12 kilometrä luoteeseen.
Puutarhan perusti Yläneen Uudenkartanon Kolvaaseen Turun Akatemian ja Keisarillisen Aleksanterin yliopiston professori C.R. Sahlberg 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla. 1850 Huvituksen puutarha oli saavuttanut lopullisen Sahlbergin aikaisen laajuutensa. Puutarhaan kuuluivat Pieni puutarha, Suuri puutarha, Omenisto ja Kirsikkamäki. Kiviperustaisen hirsiaidan ympäröimä alue oli juuri Omenisto. Aidan korkeus oli 4-5 kyynärää ja se ympäröi Omenistoa joka puolelta. Omeniston kokonaispinta-ala oli noin 7 tynnyrinalaa eli lähes 3.5 ha. Omenistossa oli 1850 n. 760 tavallista omenapuuta ja lisäksi 127 säleikköomenapuuta. Puut oli istutettu kaistoille, joiden välissä kasvoi mm. viljaa, perunoita ja hyötymansikoita. Omeniston eri osia erottivat toistaan säleiköt, jotka toimivat myös säleikköpuiden tukina.
Omenanviljely jäi alueella varsin lyhytaikaiseksi; omenisto tuhoutui pahoin 1800-luvun ankarina talvina. C.R. Sahlbergin kuoleman jälkeen (1860) hänen jälkipolvensa jatkoi Huvituksen puutarhan ylläpitoa, mutta puutarha alkoi rappeutua Sofia Sahlbergin kuoleman jälkeen (1877). Alexandra Smirnoff kirjoittaa Huvituksesta 1893: ”Kaikista ulkomaan lajeista on nykyään jäljellä ainoastaan 8 omenalajia, joista 5 ruotsalaista, 1 wenäläinen ja 2 saksalaista ja kaikki nämä kasvavat pienellä maapalstalla lähellä asuinrakennusta” (ei siis Omenistossa). ”Kun syksyllä 1887 kävin Huvituksessa, seisoa törötti siellä (Omenistossa) vielä muutamia kuihtuvia puunrunkoja ikään kuin haamuina menneiltä ajoilta, puhuen äänetöntä mutta liikuttavaa kieltänsä. Samana syksynä kynnettiin paikka peltomaaksi, joten siellä nykyään tuskin on jälkiäkään tästä suuresta yrityksestä. Kuten jo mainitsin, seisoi asuinrakennusten läheisyydessä 30 nuorempaa puuta.”
Tätä asuinrakennusten viereistä puutarha-aluetta kutsutaan nykyään Yläpuutarhaksi. On kuitenkin suullista tietoa, että Omenistossa olisi vielä 1900-luvun puolella kasvanut jokunen koettelemuksista selvinnyt omenapuu, hyvin mahdollisesti siemenestä kasvatettuja puita, joita puutarhassa myös oli. Omenatarhan rappeutumisen jälkeen Huvituksessa on toiminut alkoholistiparantola, Yläneen tyttökoti ja viimeksi Mannerheimin lastensuojeluliiton Kuntoutus- ja kehittämiskeskus.
Nykyisin omenapuutarhan alue on suhtellisen tasaista metsitettyä metsämaastoa. Koko aluetta kiertävä aitauksen pohja on kuitenkin vielä suurelta osin jäljellä ja näkyvissä. Keväällä 2011 kiviaitaus kartoitettiin. Tarhaa kiertävän kiviaitauksen lisäksi kartoituksessa havaittiin ainakin kaksi poikittaisesti, kutakuinkin itä-länsisuuntaisesti tai loivasti luoteis-kaakkosuuntaisesti kulkevaa kiviriviä, jotka ovat jakaneet alueen ikään kuin kolmeen eri lohkoon. Voisivatko nämä olla edellä mainittujen säleikköjen tukirakenteita?

Huruinen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Himoisista Vehmaan kirkolle johtavan tien eteläpuolella, noin 100 metriä metsätietä etelään. Röykkiö sijaitsee metsätien länsipuolella, noin 5 metrin päässä tiestä, mäen itärinteellä, joka viettää loivasti kaakkoon ja mäen juurella olevaan peltoon.
Paikalla on pyöreän soikea kivistä kasattu röykkiö, jonka halkaisija on pohjois-eteläsuunnassa 5,3 metriä ja itä-länsisuunnassa 3,5 metriä. Korkeus on noin 0,5 metriä. Röykkiön länsipuolen reuna on vaikeammin todettavissa. Kiviä röykkiössä on useammassa kerroksessa.

Viinamäki (1000022788) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoesta noin 700 metriä itään, Keisvuoren itä-koillispuolella. Paikalla on jäännöksiä käytöstä pois jääneestä hautausmaasta ja torpan raunioista.
1800-luvun lopulla Liedon kirkkomaa oli käynyt ahtaaksi. Lähellä kirkkoa sijaitsevista Kyöstilän ja Pappilan tilojen maista päädyttiin lohkaisemaan erillinen maa-ala uudeksi hautausmaaksi. Uusi hautausmaa sai nimeksi Wiinamäen hautausmaa paikalla asuneen torppari Wiinamäen mukaan (torppa lohkaistiin Kyöstilän talon maista ja sai vuonna 1840 nimen Wiinamäki). Hautausmaa on ollut käytössä hyvin lyhyen ajan, vuosina 1890-1907, jonka jälkeen sinne hautaaminen lopetettiin. Jo vuonna 1900 kirkonkokous totesi, että lietolaiset käyttivät mieluummin kirkolla sijaitsevaa vanhaa hautausmaata. Vuonna 1905 Wiinamäessä sijaitsevalta uudelta hautausmaalta ajettiin ylimääräinen hiekka vanhalle kirkolle. Hautausmaaksi alun perin lohkotusta tontista vain osa ehdittiin ottaa hautauskäyttöön ennen alueen hylkäämistä. 1930-luvulla hautausmaa muutettiin puistoksi. Hautakivet ja -ristit poistettiin alueelta vuonna 1997 toistuvan ilkivallan vuoksi.
Nautelankosken museon tekemässä inventoinnissa 2013 todettiin, että nykyisen Viinamäen hautausmaan muodostaa huomattavasti alkuperäistä pienempi, suorakaiteen mallinen alue. Hautausmaa-aluetta ympäröi tiheä pihtakuusiaita, jonka eteläisen päädyn keskellä on valuraudasta taottu portti. Portista katsoen kohtisuoraan hautausmaan takalaitaa kohti kivilaaoista muodostettu kävelypolku.
Hautausmaan kalusto- ja leikkaushuoneen raunio sijaitsee nykyisen hautausmaaksi rajatun puistoalueen välittömässä läheisyydessä, sen kaakkoisnurkassa. Rakennus on aikoinaan ollut keskellä hautausmaaksi lohkotun tontin etelälaitaa, mutta jäänyt myöhemmin säilyneen hautausmaa-alueen ulkopuolelle. Rakennuksesta on säilynyt kivijalka; kaikki rakennuksen säilyneet osat mahtuvat noin 16,5 x 11 metrin suuruiselle alueelle.
Hautausmaahan kuuluvien rakenteiden lisäksi alueella kartoitettiin paikalla sijainneen torpan jäännöksiä sekä rajakiviä. Inventointiin liittyen paikalla tehtiin makrofossiilianalyysi, jonka päätarkoituksena oli selvittää humalan (humulus lupulus) esiintymistä alueella. Näytteistä ei kuitenkaan löytynyt viitteitä humalasta.

Myyrvuori (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Paikka on Vehmaalta Lokalahdelle johtavan tien eteläpuolista metsäaluetta. Röykkiöt sijaitsevat Myyrvuoren moreenipohjaisella, loivahkolla kaakkoisrinteellä, selvien kalliopaljastumien alapuolisella rinteellä. Himoistenlahti on noin 2 kilometrin etäisyydellä länteen.
Alueella on 11-12 röykkiötä, todennäköisesti hautaröykkiöitä loivahkolla, kaakkoon viettävällä metsärinteellä. Alue on laajuudeltaan noin 1 ha. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan keskimäärin noin 4-6 metrin suuruisia, muodoltaan pyöreähköjä tai soikeita.

Järvenpää (1000022823) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Järvenpään talosta kaakkoon 200 metriä ja Myllyjärvestä lounaaseen noin 300 metriä. Maasto on loivasti peltoon viettävää metsikköä.
Paikalla on pyöreähkö, kaarevalakinen kiviröykkiö, mahdollisesti hautaröykkiö. Eteläpuolella on isohko maakivi. Röykkiön halkaisija on 4,5 metriä ja korkeus 0,6 metriä.

Lähteenkallionalue 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on 1-2 kiviröykkiötä, jotka ovat mahdollisia hautaröykkiöitä. Röykkiöt sijaitsevat suhteellisen tasamaastoisessa havumetsässä, jonka halki johtaa metsätie etelään. Röykkiö on noin 15 metrin päässä metsätiestä luoteeseen.
Röykkiöistä selvempi on kooltaan 6,7 x 5 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Se on muodoltaan soikeahko ja saattaa muodostua pyöreästä ydinröykkiöstä ja sen kaakkoispuolelle tehdystä kylkiäisröykkiöstä.
Edellisestä noin 3 metriä pohjoisluoteeseen on mahdollinen pieni röykkiö tai kiviladelma turpeen ja sammaleen alla.

Lähteenkallionalue 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alue on kalliopohjaista metsämaastoa, jossa on suonotkelmia. Röykkiöt sijaitsevat kapean suonotkelman itälaidalla olevalla kalliokumpareella.
Paikalla on kaksi kiviröykkiötä kalliopohjalla, todennäköisesti hautaröykkiöitä. Röykkiöistä toinen on kolmiomainen matala kivilatomus, jonka itäsivun pituus on 4,5 metriä, muiden ollessa 4,9 ja 4 metriä pitkiä.
Edellisestä noin 12 metriä itään on matala, sammaleinen kallionkohouma, jonka itäpuolella kallionkupeessa on matala kiviladelma tai röykkiö. Sen muoto on soikeahko, halkaisija noin 4,2 - 3 metriä.

Kultajärvenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsässä, matalan kallionpaljastuman luoteispäässä on pitkänomainen kiviladelma, joka saattaa käsittää kolme rinnakkaista pientä röykkiötä tai kiviladelmaa. Sen koko on 7,2 metriä luode-kaakko-suuntaan, leveys on 2,4 metriä. Luoteispää on röykkiömäinen, muuten matala ja kiviä on lähinnä yhdessä kerroksessa.

Kultajärven alue (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on metsässä oleva kalliopaljastuma, jonka ympärillä on suonotkelmia. Samalla kalliolla on kaksi röykkiötä, jotka ovat mahdollisesti hautoja.
Röykkiöistä toinen on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 4,7 metriä ja korkeudeltaan 0,6 metriä. Röykkiö on kaarevalakinen, päällä kasvaa sammalta ja jäkälää. Tasaisella kalliopohjalla.
Edellisestä noin 9 metrin päässä itään, samalla kalliotasanteella, on toinen kiviröykkiö suuren katajan ja vahvan sammapehkon alla. Sen muoto on pyöreähkö, halkaisija 4,8 - 5,3 metriä. Reunaosa toisella sivulla on matalampi kuin katajan alla oleva osa.

Pyöli 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsää kasvavalla kalliokukkulalla on 3 kivirakennelmaa tai röykkiötä, jotka todennäköisesti ovat hautoja.
a) Kallion lakialueen keskipaikkeilla pitkänomainen, suorasivuinen kiviladelma luode-kaakko-suunnassa. Ladelman luoteispäässä on matala pyöreähkö kiviladelma, jossa kiviä on 2-3 kerroksessa, päällä kasvaa sammalta ja jäkälää. Halkaisija on noin 3,5 metriä, selvärajainen. Tämän kaakkoisreunasta alkaa 3 metriä leveä suoralinjainen kiviladelma, jossa paikoin kiviä 2-3 kerroksessa. Sen pituus on noin 17 metriä. Kaakkoispäässä on ikään kuin pyöreähkö laajentuma, jonka halkaisija on noin 5,2 metriä ja jossa kivet ovat ikään kuin hajallaan.
b) Lakialueen lounaispuolella, kalliopaljastuman juurella, edellisestä noin 50 metriä lounaaseen on röykkiö, jonka halkaisija on noin 3,5 metriä. Selvärajainen, noin 0,5 metriä korkea. Päällä sammalta ja jäkälää.
c) Kallioterassilla, noin 16 metriä b:stä lounaaseen on matala kiviröykkiö tai ladelma tai röykkiön jäännös. Sen halkaisija on 5,1 metriä. Etelä-länsisivulla kallioreunan puolella näyttäisi olevan jäljellä kivikehää muita isommista kivistä.
d) Kukkulan juurella lounaisreunan metsikössä pieni kiviröykkiö, halkaisija 2,5 metriä. Todennäköisesti kuitenkin peltoraunio.
Alueella voi olla muitakin kiviröykkiöitä.

Pyöli 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matalalla kalliokumpareella kolme kiviröykkiötä, mahdollisia hautoja.
a) Kalliopohjalla pyöreä, matala kiviröykkiö, jossa mahdollisesti reunakehä. Halkaisija 5,8 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Röykkiöstä heitetty kiviä ympärille. Sammalta ja jäkälää päällä, keskellä kataja.
b) Röykkiön a luoteispuolella, kyljessä kiinni, epämääräinen kiviladelma, jonka pituus 5,8 metriä ja leveys 3,4 metriä. Kivet särmikkäitä lohkareita ja varsin suuria.
c) Röykkiöstä a noin 4,5 metriä kaakkoon on kolmas mahdollinen hautaröykkiö. Halkaisija ainakin 3,4 metriä. Reuna epäselvä, sammaleen ja turpeen peitossa.

Pyöli 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsäisellä mäkialueella, kalliokumpareen etelä-kaakko-osassa matala, pyöreä kiviladelma tai -röykkiön pohja, joka on mahdollinen hauta. Sen koko on 4,3 metriä. Kiviä on yhdessä, osin kahdessa kerroksessa. Päällä sammalta ja turvetta.

Ajoittamaton; Kalliopaljastuman päällä kiviröykkiön jäännökset, mahdollinen hautaröykkiö. Sen halkaisija on 5,1 metriä. Röykkiön reunaa kiertää isot kivet, joita on paikoin siirretty. Kiviä on paikoin 2-3 kerroksessa, osin yhdessä, itäosassa harvemmassa. Päällä sammalta ja jäkälää, pohjoisreunalla nuori mänty. Röykkiöstä on heitelty kiviä pois.

Tryykilä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vehmaalle johtavasta tiestä noin 0,5 km länteen kaksi röykkiötä metsässä, noin 25 metrin päässä lounaispuolella olevasta pellonreunasta.
a) Suuremman röykkiön muoto on soikiomainen, selvärajainen. Pituus 7 metriä, leveys 3,3, metriä ja korkeus yli 0,5 metriä. Kaarevalakinen. Päällä sammalta.
b) Edellisestä noin 2 metriä etelään sammaleen alla on ilmeisesti toinen pienempi kiviröykkiö, jonka koko on noin 2,8 x 3,5 metriä.

Suttio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaakkoon työntyvän mäkialueen kaakkoisrinteen alaosassa silmäkivellinen röykkiö. Sen halkaisija on noin 4,7 metriä pohjois-etelä-suuntaan, leveys noin 3,5 metriä. Korkeus runsas 0,5 metriä. Sammaleen peitossa.

Vahilainen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on Vehmassalmeen yhtyvän Vahilaistenaukon lounaisrannalla olevaa kallioista metsäaluetta. Kallioalueen korkeimmalla kohdalla on matalan, pyöreähkön tai soikeahkon kiviröykkiön jäännös. Mahdollisesti hautaröykkiön jäännös. Röykkiön halkaisija pohjois-etelä-suuntaan on 6 metriä ja itä-länsisuuntaan 8 metriä. Röykkiön kivet ovat pään kokoisia tai suurempia, ja niitä on paikoin parissa kerroksessa. Röykkiön päällä kasvaa sammalta ja jäkälää, ja sen ympärillä on kiviä, jotka lienevät peräisin röykkiöstä. Kalliolla röykkiön länsipuolella on kiviä ladelmana myös parissa muussa kohdassa.

Nakkua (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikka on Vehmassalmesta haarautuvan Himoistenlahden länsirannalla oleva kallio. Varsin hyväkuntoinen hautaraunio ympäristöstään kohollaan olevalla kalliokumpareella. Alue on kallion lakialuetta. Raunio on muodoltaan pyöreähkö ja halkaisijaltaan 7,5 metriä itä-länsi-suunnassa. Rauniossa on kiviä useammassa kerroksessa, keskellä vajoama tai kaivelun jäljet.

Fiinanpelto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vehmassalmesta haarautuvan Himoistenlahden länsirannalla, noin 300 metrin etäisyydellä lahden rannasta. Suurehkoista kivistä kasattu, jokseenkin säännöllisen muotoinen kiviröykkiö pellon reunametsikössä, mahdollisesti kalliopohjalla. Röykkiö on muodoltaan soikiomainen ja sen koko on 7,5 x 3 metriä.

Kärrinkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyhärannan Kärrinkallio (vanhemmissa peruskartoissa Kärrikallio) sijaitsee Hirslahden ja Rohdaisten kylien rajalla, Alhonojan eteläpuolella, Enäjärven ja Hirsilahden puolivälissä. Maasto on mäntymetsää ja mäen laki jäkäläpeitteistä kallioita.
Kärrinkalliolla sijaitsee hyväkuntoinen ja ulkomuodoltaan massiivinen rajamerkki. Merkki on kalliopohjalle luonnokivistä kasattu röykkiö, muodoltaan suorakulmainen ja kooltaan noin 3 x 2,5 m. Rajamerkin keskellä on yksi suuri pystykivi ja kaikissa neljässä kulmassa pienempi pystykivi. Röykkiön kiveys on sammaleen ja jäkälän peitossa.
Kärrinkalliolla sijaitseva röykkiö on todennäköisesti Hirslahden ja Rohdaisten kylien välinen rajamerkki. 1800-luvun puolivälissä piirretyssä pitäjänkartassa näkyy Hirslahden ja Rohdaisten kylien välinen raja, sekä rajan kulmapiste Kärrinkalliolla. Rajamerkin voisi olettaa olleen paikalla jo tuolloin, joten sen ikä on vähintään yli 150 vuotta. Merkki ajoittunee todennäköisimmin isojaon tai välittömästi sen jälkeiseen aikaan, sillä Rohdaisten kylän rajat määriteltiin tarkasti isojaossa 1780- ja 1790-luvuilla.

Koupoviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maakuopat sijaitsevat Nultovikenin pohjukan pohjoisrannalla kohoavan metsäisen mäen alarinteessä lähellä merenrantaa. Kuopat ovat 27 metrin matkalla itä-länsisuuntaisessa rivissä, suuaukko merenlahden suuntaan. Päällä kasvaa kuusikko. Tiedon mukaan maakuoppia on nimitetty ryssänhaudoiksi ja ryssänuuneiksi. (Ne voisivat olla myös kalastajien varastorakennusten jäännöksiä.)
Kolme hevosenkengänmuotoista maavallia, joiden keskellä on kuoppa ja joiden suuaukko on rantaan päin.
Rakenne 1: Kuopan pituus on noin 4 m ja leveys 2 m. Suuaukon leveys on noin 1,5 m ja pituus 2–3 m. Maavallien leveys on noin 3 m. Kuopan sisäpuolelta maavallien korkeus on noin 1,5 m. Kuopan perällä on selvästi kylmämuurattua kivilatomusta.
Rakenne 2: Kuopan pituus on noin 3 m ja leveys 2–2,5 m. Kuopan rinteet ovat edellistä loivemmat, mutta korkeus silti noin 1,5–2 m. Maavallit ovat noin 2 m leveät. Ei kivirakenteita näkyvissä.
Rakenne 3: Edellistä paljon loivemmat maavallit ja niissä joitakin kiviä näkyvissä. Suunnilleen samankokoinen kuin rakenne 2. Rakenne on täytetty risuilla. Ympärillä kasvaa isoja kuusia ja mäntyjä ja rakenteiden keskellä on paju- ja ruusuryteikköä, jotka tehokkaasti estivät lähemmän tarkastelun ja mittaukset. Kaikki rakenteet on kaivettu rantarinteeseen.
Tulkinta: Kalkkiuuneja. Kroneldin (1950, 29) mukaan Sydmon, Koupon ja Strandbyn
kylien alueelle isojaossa 1763 tehtiin yhteinen rantakaistale, jonne siitä lähtien maauunit rakennettiin. Vuonna 1838 siellä oli 4 vanhempaa ja 3 uudempaa kalkkiuunia. Kyseessä voisi olla tämä paikka.

Hemmilä (1000023102) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Laajoesta noin 2 kilometriä länteen, loivasti lounaaseen laskevassa metsämaastossa. Paikalla on noin viitisentoista pienehköä kiviröykkiötä, mahdollisia hautoja. Röykkiöistä yksi on pitkänomainen. Osa oli rakennettu suuremman kiven kupeeseen, joissakin oli kraaterimaista keskustaa. Kaikki röykkiöt olivat vahvan sammaleen alla. Lisäksi paikalla havaittiin yksi pyöreähkö kuopanne, halkaisijaltaan noin 1 -1,5 metriä, joka muistutti keittokuoppaa.

Isoniitty (1000023109) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kierikkalan kylässä, Vahdonjoen kaakkoispuolella, joesta noin 140 metriä. Paikka on länsilounaaseen laskevaa metsärinnettä, jossa oli todennäköisesti vuoden 2013 aikana tehty avohakkuut. Metsäkoneen jäljiltä, äestysurista on poimittu löytöinä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä: keramiikkaa, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja iskuytimiä. Löytöjä on noin 150-200 metrin matkalla ja noin 10-20 metriä leveänä nauhana. Maaperä rinteessä on kaiken kaikkiaan varsin kivistä. Ilmoittajan mukaan paikalla oli siellä täällä havaittavissa myös hiiltä, mutta tarkastushetkellä oli satanut lunta sen verran, että tarkempia havaintoja ei voinut tehdä.
Kivikaudella paikka on ilmeisesti ollut niemen kärki.

Mälikkälän kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mälikkälän vanha kylätontti sijaitsee Raisionjoesta noin 140 metriä itään.
Mälikkälä on Raision muinaispitäjän kantakylä, josta ovat myöhemmin (mahdollisesti jo 1200-luvulla) haarautuneet Metsäkylän ja Pahaniemen kylät. Mälikkälän kylään on kuulunut kaikkiaan viisi taloa: Jonkkila, Junnila, Mattila, Huhko ja Kankare, jotka olivat maanluonnoltaan vanhaa rälssiä. Mälikkälä kuului isojaossa 1700-luvulla Mälikkälän ja Pahaniemen jakokuntaan. Mälikkälä on siirretty Raisiosta Turun kaupunkiin 1949.
Mälikkälän tilat siirtyivät vähitellen 1500-luvun kuluessa Pernon kartanon omistajille siten, että yksi niistä kuului Pernolle jo v. 1554, kaksi v. 1574 ja kolme v. 1587. Mälikkälän kylän neljäs tila Kankare siirtyi Pernon alaisuuteen vasta 1720-luvulla. Nimensä talot saavat 1640-luvulla.
Mälikkälän talot olivat Artukaisten kartanon lampuotitaloina vuosina 1780-1861. Mälikkälän talot myytiin vuonna 1861, samalla kun Artukaistenkin tila myytiin.
Mälikkälän rälssikirjettä ei ole löytynyt, mutta selvästi Mälikkälän kaikki talot mainitaan rälssitaloina 1500-luvun puolivälissä ja ne ovat siten maanluonnoltaan nk. vanhaa rälssiä. Mahdollisuus on, että Mälikkälä on saanut rälssioikeudet jo aiemmin eli ennen vuotta 1396 jolloin rälssikirje tuli vaatimuksiin. Mälikkälän vanhin tunnettu omistaja oli Inge de Remalum, joka 1300-luvun puolivälissä mainitaan ja tiedetään olleen rälssimies.
Mälikkälän kylää koskevassa isojakokartassa vuodelta 1780 tilan rakennukset ovat sijainneet nykyisestä Mälikkälän kartanon paikasta lounaaseen, Raision joen varressa nykyisen Härkämäen kentän tienoilla. Kun Mälikkälän kartano perustettiin 1860-luvulla yhdistämällä kylän neljä taloa kartanoksi, rakennettiin kartano oletettavasti nykyiselle paikalleen.
Tarkastuksessa 2013 kylätontin vielä mahdollisesti jäljellä oleva osa oli heinitynyttä joutomaata. Pitkän heinän vuoksi havaintoja ei voinut juuri tehdä. Myllymäen pohjois-luoteisrinteessä oli havaittavissa ainakin kaksi, melko kookastakin kellarinpohjaa, jotka liittynevät Mälikkälän vanhaan kylätonttiin.
Vuoden 2020 inventoinnissa kylätontin alueella ei havaittu tapahtuneen muutoksia. Kylänpaikan alueelta havaittiin kivirakenteiden jäännöksiä. Kylätonttia ympäröivässä pellossa havaittiin melko paljon 1900-luvun aineistoa, jolloin kylä oli jo hylätty ja joka tämän vuoksi liittynee alueella pidempään olleeseen torppaan tai on kulkeutunut pellolle levitetyn lannan ja kompostijätteen mukana kauempaa. Vanhemmasta aineistosta erottui palanut savi, punasavikeramiikan muruset, tummanvihreä paksuseinäinen pullolasi, liitupiipun fragmentit ja palanut pii.

Myllytyry 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on pohjois-eteläsuuntainen myllypato, joka on eteläosastaan rakennettu maan- ja kivensekaisena, puron pohjoispuolella taas ladottu kivistä. Maan- ja kivensekainen myllynpadon osa on pituudeltaan 15 metriä, kivistä ladottu padon osa on pituudeltaan 20 metriä. Kivistä ladottu padon osa on näkyvältä osaltaan 3-4 kivikerrosta. Viisi metriä pohjoiseen purouomasta on ladonnassa havaittavissa 0,5 metriä leveä aukko, ilmisesti tulvaveden ohijuoksutusaukko. Myllypadon korkeus on 1 - 1,5 metriä. Myllypatoon (tai myllyrakennukseen) liittyviä hirsirakenteita havaittiin purossa padon kohdalla kahdessa rivissä 2-3 hirsikertaa, ne ovat kohtuullisen hyväkuntoisia.
Vuoden 1796-1804 Kuninkaankartaston karttaan jokseenkin tälle kohdalle on merkitty mylly. 1840-luvun pitäjänkartalla myllyä ei alueella ole. Myllynrauniot saattavat olla peräisin 1700-luvulta, mutta myöhäisempää ajoitusta ei voida sulkea pois - mihin voisi viitata edelleen säilyneet puurakenteet.

Myllytyry 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on pieni tervahauta, halkaisijaltaan noin 5 metriä. Tervahaudan ränni aukeaa länteen, joen parrasta kohti.

Haltinoja (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Paikalla on kolme kivistä ladottua hautaröykkiötä, jotka on ladottu pienistä kivistä, kooltaan pääosin 20-40 cm.
Röykkiö 1: Kooltaan 3 x 4 x 1 metriä. Röykkiö sijaitsee muinaisella lounaaseen aukeavalla kallionniemekkeellä.
Röykkiö 2: Röykkiö sijaitsee 35 metriä röykkiöstä 1 lounaaseen. Se on kooltaan edellistä pienempi (2 x 3 x 0,5 metriä) ja sijaitsee hieman alempana lähellä pellon reunaa.
Röykkiö 3: Röykkiö sijaitsee 20 metriä röykkiöstä 1 kaakkoon lähellä pellon reunaa. Se on edellistä epämääräisempi, mahdollisesti kysymyksessä on peltoraunio. Yleisilmeeltään se vaikuttaa kuitenkin enemmän ladotulta kuin peltoröykkiöltä. Röykkiön koko on 2 x 3 0,5 metriä.

Laukkavuori (Hautapaikat)
Historiallinen; Kivistä kasattu matala hautaraunio sijaitsee Laukkavuoren laella.
Röykkiöstä noin 60 m lounaaseen rinneterassilla, pystysuorassa kallioseinässä on kalliohakkauksia (yhteensä noin 23 kpl), jotka ovat 1700-1800 -luvuilla eläneiden henkilöiden nimiä ja nimikirjaimia. Kaiverruksia on löydetty kaikkiaan 7 eri maastonkohdasta, mutta sammaleen ja karikkeen alla niitä voi olla enemmänkin. Kaiverrukset ovat mitä ilmeisimmin pääosin 1800-luvun ensimmäiseltä puoliskolta. Ne sijaitsevat Laukkavuoren korkeimman kohdan länsi-lounaispuolella olevassa kallioisessa ja melko vaikeakulkuisessa maastossa, useimmat lähestulkoon pystysuorissa kallioseinämissä ja –pinnoissa. Pääosa kaiverruksista sijaitsee noin 20 x 16 metrin laajuisella alueella yhden kaiverruksen ollen niistä hieman erillään, noin vajaan parinkymmen metrin päässä.
Nimikirjoitukset ovat Suomen talousseuran ja Turun Akatemian piirissä toimineita ja Suomen talousseuran sihteerin Carl Christian Böckerin (1786-1841) liikemiestoimintaan vaikuttaneita henkilöitä. Talousseuran sihteerinä Böcker toimi vuosina 1813-1833. Kalliokirjoituksista laajin on ns. Böckerin suvun ”sukuselvitys”, jossa kaiverruksia on noin 2 x 2,7 metrin laajuisella alueella.

Norrskogen (243010049) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 8,3 x 8,1 m och är 1 m högt.
Kohde sijaitsee Norrskogen-nimisellä metsäalueella Västerängen-nimisestä peltovainiosta etelään. Aivan tämän vierestä kulkee polku. Metsä tämän ympärillä on havupuuvaltaista.
Loivalla mäellä tiiviinä ryhmänä sijaitsevien seitsemän suuren maakivien välisiin kapeisiin lomiin on ladottu kiviä useaan kohtaan, niin että kokonaisuus vaikuttaa epämääräisen muotoiselta yhtenäiseltä röykkiöltä. Maakivet ovat suuria, ja niitten korkeimmat laet ovat selvästi ylempänä röykkiön yläpintaa. Röykkiön läpimitta on noin 8 metrin luokkaa. Siinä erottui merkkejä kauan sitten tapahtuneesta penkomisesta. Uusia purkamisjälkiä ei erottunut.

Someron kivisakaristo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Someron kirkkopitäjä perustettiin ilmeisesti 1300-luvun lopulla tai hiukan aikaisemmin. Somero mainittiin asiakirjoissa ensi kerran 1449. Ilmeisesti seurakunnan toisen puukirkon yhteyteen rakennettiin kivinen sakaristo joskus 1490-luvun viime vuosina. Myöhemmin se oli edelleen käytössä 1668 rakennetussa ristikirkossa, pohjoisen ja itäisen sakaran välissä. Viimeinen kirkko tältä paikalta purettiin 1860-luvulla ja nykyinen tiilikirkko valmistui 1859 hieman etelämmäs.
Uusgoottilainen pitkäkirkko (1859) on rakennettu kalliolle lähelle keskiaikaista Someron kirkon paikkaa. Mäen juurella, vanhalla kirkkomaalla on sakariston lisäksi vanhan kellotapulin katettu alaosa (rak. 1779). Kirkkomaan vierellä on kaksi hirsistä lainamakasiinia (1758 ja 1828), 1930-luvun seurakuntatalo sekä 1950-luvun siunauskappeli.
Sakaristoa tutkittiin vuonna 1947 Muinaistieteellisen toimikunnan toimesta. Tuolloin mm. kaivettiin seinien viereen koekuoppia ja tarkasteltiin rakennuksen perustusta. Sakariston alla on vuonna 1840 muurattu viinikellari. Sakaristo on rakennettu 1490-luvun viime vuosina, ja se on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa.
Sakariston itäpuolella vielä 1814 sijainneiden kolmen hautakappelin maanpäälliset osat on tasattu ilmeisesti viimeistään 1880–90-luvuilla. Kumpumaisen topografian perusteella ainakin Rotkirch ja Ramsay-sukujen perhehautojen kohdilla on mahdollisesti ollut hautakappelit. Molemmissa perhehaudoissa on nyt maassa makaava, suuri paasi.

Katanpään linnake / pikku patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Katanpään linnake on Venäjän Suomenlahdelle rakentaman Pietari Suuren merilinnoitusketjun pohjoisin osa. Linnake sijaitsee Kustavissa Lypertön saarella, Katanpään niemessä. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1915 ja se valmistui 1917.
Linnakkeen alueella on neljä betonoitua tykkipatteria bunkkereineen, joista kaksi rakennettiin 1910-luvulla ja kaksi 1950-luvulla. Pattereita yhdistää mukulakivistä rakennetut tykkitiet ja teiden vieressä on kulkenut myös kapearaiteinen rautatie, joka on sittemmin purettu. Linnoitukseen kuului noin parikymmentä venäläistyylistä puurakennusta, joista suurin osa on säilynyt.
Linnakkeen päätehtävä oli meriväylien suojaaminen, eikä se koskaan osallistunut virallisiin sotatoimiin. Suomen itsenäistymisen jälkeen Katanpää toimi vartiolinnakkeena ja varusmiesten koulutuslinnakkeena. Saaressa toimi myös vankila vuosina 1930-1940.
Linnake siirtyi Metsähallituksen omistukseen vuonna 1999 ja avautui vierailijoille. Saaren 4 tykkiä on de-aktivoitu käyttäjäturvallisuuden takia.
Pikkupatteri: Tykkipatterissa on neljä avointa betonista valettua tykkiasemaa, joiden mitat ovat 7x8 m. Rintasuojan muodostaa louhittu kallionseinä, joka on sisäpuolelta tasoitettu betonivalulla. Tykkiaseman edessä oleva kallionpinta on valettu betonilla tasaiseksi ja loivasti kaareutuvaksi. Tykkiaseman perustat ovat olleet hirttä ja suurimmaksi osaksi lahonneet. Ampumatarvikekomerot ovat tykkiasemien välissä. Tykkiasemien takana on 3.7 m:n levyinen mukulakivipäällysteinen yhdystie. Tulenjohtopaikka on 3. patterin takana. Se on kallioon louhittu neliömäinen 2.5x2.5 m2:n tila, johon laskeudutaan portaita pitkin. Tulenjohtopaikka on avoin, yläreuna on hiukan tykkiasemien tasoa korkeammalla siten, että sieltä näkee esteettä merelle.

Meriniitynpuisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nokian tehtaiden vieressä Varesvuoren eteläpuolella ja Salitunojasta noin 200 metriä kaakkoon päin. Kalmisto on maantasainen polttokenttäkalmisto, jonka laajuus on vielä epäselvä. Löytöjen perusteella kalmisto ajoittuu roomalaisaikaan.

Kalvbergen (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee Nauvon keskustaan lossilta johtavan maantien nro 180 pohjoispuolella, tien ja meren välissä olevan korkean avokallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiön halkaisija on 5 metriä, mutta röykkiötä on hajotettu. Osa röykkiöstä voi olla koskematonta.

Metsärinteenkallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee korkean kallion laella, yhdellä sen korkeimmista kohdista kallion eteläreunalla. Maasto on metsäistä kallioaluetta, röykkiön kohdalla avokalliota. Kasvillisuus on havupuuvaltaista. Ympäristössä on myös luonnon kasaamia kivikoita. Kohteen läheltä kulkee metsäpolku. Rinteen juurella, kallion eteläkaakkoispuolella, sijaitsee Metsärinteen esihistoriallinen asuinpaikka (mj.rek.nro. 602010029).
Kalliolle rakennettu kiviröykkiö on kooltaan noin 6 x 4 x 0,5 m. Halkaisijaltaan 20-50 cm:n kokoisia pyöreitä luonnonkiviä on 1-2 kerroksessa. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peitossa. Röykkiö näyttää osittain hajotetulta, mutta on alkuperäiseltä muodoltaan ollut todennäköisesti pyöreä tai nelikulmainen ja selvästi ihmisen tekemä. Yhteen reunaan on tehty sekundääri ladelma, joka vaikuttaa rajamerkiltä. Mikään nykyinen raja ei kuitenkaan osu sen kohdalle.

Kuusiston kartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kuusiston kartanon historia liittyy Kuusiston linnan historiaan ja tiedetään, että alueella on sijainnut kartano, jonka tehtävänä oli huolehtia kuusiston linnan väen toimeentulosta ja ravinnosta.
Kartanon alkuperäistä sijoituspaikka ei tiedetä varmuudella, mutta sen oletetaan sijainneen samalla paikalla kuin nykyinen kartano. 1500-luvulla uskonpuhdistuksen ja Kuusiston linnan tuhoamisen jälkeen Kuusiston kartanosta tuli kuninkaan latokartano, joka erikoistui karjatalouteen.
1625 Kuusisto oli lyhyen aikaa läänitettynä Bielke ja Oxensterna suvuille. Se palasi kruunun haltuun vuonna 1642 ollen lyhyen aikaa valtaneuvos Seved Bååtin lahjatilana, mutta vuosina 1658 -1685 se oli Turun läänin maaherran palkkatilana. 1685-1691 Turun hovioikeuden presedentit saivat sieltä tulonsa, mutta vuodesta 1691 lähtien siitä tuli everstin virkatalo.
Vuonna 2019 suoritetussa valvonnassa, kartanon pihapiirissä olevan talousrakennuksen itä- ja pohjoispuolella saatiin maan muokkauksessa esiin joidenkin suurempien kivien pintaosia, jotka voivat olla vanhempien rakennusten perustuksia. Niitä ei otettu laajemmin esiin vaan ne jäivät uuden pintamaan tasoon.
Muinaisjäännöslaueen rajaus on tarkastettava maastossa.

Takaperkonmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsän reunassa; kohteen etelä-kaakkoispuolella on tehty juuri avohakkuut. Kohteen länsipuolella avautuu pitkänomainen peltoalue, jonka keskellä kulkee Orioja, joka luoteessa laskee Otajärveen.
Paikalla on pienen, maastossa heikosti erottuvan kalliotasanteen tai -nyppylän päällä kivira-kennelma, joka on selvästi ihmisen aikaansaama. Rakennelma oli tullut talven/kevään 2014 aikana esiin, kun myrskyn kaataman kuusen juurakko oli nostanut maata rakennelman länsi-reunasta, paljastaen selvästi ladotun rakenteen. Alueella tehtyjen hakkuiden yhteydessä tuu-lenkaato oli työnnetty takaisin paikoilleen.
Kasvillisuuden peitossa ollut kivirakennelma on pohja-alaltaan noin 5 x 5 metriä. Selvin ladelma on rakennelman länsireunassa, jossa kiviä on kahdessa kerroksessa siististi päällekkäin. Pienempiä kiviä on vielä aseteltu suurempien kivien lomaan. Rakennelman koilliskulma on hiukan rauennut ja kiviä on valahtanut maahan. Pohjoissivun muodostaa luontainen kallionkohouma, joten tätä puolta ei ole vahvistettu kivillä lainkaan.
Tarkastuksen yhteydessä rakennelman sisäpuolelle kaivettiin 4-5 pientä koepistoa. Turveker-roksen alta tuli esiin hyvin nopeasti kalliopinta, eikä minkäänlaisia ihmistoimintaan viittaavia merkkejä koekuopissa havaittu. Rakennelman lounais- ja koillisnurkissa olevat ikään kuin pienet maastonkohoumat paljastuivat koekuopissa kalliopinnoiksi, eivätkä esim. tulisijan paikoiksi kuten ensi alkuun vaikutti.
Rakennelman tarkoitusta tai ikää ei tarkastuksen perusteella pystytä määrittämään. Kohde sijaitsee tilojen Metsäkoivisto (400-443-9-17) ja Kalliomaa (400-443-9-50) rajalla, kutakuinkin nykyisen rajapyykin 12 kohdalla. Tämä antaa vaikutelman, että rakennelma voisi jollakin tavalla liittyä rajojen merkitsemiseen. Ainakaan mitään asumiseen viittaavaa ei paikalta tarkastuksessa löydetty.
Kasvillisuudesta (mm. rakenteen päällä olevan sammaleen paksuudesta) päätellen kohde ei kuitenkaan ole aivan nuori, vaan jonkin verran ikää sillä täytyy olla. Kohteen länsi-/eteläpuolella on esihistoriallisena aikana kulkenut vesireitti, mutta esihistorialliseksi rakennelmaa ei kuitenkaan tarkastuksen perusteella voida ajoittaa.

Hevoshaka (1000023695) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Turun Kakskerran saaren luoteispuolella Hevoshaka-nimisellä mäellä, lähellä Kakskerrantien ja Brinkhallintien risteystä.
Paikalla on ryssänuuni, joka sijaitsee mäen etelärinteellä, toinen pitkä sivu kallionpaljastumaa vasten. Pienehkö suorakaiteenmuotoinen uuni on koottu kulmikkaista samankokoisista kivistä. Kivet ovat sammaloituneita, mutta rakenne erottuu silti hyvin ympäristöstään. Muinaisjäännöksen ympäristöstä ei havaittu muita rakenteita, eikä alueelta tunneta
aiempia muinaisjäännöksiä.

Lintinpelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvensalon luoteisosassa, Syvälahden ja Jänessaaren kylien rajalla, Särkilahden pohjukasta noin 700 metriä koilliseen.
Paikalla on varsin jykevä rakennuksen kivijalka, kooltaan noin 5,80 x 8,80 metriä. Rakennus on muodoltaan vinkkeli ja sen pitkäsivu on luode-kaakkosuuntainen. Rakennuksen perustuksen kiviä on ainakin kahdessa kerroksessa, ja ne on ladottu varsin huolellisesti. Kivijalan paksuus on keskimäärin noin 0,60 cm:ä, mutta joissain kohdin jopa 0,85 cm:ä leveä. Kivet ovat pääosin paksun sammaleen peittämiä ja perustuksen sisällä kasvaa varsin suurikokoinen kuusi ja koivu.
Kivijalan luoteispäädyssä kiviä on ikään kuin rauennut tai valunut rinteeseen, ja tässä kohtaa rakennuksen tarkkoja rajoja onkin jonkin verran vaikea hahmottaa. Myöskään täysin varmaa oviaukkoa tai tulisijaa ei tarkastuksessa pystytty paikanta-maan. On kuitenkin mahdollista, että juuri nämä luoteispäädyn epämääräisesti levällään olevat suurehkot kivet ovat peräisin tulisijasta.
Kivijalasta noin 60 metriä länteen todettiin suurehko syvennys tai kuopanne, joka vaikuttaa vanhalta kellarikuopalta. Sen koko ulkoreunoista mitattuna on noin 5 x 5 metriä. Kuopan suuaukko on luoteeseen, ja siinä on havaittavissa muutamia isompia kiviä, jotka ovat mitä ilmeisimmin muodostaneet kellarin sisääntuloaukon.
Kivijalasta parisenkymmentä metriä kaakkoon on kaksi lähekkäin olevaa rajapyykkiä, joista toisessa on numero 4 ja toisessa numero 21. Näistä numero 4 liittyy nyt kyseessä olevaan palstaan. Uusintamaastokäynnillä marraskuussa 2014 paikannettiin vielä kaksi muuta rajapyykkiä (numerot 1 ja 3), jotka kuuluvat samaan palstaan. Rajapyykkiä numero 2 ei löydetty.
Kysymyksessä on Syvälahden rakuunan torppa 1700-luvulta, ks. välilehti Lisätiedot.

Pronssikautinen; Området är åker och skog som skärs av landsvägen. Boplatsen sluttar i SW riktning mot Majorsviken. Fynd från denna har påträffats på vardera sidan om vägen. Röset ligger på en liten åssträckning.
Mäntyvaltaisessa metsässä lähellä pihamaata on maapohjalle koottu kiviröykkiö, jonka pohjan muoto on loivaa C-kirjainta tai sulkumerkkiä muistuttava. Ladotut kivet ovat pyöreitä ja suurimmilta läpimitoiltaan noin 0,3 metriä, mutta jotkut kivet ovat sitä mittaa suurempia.
Pohjois–etelä-suunnassa röykkiön pohjan läpimitta on 6,5–8,0 metrin välillä riippuen siitä, luetaanko pohjoislaidalla oleva puolentoista metrin laajuinen harvan kiveyksen osuus mukaan röykkiöön kuuluvaksi. Leveyttä röykkiöllä on noin 5 metriä. Röykkiön yläpinta on muodoltaan tasaisen tai loivan kuperan väliltä, ja se on paikoin hieman epätasainen. Röykkiön korkeus on noin 0,4 metrin luokkaa. Paikoin tämän röykkiön ulkoreuna on säännönmukaisen kaareva, mutta pohjoislaita ja länsireuna ovat epämääräisemmät. Länsireuna näyttäisi olevan hieman sisään päin kaareva. Röykkiön eteläpuoliskossa on syvennys, mikä voi olla purkamisen tulosta.
Keskellä röykkiötä kasvaa yksi suurehko koivu, ja röykkiön sisällä on myös lehtipuiden vesoja. Sammal ja heinikko peittävät paljolti tämän röykkiön kiviä.

Lillgård (243010006) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse i skogen på mineraljorden, som mäter 13 x 13 m.
Kemiöstä Dragsfjärdiin vievän asfalttitien ojanreunaleikkaukseen rajoittuu metsän laidassa oleva kiviryhmä, jonka ulkoreuna metsän puolella on kaareva. Kiviryhmä on ehkä jäännös tietystä yksittäisestä hautarauniosta, jonka Volter Högman on maininnut vuonna 1886 olevan Mattkärrbyssä maantien vierellä. Kiviryhmästä näkyi sammalten alta vieri vieressä ja ehkä osaksi päällekkäinkin olevia noin 0,4–0,6 metrin läpimittaisia kiviä. Kiviryhmän läpimitta ojanreunaleikkauksen taitteessa oli noin viisi metriä. Kiviryhmä on maapohjalla.
Ojaleikkauksen pinta oli aivan umpeen kasvanut. Lähiympäristössä oli maan pinta laajalti hyvin näkyvissä. Metsämaa asfalttitien pohjoispuolella laskeutuu tieltä pohjoiseen päin. Muuta röykkiön näköistä ei pohjoiseen laskeutuvassa rinteessä erottunut. Paikalla oli hieman hakkuujätettä, mutta sitä ei ollut sellaisia määriä, että sen alle olisi voinut jäädä hautaraunion kokoisia kiviröykkiöitä näkymättömiin. Uusille peruskartoille on merkitty rinnettä vähän matkaa alas menevä kärrytie, joka päättyy rinteessä. Tieura erottui maastossa hyvin tämän kiviryhmän lähellä.

Berghem 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Boda mäter 8 m i diameter. Det ena är 0.8 m högt, det andra 1.2 m högt.
Mäen päällä lähellä peltovainion reunaa on vierekkäin kaksi pohjan muodoltaan pyöreää kiviröykkiötä. Niiden etäisyys toisistaan ulkoreunoista mitaten on 10 metriä, ja röykkiöt ovat toisiinsa nähden suunnilleen koillinen–lounas-suuntaisella linjalla. Röykkiö A on läpimitaltaan 7,5 metriä, ja se lienee koottu siihen mittaan vuoden 1886 kaivausten jälkeen. B on ehkä ollut ennen sen penkomista läpimitaltaan noin 8,2 metriä sellaiseksi entisöitynä. A on koottu kalliolle ja siihen on käytetty yleensä pyöristyneitä noin 0,15–0,6 metrin läpimittaisia kiviä. Kiviaines B:ssä on samantapaista kuin A:ssa. B:n keskeltä sen pohjaosasta pilkistää arviolta noin 0,8 metrin läpimittainen kivi. B ei ole paljaalla kalliopinnalla, vaan ohuen maakerroksen päällä.
A:ssa on keskellä penkomisjälki. A:n korkeus on rrunsas metri, mutta korkeus on voinut kasvaa, kun kiviä on nosteltu sivuun kaivettaessa keskelle kuoppaa. A:n reunalla kasvaa yksi suuri ja yksi pienempi mänty. B:n korkeus on nyt noin metrin luokkaa, mutta se on voinut kasvaa kivikkoa pengottaessa.

Berghem 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på en bergsklack mellan åkerfält. Det mäter 12.2 x 10.0 m och är 1.1 m högt.
Röykkiö on Tjudasta Gesterbyhyn vievän tien pohjoislaitaan rajoittuvalla pienellä kalliolla, jonka koillisrinteen juurella on Trotbyn ja Gesterbyn raja, jonka takana kallion lähellä on pihamaa. Kallion lounaisella sivulla on Museoviraston asettama lyhyt muinaisjäännöksen merkkipaalu. Tässä röykkiön pohjan muoto on pyöreä. Reunimmaiset kivet oli paikoin ladottu huolella reunakehäksi. Röykkiössä näkyy vanhoja purkamisjälkiä. Kiviä näyttää heitetyn röykkiöstä alarinteeseen lännen puolelle. Näkyvissä olevien kivien suurimmat läpimitat ovat noin 0,3–0,5 metriä. Kiviaines röykkiössä on hieman pyöristynyttä. Röykkiön läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 8,6 metriä.

Vretaflyen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Etelään laskeutuvan laajan mäen rinteen alaosassa on kivilatomus kahden matalan pienen kallionnokan huipun välisessä pienessä notkelmassa. Kivikerroksia on pääosin yksi. Keskikohdaltaan latomus saattaa olla purkamalla madallettu; ja mahdollisesti tämän etelälaita on levinnyt puretuista kivistä. Latomukseen on sijoitettu yleensä hieman pyöristyneitä kiviä, joiden suurin läpimitta on noin 0,15–0,4 metriä. Latomuksen pohjan muoto on lähinnä soikiomainen. Sen läpimitta itä–länsi-suunnassa on noin 8,6 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa on noin 10,2 metriä.
Latomuksen kivissä on jäkälä- ja sammalrenkaita, ja sammalta ja ruohoa on paikoin kivien päällä. Latomuksen pohjoislaidalla kasvaa paksu petäjä.

Djupdalen (1000024157) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Tolvsnäsissä meren ja pienen Skogträsketin järven välille jäävällä maakannaksella on vierekkäisiä mäenharjanteita, ja niistä yhden huipulla on kiviraunio. Raunion sijaintikohdalta näkyy meri puuston välistä. Mäen huipun ja Skogträsketin järven välillä on Djupdalen-niminen laakso.
Röykkiön pohjan muoto on soikea, ja sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 7,9 metriä ja itä–länsi-suunnassa 8,8 metriä. Nykyisellään röykkiön korkeus on arviolta 0,7 metrin luokkaa. Raunion pohjan ulkoreuna on muodostettu säännöllisen kaarevaksi. Röykkiön näkyvissä olevat kivet ovat suurimmilta mitoiltaan yleensä noin 0,15–0,3 metriä, ja kivet ovat pyöristyneitä. Röykkiö on koottu maapohjalle. Röykkiön päällys on ehkä ollut säännöllisen kupera, mutta siinä on keskellä noin 2,2 metrin läpimittainen sammaltunut purkamisjälki.

Brantbergen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tämä todennäköinen kivilatomus on pienen ja jyrkän kallionnokan huipun vieressä sen kallionnokan pohjoiseen laskeutuvalla sivulla. Kiviä on noin 4,0 metrin pituisella ja noin 2,2–2,9 metriä leveällä alalla epämääräisen pitkänomaisena matalana rykelmänä. Kivet ovat lähinnä pyöristyneitä, ja niiden tavallinen suurin läpimitta näyttäisi vaihtelevan rajoissa 0,1–0,3 metriä. Kiviä kallionnokalla on vain yhdessä kerroksessa, joka sekin on osaksi hieman puhkonainen, joten poikkileikkaus ei ole säännöllinen muodoltaan.

Mölnkärret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kallionharjanteiden välisessä solassa erottuu rengasmainen matala sammalen peittämä ura. Sen renkaan halkaisija on noin 9,6 metriä. Ura lienee syntynyt siten, että pyöreän hiilimiilun ympärille on luotu peittomaata miilun reunoilta.

Bötesberget 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Nimi Bötesberget voi johtua mäelle rakennetusta vartiotuliroviosta. Lakialueella ei kuitenkaan huomattu mitään merkkejä tulen haurastuttamasta kalliosta, mutta sen itäpäässä on lohkareisista luonnonkivistä kasattu pienen suorakulmaisen uunin jäänne. Tästä etelään, kahden kallionnokan välille on kasattu laattakivistä matala aitamainen latomus. Laattakiviä on siinä useita kerroksia päällekkäin. Latomuksen suurin pituus on 2,7 metriä, ja sen leveys noin 1,5 - 2 metriä. Latomuksen pitkän sivun pituussuunta on 100 astetta eli 280 astetta kompassista luettuna.

Katsholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Hankoniemestä pohjoiseen ja Särkisalosta etelään, Pettu -saaren eteläosan luona Katsholmen -niemen itäpoukamassa.
Poukamassa lähellä rantaviivaa 0,5 - 1,5 metrin syvyisessä vedessä on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Hylyn keula on lähellä rantaviivaa ja perä on noin puolentoista metrin syvyydessä. Aluksesta on jäljellä keularanka, kylkikaaria ja alimpia kylkilautoja, jotka ovat pohjamutaan painuneina. Keularangan vahvuus on noin 20 x 20 cm. Kaarten vahvuus on noin 15 x 10 cm. Rakenneosia on kiinnitetty toisiinsa puutapeilla, joiden halkaisija on noin 3 cm. Hylyn osien joukossa on myös pyöröpuu, joka saattaa olla takilasta peräisin. Hylystä irronneita rakenneosia on sen ympäristössä. Hylyn materiaali vaikuttaa männyltä (havupuulta), ei tammelta. Hylyn jäljellä olevan osan pituus on vajaat 20 metriä ja leveys on noin viisi metriä. Hylyn keskiosassa on havaittu muutamia tiiliä.
Katsholmenin niemi on ollut aiemmin saari. Tämä näkyy muun muassa vuoden 1698 kartassa. Petun Norrvikenissä tiedetään olleen vanha laivanrakennuspaikka ainakin 1800-luvulla. Särkisalolaisten tiedetään purjehtineen pitkin rannikkoa jo keskiajalla.
Hylky löytyi 1990-luvulla tuulastuksen yhteydessä sattumalta. Hylyllä tehtiin kajoamatonta dokumentointia 2015 Museoviraston myöntämällä tutkimusluvalla.

Hamnholmssundet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två skeppsättningar är belägna på ett högt berg på Purunpää udden mittemot Judasholmen vid Hamnholmssundet. På E sidan av bergskrönet finns två små försumpningar och på E sidan av dem en N-S-gående bergsrygg, på vilken gravarna byggts.
N graven är närmast en skeppsformig stensättning, som är ca 11 m lång och vid mitten ca 4,7 m bred. Vid byggandet av graven har man tydligen använt sig av en förhöjning i berget för att få mera volym åt graven och minska behovet av lösa stenar. Skeppssättningens W kan harfallit sönder, E kanten förefaller att vara bättre bevarad. I den mera intakta N delen finns flera flata stenhällar som kantstenar och N spetsen av skeppssättningen bildas av en spetsig triangelformad flat sten. Även i gravens S del finns flata stenar, men närmast ovanpå de övriga stenarna på gravens yta.
På S sidan av föregående, nästan helt övervuxen och täckt av några torra träd en närmast linsformad sättning, men mera ihopfallen än föregående. Dess längd är 4 m och bredd ca 3 m.
Avokalliolla on kiviä siten, että niitä näyttää olevan kahtena pohjanmuodoltaan suunnilleen soikiomaisena latomuksena, jotka sivuavat toisiaan, ja niiden molempien kivilatomusten pituusakseli on suunnilleen yhdellä ja samalla suoralla linjalla. Pohjoisemman kivilatomuksen pohjoinen pää on selvästi kärkevä (näkyy yksityiskohtakuvassa DT2013:39:109). Kun samassa latomuksessa on hieman kärkevä kohta myös vastakkaisella laidalla, niin ääriviivoissa on jonkin verran laivamaista muotoa. Eteläisempi latomus on pohjoislaidaltaan suippeneva, ja juuri tämä pohjoislaita liittyy toisen latomuksen reunaan. Kokonaisuus muistuttaa kahdeksikon numeroa. Pohjoisemman latomuksen leveys sen leveimmältä kohdalta on 4,5 metriä, ja pituutta latomuksella on 11,0 metriä. Eteläisemmän latomuksen levein kohta on 2,7 metrin levyinen, ja eteläisemmän latomuksen pituus on noin 7 metriä. Latomusten korkeutta on vaikea määrittää. Niiden päällyspinnat ovat muodoltaan epätasaiset. Kiviä on kummassakin 1–3 kerroksessa. Pohjoisemman latomuksen sisältä näkyy paikoin kallio; ehkä sen kivikkoa on pengottu joskus. Kiviä on ehkä siirrelty pohjoisemman rakenteen sisällä ja viskottu sen ulkopuolellekin. Selviä purkamisjälkiä ei eteläisemmässä latomuksessa erotu. Eteläisemmän latomuksen lähettyvillä ei erotu ainakaan kovin monia sellaisia kiviä, joiden voisi arvella olevan latomuksesta purettuja.
Kivet pohjoisemman latomuksen sisällä ovat enimmäkseen pyöristyneitä ja noin 0,1–0,4 metrin läpimittaisia. Joitakin laattakiviä on myös saman latomuksen kiviaineksen joukossa, ja niistä suurimmat ovat noin 0,6 metrin läpimittaisia. Eteläisemmässä latomuksessa on samantapaista kiviainesta kuin toisessakin, mutta laattakiviä ei ole eteläisemmässä niin paljon kuin toisessa. Kalliopinnassa saattaa olla syvennys niillä paikkeilla, missä eteläisemmän latomuksen pohjoislaita on, ja saattaa olla, että saman latomuksen länsilaidankin alla on kallion syvennys.

Benholmen 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Sammaleen ja turpeen peittämä jatulintarha Benholmenin saaren pohjoisosassa. Kuiva kangasmetsä rantaan laskevassa loivassa rinteessä.
Laakealla tasaisella NE laskevalla kallionpinnalla on osaksi sammaleen alla näkyvissä (näkyviltä osin) pääasiassa särmikkäistä kivistä ladottuja samankeskisiä kivikehiä, joiden muodostamaa rakennetta ei erota yksityiskohtaisesti. SW-, S-, SE-, E- ja NE-reunat erottuvat kiviriveinä. NE-sektorissa on kalliinpinnassa notko, jonka kohdalla reuna on epämääräinen.
Käytävät näyttävät kulkevan notkon läpi kaltevasta pinnasta huolimatta. NW-osassa kiveys puuttuu kokonaan. Keskiosassa erottuu U:n muotoinen rakenne, joka aukeaa etelään, mahdollisesti labyrintin ydin. Sen N-puolella oleva käytävä näyttäisi myötäilevän U:n muotoista rakennetta. Lappeelleen pystyyn nostettuja kiviä on S- ja SE-reunoissa sekä keskellä. Hyvin säilynyt. Mitat 8.5 m ja 9.2 m (N-S).

Benholmen 3 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Tomtning-jäännös: 2-3 metrin korkea jyrkänne, jonka alla 5 metriä pitkä ympärimuotoinen kivetys. Ei tarkastettu maastossa.

Torpstranden (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kolme tai neljä pientä ja matalaa kivilatomusta kallioalueella. Latomukset ovat erittäin vaatimattomia, mutta silti selvästi ihmistekoisia. Kivikerroksia latomuksissa on vain noin yksi. On mahdollista, että latomus 1:sestä (jolle on annettu kohteen pääkoordinaatti) on valunut kiviä alemmalle kalliotasanteelle. Siksi on epävarmaa, onko kohteessa neljä erillistä vaiko kolme kivilatomusta. Latomus 4 on pitkänomainen, pituudeltaan noin 5 metriä.

Leikkipuisto 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Paikalla on pieni kalliopaljastuma hoidetun nurmikentän reunalla. Kallionpaljastumalla on kaksi varmaa ja yksi epävarma kuppi. Kupit ovat paljastuman korkeimmalla kohdalla. Kupeista etelään on maapeitettä, joka saattaa olla osittain kasattua. On mahdollista, että kuppeja on maapeitteen alla lisääkin.

Pukkila (1000024487) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pukkilan kartanon historia ulottuu 1400-luvulle saakka. Bock suvun tiedetään omistaneen kartanon vuosien 1540-1720 välisenä aikana. Aiemmin päärakennuksena olleen sivurakennuksen alla sijaitsee 1600-luvun holvattu kellari. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1762.
Pukkilan kartano sijaitsee Kaarinan Piikkiössä, junaradan koillispuolella. Keskiajalta peräisin oleva Suuri maantie eli Kuninkaantie kulkee sen läheltä. Kartanon historia alkaa viimeistään 1400-luvun lopulla, sillä ensimmäiset maininnat kirjallisissa lähteissä ovat vuodelta 1470, jolloin tuomiorovasti Maunu Särkilahti osti Jaakko Jaakonpojan osuuden rälssitilasta. Kartanon nimi on peräisin Bockin suvulta, jonka hallussa kartano oli 1540-luvulta 1720-luvulle. Isovihan aikana (1713-1721) venäläiset polttivat kartanon rakennuksineen ja se jäi autioksi. Vuonna 1726 kartano päätyi Lars Johan Ehrenmalmin omistukseen ja parin muun omistajan jälkeen se päätyi Christoffer Johan Rappen haltuun, joka rakennutti nykyisen päärakennuksen v. 1762. Rappen hallussa kartano oli parikymmentä vuotta. Sen jälkeen kartano koki muutaman omistajan vaihdoksen kunnes Muinaistieteellinen toimikunta, myöhemmin Museovirasto, lunasti sen. 2010-luvulla valtion museokiinteistöt päätyivät Senaattikiinteistojen haltuun, jolta nykyinen omistaja osti Pukkilan vuonna 2017.

Keetterinmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee aivan Kaarinan ja Turun rajalla, rajasta vain noin 10 metrin päässä, Aurajoesta noin 450 metriä luoteeseen. Löytöpaikka on metsäistä moreenirinnettä Keetterinmäen luoteisrinteellä. Rahat löytyivät kohti avokalliota kulkevalta metsäpolulta ja sen varrelta.
Kätkö löytyi metallinetsimellä syyskuussa 2014. Löydettäessä rahat eivät olleet yhdessä rykelmässä, vaan niitä oli hajallaan noin 7 metrin pituisella matkalla polun varrella, noin 10–15 cm:n syvyydessä nykyisestä maanpinnasta. Pääosa rahoista löytyi metsäpolulta, mutta muutamia rahoja löytyi noin 1-1,5 metrin etäisyydellä polusta. Tarkastuksessa paikalla ei havaittu mitään kalmistoon viittaavaa.
Kätkö sisältää yhteensä 26 rahaa tai rahan fragmenttia. Kokonaisia rahoja on 16 kpl, loput ovat enemmän tai vähemmän fragmentoituneita. Rahojen kunto vaihtelee; osa on erinomaisessa kunnossa ja osa tunnistamattomissa kulumisen ja/tai fragmentoitumisen vuoksi. Kätkö sisältää pelkästään länsimaisia rahoja, sisältäen hyvin tyypillisiä rahoja, kuten englannin kuningas Ethelred II ja saksalaisia Otto ja Adelheid –tyypin rahoja. Rahojen joukossa on yksi raha, joka on erityisen mielenkiintoinen. Se on Ethelred II rahan skandinaavinen imitaatio.
Kätkö ajoittuu viikinkiajan (800–1050 jKr.) loppupuolelle, 1000-luvun ensimmäiselle puoliskolle. Jonkinlainen ajallinen kiinnekohta saadaan vuodesta 1036 eli kätkössä on muutamia rahoja, joita on alettu lyödä vasta vuonna 1036, joten ainakaan ennen tätä rahat eivät ole voineet joutua maahan.
Polku- tai tieura, josta rahat löytyivät, on merkitty jo 1800-luvun lopun senaatinkarttaan. On täysin mahdollista, että 1800-luvulla käytössä ollut, Ravattulasta Haagaan kulkenut kulku-ura on ollut olemassa jo rautakauden lopulla.

Paltanmetsä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ympäristön kuvaus: Uudistuskypsä kuusivaltainen metsä, etelään avautuvan hiekkarinteen loivasti viettävä terassi, joka rajautuu idässä kalliopaljastumaan.
Kohteessa on vanha muodoltaan epäsäännöllinen hiekkakuoppa, jonka halkaisija vaihtelee 4-10 metrin välillä. Kuopan pohjoistörmässä erottuu tuore mäyrän kaivama kolo, jonka pintahiekassa erottui saviastian pala. Hiekasta löytyi lisäksi iso kvartsi-iskos ja noin 20-30 cm vahva likamaakerros, jossa oli palaneita kiviä. Kyseessä lienee tulisijan jäännös, joka oli osittain tuhoutunut hiekanotossa. Koepistossa hiekkakuopan reunan tuntumassa paljastui vastaava kerrostuma koskemattoman maan puolella. Ympäristöön tehdyt koepistot olivat löydöttömiä. Maastoa tarkasteltiin useamman hehtaarin alalla tehden koepistoja ja tarkastamalla tuulenkaatoja, mutta alueelta löytyi ainoastaan yksi kvartsi-iskos, joka sijaitsee kohteelta noin 150 metriä itään (Paltanmetsä 2).
Löytökorkeuden ja löytöjen perusteella kyseessä on kivikautinen asuinpaikka. Kivikaudella alue on ollut salmen etelärannalla sijaitseva ilmeisesti pienialainen leiri- tai asuinpaikka. Se on rajautunut rantavyöhykkeelle eli sille kapealle rinneterassille, jossa se nyt sijaitsee. Itäpuolella se rajautuu kallioon, pohjoisessa nousevaan rinteeseen ja kallioon, lännessä vetiseen maahan ja etelässä muinaiseen merenrantaviivaan.
Vuonna 2017 alueella havaittiin tuulenkaatojen yhteydessä kvartsi-iskos ja mahd. kaavin sekä palanutta kiveä.

Vuortenpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuortenpään kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Piikkiön kirkosta 3,1 km koilliseen, Turku-Helsinki moottoritien pohjoispuolella, Hepojoen sillasta 800-1000 metriä koilliseen. Vuorenpää on metsäharjanne Hepojoen itärannalla. Sen maasto on kumpareista metsää ja suota. Maaperä vaihtelee hiekasta ja moreenista kallioon. Harjanteella on myös käytöstä poistettuja hiekkakuoppia. Harjanteen itäpuolella moottoritien pohjoislaidalla on kapea peltokaistale. Asuinpaikka sijaitsee harjanteen koillisreunalla ja notkelmassa sen itäpuolella.
Asuinpaikan osia on löytynyt tarkastuksessa vuonna 1984 ja 1995 Piikkiön kunnan inventoinnissa, jolloin havaittiin Makarlan sorakuopan pohjoispuolella, koilliseen viettävällä rinteellä rantaterassin päällä ja rinteessä kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä kulttuurikerrosta (KM 29088:1-7). Hiekanotto alueelta näyttää loppuneen ja kuopat ovat kasvamassa umpeen. Makarlan puoleisen kuopan alue maisemoitu. Joissakin yhteyksissä Makarlan puoleinen osa asuinpaikasta on yhdistetty Ojalan hiekkakuopan asuinpaikkaan, joka sijaitsee täältä n. 1,5 km koilliseen. Vuonna 1999 löytyi uusi löytöalue moottoritien pohjoislaidassa olevalta pellolta. Välimatkaa aiempiin löytöpaikoihin on noin 200 metriä kaakkoon. Löytöalue nimettiin uudeksi asuinpaikaksi Vuorenpää 2, koska se erottui selvästi aiemmista löytöalueista.
Vuonna 2014 harjanteen itäpuolella oli hakattu metsää ja laajalta alueelta aiempien löytöalueiden välistä poimittiin pintapoimintana runsaasti kivikautisia löytöjä (KM 40286). Löytöalueen laajuus on noin 330x280 metriä. Se sijoittuu Vuorenpään harjanteen ja sen koillispuolisten pienempien mäkien väliseen notkelmaan. Alueelle on tehty runsaasti syviä ojia, tiepohjia sekä ilmeisesti metsänhoitoon liittyviä kuoppia. Kaikkia paljastuneissa kohdissa havaittuja löytöjä ei ole otettu talteen, havainnoista ja löydöistä on gps-mittaukset (kartta ja taulukot verifikaatissa). Eteläisimmät löydöt ovat aivan pellon laidasta, läntisimmät vain muutaman kymmenen metrin päästä vuoden 1999 löytöalueesta, itäisimmät ja korkeimmat itäpuolisen mäen kalliopaljastumien reunoilta. Yksittäinen luulöytö on vielä tästä noin 200 metriä itään (jätetty rajauksen ulkopuolelle).
Asuinpaikan laajuusarvio perustuu pääosin vuoden 2014 pintalöytöihin, sisältäen myös aiemmat havainnot. Vuorenpää 2 on yhdistetty alakohteeksi. Keskikoordinaatti on runsaasta löytökohdasta mitattu löytöpiste nro 173, josta on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, keramiikkaa ja palanutta luuta. Keramiikka on hyvin huokoista ja orgaanissekoitteista.
Vuonna 2022 toteutetussa koekaivauksessa selvitettiin kohteen laajuutta. Tutkimuksissa alueen koillisreunasta havaittiin merkkejä myös rautakautisesta käyttövaiheesta.

Haborsberget (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Strömman kanavasta noin 2,4 km luoteeseen. Paikka on loivasti etelään laskevaa hiekkapohajista metsärinnettä, joka on lähiaikoina, todennäköisesti vuoden 2014 aikana, avohakattu. Kohde on aikoinaan sijainnut muinaisen lahdenpoukaman pohjukassa.
Löytöpaikka sijaitsee Haborsbergetin etelä-kaakkoispuolella kulkevan metsätien eteläpuolella. Paikalta poimittiin tarkastuksessa 2014 noin 90 x 40 metrin laajuiselta alueelta, muokatusta maanpinnasta saviastianpaloja.
Löytöjä ei määrällisesti ole kovin paljon, joten vaikutelmaksi jäi, että tarkastuksessa ei osuttu aivan asuinpaikan ydinalueeseen. Mahdollisesti nyt löydetyt saviastianpalat voivat olla esimerkiksi asuinpaikan reuna-alueelta. Keramiikka ajoittunee aikavälille varhaismetallikausi – rautakausi, mutta koska palat ovat koristelemattomia, on tarkemman ajoituksen määrittäminen vaikeaa.Paikalta otettiin talteen myös yksi mahdollinen kivilaji-iskos sekä ikään kuin näytteenomaisesti yksi hiekkakiven kappale.
Lisäksi metallinetsimellä löytyi alueella olevan suurehkon maakiven juurelta rautaesineen katkelman, todennäköisesti kysymyksessä on veitsen teräosa. Esineen ajoitus on toistaiseksi avoin, eikä sen yhteydestä muihin löytöihin ole varmuutta.

Korolaxviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maakuopat sijaitsevat ent. Paraisten Ålönsaaren länsirannikosta lounaaseen työntyvän Kalkholmenin niemen itärannalla Korolaxvikenin lahden puolella. Kuopat sijaitsevat rantavyöhykkeellä.
Hevosenkengän muotoinen, kaakko-luodesuuntainen rakenne 1 sijaitsee melko jyrkässä rinteessä venevajan vieressä. Sen kokonaislaajuus on noin 6x5 m. Maavallit ovat noin 2–3 m leveät, sisäpuolelta noin 1–2 m korkeat, päällä kasvaa isoja mäntyjä. Rakenteen suuaukko on noin 1,5 m leveä. Kuopan sisäpituus (suuaukosta rakenteen perälle) noin 3–4 m ja leveys 2–3 m. Kuoppa on täytetty risuilla. Rakenne on hyvässä kunnossa. Noin 8 metriä rakenteesta 1 luoteeseen sijaitsee hevosenkengän muotoinen rakenne 2. Se on samansuuntainen kuin rakenne 1. Keskellä sijaitsevan painanteen koko on noin 2x1 m. Maavallien leveys on noin 2 m. Takaosassa, vallin ulkoreunassa on näkyvissä suorakulmaista kivilatomusta.

Gropen 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Laaja historiallisen ajan kalkkikivilouhosten alue. Louhoskuopat (11 kappaletta) ja muut niihin liittyvät muut rakenteet sijaitsevat miltei 2 kilometriä pitkänä nauhana. Useat louhoksista ovat nykyisin täyttyneet vedellä.
Simonbyn päätien ja saaristotien risteyksen pohjoispuolella koillislounaissuuntaisena
nauhana ainakin 11 louhosta, joista suurimmat sijaitsevat jonon lounaisosassa. Koko louhosjonon pituus on noin 1800 metriä. Louhos 1 sijaitsee vanhan Simonbyntien länsipuolella, pellon ja nykyisen päätien välissä. Sen pituus noin 110 m, leveys 20 m, mutta se on matalahko. Sen pohjoispuolella on jätekivikasa ja pohjalla on vettä sekä jätteitä. Louhos 2 on näistä komein. Siinä on pystysuorat seinämät. Se on 415 m pitkä ja leveys vaihtelee 25–35 metriin. Sen länsiosan pohjoispuolella on kookkaita jätekivikasoja. Syvyyttä ei voi määrittää, koska pohjalla vettä. Louhos 3 on 290 m pitkä ja 20–30 m leveä, pystysuorat seinämät, pohjalla on vettä. Louhoksen 2 ja 3 välissä on kaksi kookasta jätekivikasaa, joista yhden länsiosassa on mahdollisesti rakenne, ehkä kalkkiuuni, mutta sijainti ei ole tyypillinen. Kumpare on lievästi hevosenkengänmuotoinen ja sen keskellä on kuopanne, jossa on aukko lounaispuolella. Kuopanteen leveys on 2 m, ei varmasti ladottuja kiviä näkyvissä.

Ekbacka (1000025141) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Alueelta oli olemassa tieto, että Nedergårdin tilalla on uuni kalkkilouhoksen lähellä,
omassa rannassa (Kroneld 1950. 28, ks. lisätiedot).
Inventoinissa 2013 alueelta ei havaittu merkkejä kalkkiuunista. Stornäsetin koillisosan laella on noin 11 x 9 metrin kokoisella alueella kaksi vierekkäistä, pientä, suorakulmaista louhosta, jotka ovat 1–2 m syviä. Mahdollisesti pieniä louhoksia on metsässä enemmänkin.
Tulkinta: Kaksi pientä kalkkikivilouhosta, jotka kuulunevat samaan suoneen Paltbackenin louhosten kanssa.
Karmströmmenin eteläranta on sillasta peltoon saakka melko voimakkaasti muuttunut mökkirakentamisen seurauksena. Rantametsä pellosta itään, aina seuraaville mökeille saakka on sen verran jyrkkä, että kalkinpolttouunia sinne on tuskin rakennettu. Toinen mahdollisuus on, että se rakennettiin aivan vesirajan tuntumaan, mikä olisi poikkeuksellista, ja se olisi tuhoutunut rantatietä rakennettaessa.

Nedergård 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kroneldin (1950, 28, ks. lisätiedot) mukaan Nedergårdin tilalla oli uuni kalkkilouhoksen lähellä, omassa rannassa.
Inventointihavainnot 2013: Nedergårdin tilan päärakennuksen koillispuolella on U:n muotoinen kalkkikivilouhos. Louhoksen koko on noin 40x20 m. Seinämät korkeimmillaan noin 2–3 m. Suuaukko sijaitsee rannan puolella koillisessa.
Nedergårdin isännän mukaan kalkkia louhittiin 1950-luvulle saakka. Tila lohkottiin Hyvilemmin tilasta vuonna 1925.

Paltbacken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Itä-länsisuuntainen katkonainen kalkkikivisuoni on kaivettu neljänä kookkaampana
ja kahtena pienempänä louhoksena, joista yksi oli huomattavasti kauempana muista, noin 120 m päässä etelään.
Louhos 1: on noin 70 m pitkä, 25–30 m leveä, seinämät useita metrejä korkeat. Suuaukko sijaitsee itäpään pohjoisosassa. Louhoksen eteläosaan on heitetty kotitalousjätteitä. Pohjalla on vettä ja nuorta kuusikkoa.
Louhos 2: Seinämät ovat 2–4 metriä korkeat, pituus 34 m, leveys n. 15 m, jätekivikasa mukaan lukien. Metsänraivauksessa on kaadettu puita louhoksen itäosaan. Louhos loivenee itää kohti, suuaukko on itäpäässä. Porausjäljet ovat tasapaksuja ja leveitä. Louhoksen pohjoisreunalla on pitkänomainen kasa jätekiviä.
Louhos 3: Pituus on noin 40 m, leveys 10–20 m, seinämät useita metrejä, noin 7–
10 m korkeat. Pohjalle on heitetty metsänraivausjätettä, risuja ja rankoja sekä muutama tynnyri. Porausjäljet ovat tasapaksuja ja leveitä. Seinämissä on jäänteitä kalkkikivestä. Louhoksen länsipäässä, sen ulkopuolisessa rinteessä on kookas jätekivikasa, halkaisija 10–15 m. Hiljattain metsäkone kieräyttänyt muutaman kiven pois paikaltaan. Kivikasan alapuolinen rinne on melko jyrkkä, joten paikka vaikuttaa epätodennäköiseltä kalkkiuunin paikalta. Lisäksi keskellä ei ollut tyypillistä tyhjennetyn uunin kuoppaa.
Louhos 4: Pituus on noin 20 m, leveys on 2–5 metriä, syvyys 2–3 m. Suoni kulkee rinteen myötäisesti, koillis-lounaissuuntaisesti. Seinämissä ei näy porausjälkiä, louhoksen koillispäässä on jätetynnyri. Louhoksen lounaispäässä on kapea kannas, jonka eteläpuolella louhos jatkuu matalana vielä jonkin matkaa.
Louhos 5: Sijaitsee aivan rannassa ja se on luoteiskaakkosuuntainen. Jyrkissä seinämissä ei havaittu porausjälkiä. Koko: noin 35 x 12 m.
Louhos 6: Pieni, kaksiosainen ja matala louhos mäen laella. Koko on noin 7x5 m. Paltbackenin länsirinteessä ei ollut merkkejä Kroneldin mainitsemista kalkkiuuneista.
Kalkkikivilouhoksia ja ainakin kaksi niihin liittyvää jätekivikasaa. Rannassa sijaitseva louhos 4 mahdollisesti louhittu ennen 1700-lukua. Kroneldin maintisemat länsirinteen kalkkiuunit tuhoutuneet mahdollisesti rantatietä rakennettaessa tai sähkölinjaa paikan yli vedettäessä.

Kalkudden 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paraisten luonnoninventoinnissa kuvataan kaksi suurta louhosta Paltbackenista
länteen paikassa nimeltä Rompalaudden. Louhosten mitat: 100x 20–60 ja 50 x 10 m. Suuremman louhoksen eteläreunalla on maauuneja. Louhinta lakkasi Pettibyssä 1900-luvun alkupuolella. (Luonnoninventointi 1978, 114).
Inventointihavainnot 2013: Rannassa havaittiin yksi iso louhos, jonka haara jatkui länteen kapeana ja jyrkkärinteisenä. Tämän haaran jatkeena oli rinteessä ainakin 3–4 pienempää kapeata louhosta. Läntisimmän louhoksen ääripään koordinaatit: N=6 693 772, E= 233 404. Suuren louhoksen kaksi suuaukkoa sijaitsivat niemen luoteisosassa. Koko alueen laajuus: 230x 5–70 m, syvyys 1–20 m.
Tulkinta: Ainakin 4 kalkkikivilouhosta.

Kalkudden 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Louhosten (Kalkudden 1) pohjoispuolella, niemen luoteisrannalla on neljä rakenteen jäännöstä.
Näistä itäisin (rakenne 1) on sisäosiltaan selvästi pyöreä, kylmäladottu rakenne, jonka sisähalkaisija on 3,60 m. Koko pyöreähkön maakummun halkaisija on noin 10 metriä ja se oli luoteis-kaakkosuuntainen. Rakenteen sisäseinämiä on säilynyt noin 1 metrin korkeudelle asti. Etelä/lounaisseinämässä rakenteen sisäpuolella on näkyvissä 60 cm leveä aukko, jonka alkuperäistä korkeutta ei voinut mitata. Aukko oli näkyvissä myös ulkopuolella. Molemmin puolin rakennetta rinteen ja uunin yhtymäkohtaan kivistä on ladottu suorakulmainen nurkkaus. Rinnettä oli pengerretty ja kivetty kyseisen ja seuraavan uunin välillä. Etäisyys seuraavaan uunin on noin 9 m. Niiden välissä on kesämökin grillipaikka.
Rakenne 2 sijaitsee rinteessä kesämökin alapuolella ja se on osaksi täytetty mökin terassia rakennettaessa. Säilyneen pyöreähkön maavallin kokonaishalkaisija on noin 10 metriä. Rakenteen sisäosa on suorakulmainen ja rinteen puoleinen osa on peitetty maalla. Sen rannansuuntainen sisäleveys on 5,5 m, korkeus 0,5-1,5 m. Suuaukkojen paikkaa ei voi erottaa. Rakenne on kylmämuurattu. Etäisyys rakenteen 2 ja 3 välillä on noin 30 metriä. Rakenteen lounaispuolelta nousee tie mökille.
Rakenne 3: Kookas pyöreähkö maakumpu, jonka keskellä on matala painanne. Vallien päällä kasvaa mäntyjä ja keskellä nuoria kuusia. Rannansuuntainen pituus noin 10 metriä, leveys noin 6 metriä. Sisärakenteiden muotoa ei voi erottaa. Rannan puolella on mahdollisesti kivilatomusta hieman näkyvissä. Rakenteen lounaispuolella rinteen ja rakenteen yhtymäkohdassa on samantyyppinen, mutta jo rauennut nurkkaus kuin rakenteessa 1. Suuaukon paikka ei liene ollut ainakaan rannan puolella. Rakenteen takana on kulkuluiska suoraan louhokselta.
Rakenne 4: rakennettu louhoksen lounaispäähän sen sisälle siten, että rakenteen takaseinä on yhteinen louhoksen takaseinän kanssa. Muutaman metrin paksuiset länsi- ja pohjoisvallit suhteellisen hyvin säilyneet, länsivallin sisäreunan kiveystä mahdollisesti näkyvissä. Itävalli on tuhoutunut. Rakennetta on täytetty risuilla ja peittyi osaksi vaahteranlehtiin, mikä hankaloitti havaintojen tekemistä. Etäisyys rakenteen 3 ja 4 välillä on noin 10 m.
Tulkinta: Neljä kalkinpolttouunia. Uuni 1 on ollut pyöreä ja sen tulisijan aukkoja on
ollut todennäköisesti kaksi, yksi kussakin sivussa. Kyseessä lienee rengasuuni, joita alettiin rakentaa 1875 lähtien. Mökin rakentaminen ja paikan käyttö on todennäköisesti tuhonnut ainakin rakenteita 2 ja 4.

Tippkullen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lähellä tietä, Tippkullenin kaakkoisrinteessä, noin 60 metriä torpasta on
mäntykankaan rinteeseen kaivettu, kivestä rakennettu hevosenkengänmuotoinen,
luoteis-kaakkosuuntainen rakenne. Rakenteen sisäleveys on noin 2 metriä ja sisäpituus noin 3 metriä ja säilynyt korkeus noin 1 metri. Rakenteen oviaukko on kaakkoispuolella ja sen pielet on muurattu tiilestä aukon leveyden ollessa 60 cm. Rakenteen kivet ovat rapautuneita. Laasti vaikutti sementtipitoiselta. Vieressä on matala louhos, Tipkullen 2.
Tulkinta: Maatalouskalkin polttoon käytetty uuni. Sijaitsee lähellä viljelyksiä, epätyypillinen myyntiin tarkoitetun kalkin tuotantopaikaksi. Voi olla myös maakellari, mutta sellaisen olettaisi sijaitsevan lähempänä pihapiiriä.

Mellangård 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Jono erikokoisia vanhoja kalkkilouhoksia. Joissakin on vähän romua. Suurimmat ja luontonsa puolesta kiinnostavimmat louhokset ovat tämän noin 300 metrin jonon itäpäässä. Suurin osa louhoskuopista on kapeita, noin 5–10 metrin levyisiä. Rannassa louhosten itäpuolella on jäännöksiä maauuneista, joissa kalkkia poltettiin vielä viime vuosisadalla. Kirjallisten lähteiden mukaan kalkkia louhittiin Ontalassa jo ainakin 1740-luvulla. Louhinta lienee loppunut 1900-luvun alkupuolella. (Paraisten luonnoninventointi 1978, 115).
Inventointihavainnot 2013: Useita erikokoisia louhoksia pelto- ja mökkitien kahtia jakamalla alueella Kojkullafjärdenin lounaisrannan tuntumassa. (arvio lukumäärästä 5–10) Louhosjonon itäpäässä rannalla on neljän kalkinpolttouunia, Mellangård 2. Louhosalueen itäpään pohjoispuolella on ainakin kaksi tasaista kivistä koostuvaa ramppia, joiden päästä on kuormattu jätekiviä rinnettä alas. Muutoinkin jätekiviä on louhosten reunoilla. Louhosjonon kokonaispituus on 330 metriä. Itäisemmän osuuden kokonaisleveys noin 60 metriä (koostuu useista rinnakkaisista louhoksista), läntisemmän leveys vaihtelee 5–30 m välillä.
Tulkinta: Kalkkikivilouhoksia
Lisätietoja: Åntala-Östergårdin isännän mukaan vanha talvitie Paraisille kulki louhosjonon ja Tippkullenin välissä. Talvitien keskellä on 1950-luvulla autioksi jäänyt puutalo.

Mellangård 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Kroneld (1950, 28, ks. lisätiedot): Åntalan (nyk. Ontala) Västergårdin ja Östergårdin tiloilla oli kaksi uunia vastapäätä Pettibyn (nyk. Petteby) rantaa. 1870–80-luvuilla tilat polttivat yhdessä kalkkia Västergårdin uuneissa, jotka olivat uudempia ja paremmassa kunnossa. Yksi uuneista rakennettiin 1880-luvulla ja siinä oli suuaukko polttopuiden laittamista varten joka sivulla. Kroneld on kuitenkin karttaan merkinnyt ko. kohtaan neljä kalkkiuunia.
Inventointihavainnot 2013: Mellangård I louhosjonon ja Kojkullafjärdenin rannan välissä on pareittain kahdessa ryhmässä yhteensä neljä kalkkiuuniksi tulkittavaa rakennetta (rakenteet 1–4).
Pohjoisimman rakenteen (rakenne 1) keskellä on matala painanne, noin 3 metriä pitkä, 2 metriä leveä, suorakulmainen ja sen pohjoissivulla on kivilatomusta. Pyöreähkön kummun halkaisija on noin 10 m.
Rakenteen 2 itä- eli rannan puolella on näkyvissä kylmämuurattua kivilatomusta
ja sen keskellä ei ole kuoppaa tai painannetta. Isännän mukaan tämä uuni olisi edelleen ladattu. Yhdessä nämä kaksi rakennetta muodostavat rannansuuntaisen yhteensä noin 23 metriä pitkän ja on 8 metriä leveän rinteeseen kaivetun kumpareen.
Rakenteet 3 ja 4 sijaitsevat edellisistä noin 80 metriä etelään, samalla rantavyöhykkeellä. Molemmissa niissä on selvä painanne keskellä, maavallit ovat noin 2–3 metriä leveät. Niiden välinen maavalli on yhteinen. Rakenteen 4 sisäosa on suorakulmainen ja vajaan metrin korkuinen. Rakenteen 3 keskellä oleva painanne on tätä loivarinteisempi ja epämääräisempi. Yhdessä rakenteen muodostavat noin 12 metriä pitkän ja 8 metriä leveän kokonaisuuden.
Louhosjonon (Mellangård 1 itäisen osan) ja sen pohjoispuolisen pellon välissä ei havaittu merkkejä kalkkiuunista, joka oli alustavasti merkitty kaavaselostukseen.
Tulkinta: Neljä kalkinpolttouunia. Rakenne 2 on todennäköisesti edelleen ladattu.
Pohjoisemman ryhmän kummun laajuuden perusteella on mahdollista, että siinä olisi kaikkiaan kolme uunia (1 tyhjennetty, 2 ladattua).
Lisätietoja: Pohjoisimman uuniryhmän havainnointia vaikeutti runsas päällä ja ympärillä kasvanut pensaikko. Isännän tietojen mukaan kaksi uunia ilmoitettiin verotukseen, kaksi pidettiin verotukselta piilossa ja siksi ne olivat kahdesta muusta erillään. Isäntä kertoi lahden pohjukassa sijaitsevan savusaunan rakennetun vanhan kalkkiuunin päälle ja sen kuuluneen koulumestari Lönnille, joka oli vuoden 1809 sotaveteraani. Hän oli ollut mukana Lemun taistelussa, ja asui Tippkullan torpassa.

Näset 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Näsetin länsiosassa sijaitsevan jyrkänteen länsipuolella, Sydänperävikenin kaakkoisrannalla on useita matalahkoja louhoksia itä-länsisuuntaisesti aivan
meren rannassa (arvio lukumäärästä 4–6). Alueen kokonaislaajuus on noin 90 x 30 metriä. Louhosalueen sisällä on 1–5 kalkkiuunia, Näset 2. Louhosten länsipäässä, niiden pohjoispuolella on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 17 metrin kokoinen allas, jota kautta on pääsy lahdelle ja jonka keskellä on hieman korkeampi määtöppäre. Määritetty luokkaan 1, koska edustaa matalaa, aivan rannassa sijaitsevaa, mahdollisesti vanhaa louhostyyppiä, jossa on mahdollisesti säilynyt myös kalkin polttoon ja kuljetukseen liittyviä rakenteita.

Näset 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Kroneld (1950, 28, ks. lisätiedot): Västergårdin mailla, niemellä vastapäätä Sydänperää on hyvin pitkälle tuhottu maauuni, joka oli epätavallisen pitkä ja matala. Perinteisesti sitä on pidetty kaikista vanhimpana Paraisten kalkkiuuneista. Kroneldin karttaan kohtaan on merkitty yksi uuni.
Inventointihavainnot 2013: Louhosalueella Näset I on yksi selvä, kolme todennäköistä ja yksi mahdollinen uunirakenne(tta).
Rakenne 1: Louhosalueen länsiosassa on luodekaakkosuuntainen osaksi kalliosta koostuva rakenne, jonka keskellä on suorakaiteen muotoinen painanne. Painanteen pituus on noin 6 m, leveys noin 2,5 metriä. Painanteen taka- ja etuosassa on selvästi ladottuja kiviä. Pitkillä ulkosivuilla on käytetty hyväksi kallion seinämää. Mahdollisesti kohdasta on ensin louhittu kalkki ja sen jälkeen siihen on rakennettu uuni. Uunin suuaukko on hieman vinosti suhteessa rantaan, rakenteen luoteispuolella. Suuaukon leveys on 75 cm. Ympärysvallit noin 1,5 m leveät, selväpiirteiset.
Rakenne 2 ja 3: Alueen läntisimmän louhoksen perällä on kaksi melko jyrkkäseinästä pyöreähköä kuoppaa. Eteläisemmän (Rakenne 2) suuaukko on noin 3 m leveä. Pohjoisemman (Rakenne 3) suuaukko on jonkin verran kapeampi. Sen takarinteessä ja mahdollisen suuaukon kohdalla on mahdollisesti latomuksesta sortuneita kiviä. Kuoppien välillä on kapea, 1–2 m leveä kivikannas, joka on voinut toimia molempien uunien seinänä.
Rakenne 4: Noin 15 metriä rakenne 1:stä itään on toinen rakenteen 2 ja 3 kaltainen, tosin kokonaan kallioon louhittu noin 6 x3 metrin kokoinen potero, jonka suuaukko on noin 1 m levyinen. Rakenne 5: Pitkänomainen, noin 7 metriä pitkä, muutaman metrin leveä matala kumpu, joka on aivan louhosalueen itäpäässä, sen pohjoispuolen kyljessä. Kummun pohjoisreunassa on näkyvissä mahdollista kivilatomusta. Määritetty luokkaan 1, koska rakenteet edustavat mahdollisesti vanhimpia kuoppa- tai miilutyyppisiä uuneja.
Tulkinta: Yksi selvä kalkkiuuni (1), kolme todennäköistä kalkkiuunia (2–4) ja yksi
mahdollinen kalkkiuuni (5). Rakenne 5 mahdollisesti Kroneldin mainitsema pitkä ja matala pitkälti tuhottu kalkkiuuni. Rakenteet 2–4 ovat mahdollisesti kuoppauuni/miilutyyppisiä.

Westerby (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Kroneldin (1950, 28 ja kartta alueen kalkkiuuneista, ks. lisätiedot) mukaan yksi uuni on ollut Sydänperävikenissä Koikullan kylän mailla. Ainakin Västergårdin tilalla oli maauuni Sydänperässä.
Inventointihavainnot 2013: Sydänperävikenin pohjoisrannan rinteessä, aivan metsän eteläreunassa, muutama metri rannasta ylöspäin on kolme vierekkäistä rinteeseen kaivettua pohjois-eteläsuuntaista maakumpua, joiden keskellä on kuoppa. Läntisimmän hevosenkengän muotoisen kummun (Rakenne 1) keskellä on matala painanne, jonka pituus (pohjois-etelä) on noin 6 m ja rannansuuntainen leveys on noin 2 m. Ympäröivien maavallien paksuus on noin 2–3 m. Suuaukko on rannan eli etelän puolella. Rinteenpuoleisen takareunan päällä kasvaa koivuja. Keskimmäisen, kraaterimaisen kummun (Rakenne 2) keskellä sijaitsevan kuopan rannanpuoleinen sisäreuna on suora, noin 2 m leveä ja siinä on selvästi suoraan kulmaan sivujen kanssa ladottuja kiviä, muutoin reunat ovat sortuneet. Sivumaavallit ovat noin 3 m paksut. Rakenteen rannan puoleisessa maavallissa on sortuneita kivilohkareita. Suuaukon paikkaa ei voi määrittää. Rakenteen päällä kasvaa isohkoja kuusia. Kumpareista itäisin (Rakenne 3) on läntisimmän lailla pitkänomainen, hevosenkengänmuotoinen kumpare, jonka keskellä on loivareunainen, matalahko pohjois-eteläsuuntainen painanne. Rakenteessa on selvä aukko rannan puolella. Rakenne on keskimmäistä pienempi.
Tulkinta: Kolme kalkinpolttouunia. Kalkkikivi on ehkä tuotu vastarannan louhoksilta
tai Sunnanbergin kalkkikiviesiintymästä.
Lisätietoja: 24.10. Uppgårdenin isäntä kertoi, ettei Sydänperävikenin yli olisi ollut koskaan ”mitään yhteyksiä”. Rakenteiden pohjoispuolella sijaitseva Storskogenin rinne tarkastettiin ainakin noin 30 m mpy saakka, eikä siellä havaittu merkkejä kalkkikivilouhoksista, mutta aivan mäen laella ei käyty.

Åkernäs 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koillis-lounaissuuntainen, noin 10x35 m kokoinen louhos, jossa korkeimmillaan
2–3 m seinämät. Louhoksen suuaukko on lounaispäässä, rannan puolella. Kaksi uunia (Åkernäs 2) sijaitsevat louhoksen ja tien välisessä rinteessä.

Åkernäs 2 (1000025197) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Kroneld (1950, 28, ks. lisätiedot): Kåikullan Västergårdin ja Östergårdin tiloilla on kullakin ollut yksi uuni Morgongåvassa, mutta ne on nyt kokonaan purettu. Kåikullan Östergårdin tilalla on ollut maauuni niemellä lähellä Karmströmmeniä.
Inventointihavainnot 2013: Läntisempi louhoksen ja rannan välissä, louhoksen eteläpuolella sijaitsevista rakenteista (rakenne 1) on ollut mahdollisesti noin 6–8 m leveä. Länsija itävallin väliin jää 6–8 m tasattua raivattua maata. Säilyneen läntisen
maavallin leveys on noin 2–3 m. Itäisempi (rakenne 2) uuni sijaitsee mökkitontin
puoleista rinnettä vasten. Rinteen perällä on kivilatomusta, joka on todennäköisesti ollut uunin takaseinä. Takaseinän eli kivenpolttokammion leveys on ollut 1,50 m ja itäisempi sivuseinämä on ollut vähintään 2,10 m pitkä. Läntistä maavallia on suurelta osin purettu, mutta sen säilynyt leveys on noin 1,5 m. Uuneilla on mahdollisesti ollut yhteinen sivuvalli tai rakenteen 1 itäinen valli on kokonaan purettu. Sähköpylvään ja tien rakentaminen on todennäköisesti vaurioittanut rakennetta 2. Rakenteen sijaitsevat noin 2–3 m mpy.
Tulkinta: Kaksi kalkkiuunia
Lisätietoja: Rannassa on uudehkolla sepelillä päällystetty, mutta käyttämättömän
oloinen noin 20 metriä pitkä ja muutaman metrin leveä niemeke, joka voisi olla vanha kivenlastauslaituri.

Peräniitty (1000025212) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Riikin teollisuusalueella, metsäisen mäen etelärinteellä. Röykkiöt sijaitsevat metsätien pohjoispuoelella, aivan tien välittömässä läheisyydessä.
Paikalla on kolme kiviröykkiötä, jotka tarkastushetkellä olivat kaadetun vesaikon peitossa, joten niiden kokoa ja muotoa oli vaikea hahmottaa. Yksi röykkiöistä oli jonkin verran pitkänomainen. Röykkiöiden kivet olivat vahvasti sammaloituneita, joten jonkin verran ikää niillä täytyy olla.
Röykkiöiden ajoitusta tai funktiota ei pystytä silmämääräisesti määrittäämään. Ne ovat kuitenkin luetteloitu vuoden 1979 Varsinais-Suomen seutukaavan suojeluluettelossa, jossa ne ovat tunnuksella SU-661 ja nimellä Vesala. Röykkiöitä mainitaan olevan 4 kpl, mutta vuonna 2014 tehdyssä tarkastuksessa pystyttiin löytämään vain kolme röykkiötä. Seutukaavaliiton luettelossa mainitaan tarkastus vuodelta 1966, mutta tällaista tarkastuskertomusta ei ole löytynyt. Kohde on myös merkitty 28.2.1989 vahvistettuun asemakaavaan.

Hyvilemp 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Useita vaihtelevan kokoisia louhoksia Hyvilempifjärdenin koillispuolella sijaitsevan mäen laella ja rinteissä. Osa louhoksista on melko matalia, 2–3 metriä syviä ja tasapohjaisia. Louhosten pituus vaihtelee noin 30–70 m leveyden ollessa noin 10–20 m. Itäisin louhoksista on komea, useita metrejä syvä ja noin 50 x 30 m kokoinen ja siihen on rakennettu sementtivalupatoja. Ko. louhos sijaitsee talon pihapiirissä.

Hyvilemp 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Taustatiedot kohteesta: Kroneldin karttaan Hyvilemmin kylän eteläpuolisen niemen juureen on merkitty kolme uunia, joita hän kuvailee: ”starkt raserade” (Kroneld 1950, 27–28, ks. lisätiedot).
Inventointihavainnot 2013: Rakenteet sijaitsevat Hyvilempifjärdenin kaakkoisrannalla, Strandgårdenin tilasta itään, rantatien yläpuolisessa rinteessä noin 240 metrin mittaisella alueella.
Rakenne 1: Kookas, hevosenkengänmuotoinen maavalli, jonka keskellä on kuoppa. Suuaukko on luodetta kohti, ei aivan suoraan rantaan. Kivenpolttopesän pituus on noin 4–5 m, rinteen puoleinen korkeus noin 3 m, sivuilta noin 1,5 m. Lännen puoleinen maavalli on suurelta osin purettu tai tasattu, se on kuitenkin suunnilleen 2–3 m leveä. Itäpuolen maavallin leveys on noin 2 m. Itäpuolen maavalli on yhteinen rakenteen 2 kanssa.
Rakenne 2: Edellisen vieressä on hevosenkengän muotoinen koillislounaissuuntainen maavalli, jonka keskellä on kuopanne. Rannansuuntainen kokonaisleveys on noin 3 m. Rakenteen kaakkoista ulkoseinämää on selvästi ladottu kivistä. Seinämän leveys on 1,20–1,50 m. Suuaukko on kohti rantaa.
Rakenne 3: Matala, muutaman metrin laajuinen kuopanne, jonka päälle on kumottu tasapohjainen vene. Maavalleja ei ole enää näkyvissä, rinnettä tällä kohtaa ja hieman laajemminkin tasattu.
Rakenne 4: Sijaitsee ylempänä rinteessä ja sen suuaukko on rannan suuntaan. Maavalli on pitkänomaisen U:n muotoinen. Sen vallien päällä kasvaa vaahteroita.
Rakenne 5: Hevosenkengän muotoinen rakenne, jossa on näkyvissä, varsinkin takaseinässä selvää kivilatomusta. Kivenpolttopesän pituus on noin 3 m ja leveys noin 1,5 m.
Rakenne 6: Takaseinässä on kaksi lohkottua kiveä. Massiivinen valli on rannan puolella, suuaukko ei siis sillä puolella. Mahdollisesti se on voinut olla rakenteen kaakkoispuolella, mutta metsäautotien rakentaminen on tuhonnut jonkin verran rakennetta siltä puolelta, joten siitä ei voi olla aivan varma. Uuni voi olla ns. kraaterimaista mallia, jossa suuaukko on ollut aivan rakenteen alaosassa, jolloin se on peittynyt sortuneiden maavallien alle. Keskellä oleva kuopanne on täytetty risuilla. Rakenteen vieressä, aivan metsäautotien kyljessä on kumpare, joka saattaisi olla seitsemännen lähes kokonaan tuhoutuneen rakenteen maavallia.
Tulkinta: Paikalla ollut ainakin 6 kalkkiuunia, todennäköisesti niistä 1–3 uunia purettu tai muutoin myöhemmän maanmuokkauksen seurauksena tuhoutunut.

Hyvilemp 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 10–15 m pitkä, 10m leveä koillis-lounaissuuntainen, noin 1 metrin korkuinen
maakumpare, jossa on myös kivilatomusta selvästi jäljellä.
Tulkinta: Tiilenpolttouuni. Perusteet: Koko ja E. Essenin kertoma.
Lisätietoja: Rakenteen päällä kasvoi tiheä pensasto, joten tarkempia havaintoja ei pystytty tekemään. Egil Essenin kertoman mukaan Hyvilemmin Parantissa on
ollut tiilitehdas, jossa hän on työskennellyt 1900-luvun alussa.

Vallisfjärden 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 7–9 kalkinpolttouunia. Itäisessä ryhmässä on kaksi pienempää, kolme massiivisempaa uunia. Läntisessä ryhmässä on 2–4 uunia. Rakenteet 7–9 on numeroitu kolmen mahdollisen kivenpolttokammion perusteella, mutta on mahdollista, että kyseessä on yksi kookas ja monirakenteinen uuni, jolloin lukumäärä vastaisi Kroneldin ilmoittamaa seitsemää. Tosin rakenteen 9 sisäosa ei ollut suorakaiteen muotoinen, mikä voisi viitata siihen, että rakenteet 7 ja 8 muodostavatkin yhden kokonaisen uunin. Rakenteeltaan uuneja on ainakin kahdenlaisia: sellaisia, joissa suuaukko on selvästi rannan puolella siten, että rakenteessa on ollut aukko ja sellaisia, joissa rannan puolella on massiivinen maavalli. Suuaukko tai aukot on mahdollisesti tehty holvaamalla etusivun alaosaan, jolloin maavalli on vain hieman notkahtanut suuaukkorakenteen romahtaessa. Uunit ovat poikkeuksellisen hyvin säilyneitä, ja kokonaisuudessa on havaittavissa eri uunityyppejä, joten ne kaikki määritetään luokkaan 1.
Rakenteiden 1 ja 2 välistä ja 2:n ja 3:n välissä on mahdollisesti rantaan vievä jonkinlainen tie tai luiska, jota pitkin kiviä on mahdollisesti kuljetettu. Ranta tarkastettiin vielä lahden itäpäässä sijaitsevan ladon tienoilta, josta löydettiin maavallin tapaista muodostelmaa, mutta se vaikutti muodostuneen myöhemmän maankasauksen seurauksena.

Vallisfjärden 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartassa vuodelta 1783 (Salmi 2001) rantaan, rakenteen alapuolelle
on merkitty tie, joka johtaa venesatamasta (båtplats) niitylle. Rakenne on
sijainnut ilmeisesti pellon ja niitty- ja peltomäkialueen rajalla.
Inventointihavainnot 2013: Noin 3 x 3 m kivilatomus, jonka keskellä on kuopanne. Rakenne sijaitsee pellon laidalla ja sen itäisen reunan päällä kasvaa vanha käkkyrä mänty (ikää noin 200–300 vuotta). Sisäpuolella suorakulmainen muoto ei ole selvä, vaan sisäosa pyöreähkö, noin 0,75 m syvä kuopanne. Puun kohdalla rakenteen reunan päällys on noin 1,5 m leveä. Ulkopuolella on näkyvissä selvästi ladottuja kiviä.
Tulkinta: Mahdollisesti rakennuksen perustus. Olisiko kalkinpolttajan väliaikainen asumus, jota ei siksi olisi merkitty 1783 isojakokarttaan? Mutta olisiko sellaiseen rakennettu kiviperustusta?

Simonbyviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointihavainnot 2013: Simonbyvikenin koillisrannassa, jossa nykyäänkin on venesatama, on tien eteläpuolisessa rinteessä jäännöksiä mahdollisesti yhteensä 6 uunirakenteesta, joista osa on lähes täysin tuhoutunut.
Läntisimmästä rakenteesta (1) on jäljellä ilmeisesti vain 5 metriä pitkä, 3 metriä leveä, koillislounaissuuntainen, maavalli, jonka päällä kasvaa kookas lehmus. Maavallin korkeus noin 1 m. Rakenteen itäpuolelle on kasattu risuja. Noin 7 m rakenteesta 1 itään on toinen koillis-lounaissuuntainen, noin 5 metriä pitkä maavalli (rakenne 2), joka mahdollisesti on uunin sivuvalli, jonka korkeus on noin 1 m. Sen päällä kasvaa kookas mänty ja koivu. Rakenteesta ei ole muuta jäljellä. Sen itäpuolelta rinnettä ja rantaa on tasoitettu ja sitä tehdessä on todennäköisesti tuhottu myös rakennetta 3 lukuun ottamatta sen itäistä sivumaavallia, joka sijaitsee rakenteesta 2 noin 5 metriä itään. Koillis-lounaissuuntainen, 5–6 metriä pitkä maavalli kaartuu hieman lounaaseen. Rakenteen 3 yläpuolisessa rinteessä on paljon tien rakentamisen yhteydessä alas sortuneita lohkottuja kiviä sekä jätteitä. Rakenteilla 3 ja 4 on yhteinen sivumaavalli, joka on 3–4 metriä leveä.
Rakenne 4 on näistä parhaiten säilynyt. Hevosenkengän muotoisen koillis-lounaissuuntaisen rakenteen keskellä on matalaseinäinen kuoppa, jonka leveys on noin 2 metriä ja pituus 3 metriä. Rakenteessa on aukko rannan puolella ja aukon länsireunassa on mahdollisesti yksi halkeillut kivi alkuperäisellä paikallaan. Koillis-lounaissuuntaisen hevosenkengänmuotoisen rakenteen 5 keskellä on kuoppa, jonka laajuutta on vaikea määrittää sortuneiden seinämien vuoksi. Rakenteen kokonaispituus on noin 5–6 m ja sen läntisen maavallin eteläseinämässä (suuaukon länsipuolella) on mahdollisesti kivilatomusta. Rakenteen 4 ja 5 rinteen koillisenpuoleista osaa (ylärinne) on tuhottu jonkin verran tien rakentamisen yhteydessä. Rakenne 6 on lähes täysin tuhoutunut. Jäljellä on 2–3 kivikertaa rannan suuntaista selvää kivilatomusta ja hieman läntistä maavallia. Rakenne on täytetty risuilla ja lehdillä. Rakenteen yläpuolella rinteessä on muutama pieni notkelma tai kuoppa.
Tulkinta: Mahdollisesti 6 kalkkiuunia tai niiden lähes kokonaan tuhoutunutta jäännöstä. Parhaiten säilyneitä ja todennäköisimmin kalkkiuunirakenteita ovat 4 ja 5.

Gloet (1000025233) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Simonbyvikenin rantaan, aivan sen itäpohjukkaan Kroneld on merkinnyt
vain yhden uunin. Kroneldin (1950, 28, ks. lisätiedot) mukaan Simonbyn kaikilla kuudella tilalla on ollut uuninsa kalkkirannassa. Ne on kaikki purettu ja kivet on käytetty tien täytteeksi. Toisiaan lähellä sijainneet uunit olivat olleet olemassa
jo vuonna 1878. Yksi rengasuuni on merkitty Bergholmenille ja kuuden uunin rivi on merkitty Ybbersnäsfjärdenin itärannalle sekä kaksi uunia hieman etelämmäksi niistä aina samalle korkeudelle Killingholmenin kanssa.
Inventointihavainnot 2013: Saunamökin kaakkoispuolella rinteessä on pyöreähkö kumpare, jonka keskellä on matala painanne. Sen rannansuuntainen leveys on 2 m ja luodekaakkosuuntainen pituus 3 m, syvyys noin 0,5 m. Maavallien leveys on 1–2, etelän puolella jopa 3 m, mutta siihen on voitu tuoda maata, koska siellä puolella istutuksia. Kaakkois- eli takaosassa ulkopuolella on selvästi kylmämuurattua kivilatomusta, jonka korkeus on alle 1 m. Kumpareen päällä kasvaa kookas mänty ja koivu. Rannan puolella eli todennäköisen suuaukon kohdalla kumpareeseen on tehty 60 cm leveä ja noin 100 cm syvä kylmäsäilytyslokero, jota on eristetty styroksilla, mutta muutoin rakennetta ei näytä rikotun. Kumpareen kokonaislaajuus 6x6m.
Tulkinta: Kalkkiuuni, jonka Kroneld on merkinnyt Simonbyvikenin rantaan.

Kråkberget 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kolmen pitkänomaisen louhoskuopan jono Kråkbergetin laella. Lähinnä rantaa sijaitsevassa on vettä, muut ova pienempiä ja sammaleisia. Paikallisesti arvokas luohosjono. (Luonnoninventointi 1978, 115) Kaavaselostukseen merkitty Simonbyvägenin pohjoispuolelle.
Inventointihavainnot 2013: Kråkbergetin länsiosassa (ei laella) on itä-länsisuunainen louhosjono. Louhos 1 on aivan rannan tuntumassa, todella jyrkkäseinäinen ja niistä levein. Sen mitat ovat noin 30 x 20 m (itä-länsi x pohj.-etelä). Seinämät noin 5–7 m korkeat. Perällä kasvaa kuusia. Porausjälkiä ei havaittu, mutta kovin läheltä seinämiä ei päästy tarkastelemaan, koska pohjalla on vettä. Louhoksen suuaukko on lännessä, rannan puolella ja sen edestä on otettu maata kymmeniä kuutioita, jonka vuoksi ainakin yksi rannassa sijainnut kalkkiuuni (Kråkberget 2) on tuhoutunut. Puiden koosta päätellen tämä on tapahtunut noin 5–10 vuotta sitten. Louhoksen perällä, pohjoisosassa on kapea luiska, jonka jälkeen suoni siirtyy pohjoisemmaksi. Louhos 2 on pieni ja matalahko. Louhos 3 on pitkä ja kapea, 2–3 m leveä ja 3–5 m syvä, nuoren kuusikon täyttämä, suuaukko on länsipään pohjoisosassa ja sen reunaan on mahdollisesti ladottu tueksi kiviä. Louhoksen 2 ja 3 pohjoispuolella on massiivinen jätekivivalli, niiden kanssa samansuuntainen ja se on ainakin 6 m leveä ja 10–20 pitkä.

Kråkberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kroneldin (1950, 28, ks. Lisätiedot-välilehti) mukaan Västergårdin tilalla oli uuni Grottbergetin (ilm. nyk. Kråkberget) luona ja Östergårdilla Lillholmenissa (nyk. ?).
inventointihavainnot 2013: Louhoksen 1 pohjoispuolisessa rantarinteessä on pohjois-eteläsuuntaista kivilatomusta (rakenne 1), jossa on kuusi kivikertaa näkyvissä. Kivien pintaan on saostunut tai palanut kalkkia. Rakenne 2 sijaitsee edellisestä noin 20 metriä lounaaseen. Tien yläpuolisessa rinteessä on luodekaakkosuuntainen, noin 2x 1 m kokoinen kuoppa, jonka rinteen puoleinen seinämä jyrkkä. Kuopassa on romahtaneita, lohkottuja kiviä. Säilyneet maavallit ovat massiiviset, noin 3–4 m leveät. Mahdollinen suuaukko on todennäköisesti ollut tielle/rantaan päin, mutta rakenteen etuosa ilmeisesti tietä rakennettaessa tuhoutunut.
Tulkinta: Rakenne 1: kalkkiuunin peräseinä, muu osa rakenteesta tuhoutunut. Rakenne 2: mahdollinen kalkkiuuni

Bergholmen (1000025238) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Bergholmenin kaakkoisessa rinteessä on luode-kaakkosuuntainen, pyöreähkö tai soikeahko kumpu, jonka reunoissa näkyy ladottuja kiviä. Rakenteen pituus on noin 5 m, leveys noin 4 m. Rakenteen reunavallit ovat 1 m leveät ja sen keskellä oleva kuoppa on täytetty metrin mittaisilla pölleillä.
Tulkinta: Rengasuunin perustukset. Rakennettu todennäköisesti vuonna 1883 (Nyström 1951, 32). Kroneldin (1950, 28) maininta Källarhomenin uunista tarkoittaa ilmeisesti nykyistä Bergholmenia, sillä sinne vievän tien nimi on Källarholmsvägen.

Vädernäs (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vädernäs-niemen pohjoisosassa, pienellä niemen töppyrällä venevajan vieressä on halkaisijaltaan noin 10 metrin kokoinen, hevosenkengänmuotoinen rakenne, jonka keskellä on kraaterimainen kuoppa ja sen ympärillä massiiviset maavallit. Keskellä olevan kuopan koko on noin 3 x 3 m. Rakenteessa on aukko itäpuolella ja se on aikoinaan ollut hyvin meren rannassa. Rakenteen päällä kasvaa nuoria mäntyjä ja koivuja. Kuopan takaosassa (aukkoa vastapäätä) on näkyvissä ladottuja kiviä. Takavallin leveys on noin 2 m.
Isojakokartassa vuodelta 1792 alue on kuulunut Vädernäsin torpan pelto- tai niittyalueisiin. Torpan päärakennus lienee sijainnut samalla paikalla kuin nykyinen paikan päärakennus. Nykyään paikka on kesämökkikäytössä.

Byängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Byängenin ja päätien länsipuolella sijaitsevan kallioisen mäen kaakkoisosassa on hevosenkengän muotoinen rinteeseen kaivettu rakenne. Sen keskellä on kuoppa, jonka seinämissä, varsinkin eteläisessä on selvästi kivilatomusta näkyvissä ainakin 3 kivikertaa. Rakenteen itä-länsisuuntainen pituus noin 5 m ja pohjois-eteläsuuntainen leveys on noin 2 m. Rakenteen sisäseinät on selvästi ladottu, näkyvissä on ainakin 3 luonnonkivikertaa. Sisäseinien säilynyt korkeus hieman yli 1 m. Ulkopuolella rakenne nousee vain hieman maanpinnan tason yläpuolelle. Takaseinästä on romahtanut monta kiveä. Rakenteen suuaukko on itään eli päätielle päin ja sen leveys on noin 2 m. Keskellä kasvaa nuoria kuusia.
Tulkinta: Mahdollisesti maatalouskalkinpolttouuni. Sijainti ei ole tyypillinen myyntikalkinpolttouunin paikaksi (niityn laidassa, pitkä matka meren rantaan). Maakellari olisi toisaalta todennäköisesti sijainnut lähempänä Skärmolan
kylän talojen pihapiiriä.
Isojakokartassa (1791–92) alue on merkitty Hårdwallin och Starwallin niityiksi.

Lastarudden 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Noin 30 metriä pitkä ja 10 metriä leveä itä-länsisuuntainen louhos, jossa on hyvin jyrkät ja pystysuorat seinämät. Seinämien korkeus n. 5–10 m. Louhoksen suuaukko on sen itä/koillisiosassa. Suuaukon pohjois- ja eteläpuolella, rinteen suuntaisesti on kivivalli. Suuaukon pohjoispuolella on yksi mahdollinen kalkkiuuni (Lastarudden 2, rakenne 1) ja siitä 80 metriä etelään maakellari (rakenne 2), joka mahdollisesti entinen kalkkiuuni.

Lastarudden 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Louhoksen Lastarudden I koillispuolella on rakenne 1, jonka yli rantamökille vievä polku kulkee. Itä-länsisuuntaisen u:n muotoisen matalan maavallin itäpäässä on aukko (lahden puolella) ja keskellä painanne. Maavallit ovat noin 2 m leveät. Keskellä olevan painanteen pituus on noin 4 m. Rakenteen länsiosassa on muutamia, mahdollisesti ladottuja kiviä näkyvissä. Rakenteen länsipuolella on louhokseen liittyvää kivivallia, jonka avulla mahdollisesti rinnettä tuettu. Rakenne 2 sijaitsee edellisestä 80 m etelään. Se on halkaisijaltaan noin 10 metrin maakumpu, jonka kaakkoisosassa on oviaukko. Oviaukon ympäristössä on kylmämuurattua kivirakennetta näkyvissä. Oviaukolle johtaa kapea halssi.
Tulkinta: Rakenne 1: mahdollinen kalkkiuuni. Rakenne 2: mahdollinen kalkkiuuni,
josta myöhemmin tehty maakellari (ei enää käytössä).

Lampisviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1804 isojakokarttaan rantaan on merkitty niittyä. Kroneldin (1950, 29, ks. lisätiedot) mukaan Bodnäsissä on ollut maauuni ja karttaan lahden perukkaan on merkitty yksi kalkkiuuni.
Rakenne 1: Melko jyrkän etelärinteen loivassa alaosassa on noin 3 metriä pitkä ja 2 m leveä notkelma, jota ympäröivät melko matalat maavallit. Maavallien leveys on maksimissaan 1,5 m ja niiden korkeus noin 0,3–0,5 m. Vallissa on aukko tien puolella. Kesämökeille johtava tie kulkee aivan rakenteen alapuolella, sitä viistäen. Rakenteen päällä kasvaa haapoja ja kuusia. Rakenne 2: Hieman edellisestä länteen rinteessä on luodekaakkosuuntainen u:n muotoinen, vallien ympäröimä notkelma, jonka on 4 m pitkä ja 2 m leveä. Aukko on länsipuolella ja siinä on pieni kasa kiviä. Maavallin sisäreunassa on selvästi ladottuja kiviä, jotka muodostavat suorakulmaa. Tien puolella vallissa on suurehko tiensuuntainen kivi. Tienpuoleinen valli on 1–2 metriä leveä ja maksimissaan 1 m. korkea. Vallien päällä kasvaa villiintynyttä sireeniä. Notkelmassa on rautaromua.
Tulkinta: Rakenne 1: mahdollisesti melko tuhoutunut kalkkiuuni. Rakenne 2: mahdollisesti kalkkiuuni, tosin suuaukko epätyypillisesti ei lahdelle päin.

Lymykolo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Evasbergetin itäpuolella sijaitsevalla niemellä on kolme rakennetta, joista kaksi on niemen itärannalla. Kolmas rakenteista on lähes niemen keskiosassa, pellolle antavassa rinteessä.
Rakenne 1: hevosenkengän muotoinen maavalli, jonka keskellä on loivaseinäinen kuoppa. Keskellä kasvaa taikinamarjapuska ja reunoilla kookkaita kuusia ja mäntyjä. Kuopan pituus (itä-länsi) on 4 m, ja leveys (pohj-etelä) 1–2 m. Suuaukon leveys on noin 1 m. Pohjoisempi sivumaavalli on 3 m leveä, eteläisempi sivumaavalli noin 2 m leveä. Rakenteen kyljessä, sen eteläpuolella on vanha muurattu kellari, jonka päällä on selvästi rakennuksen kivijalkaa ja rinteessä siihen liittyvää terassointia. Rakenne 1 ja kellari jakavat yhteisen maavallin.
Rakenne 2:
kellari, jonka tiilistä holvattu oviaukko antaa rannalle. Sen päällä olevan kivijalan pituus on rannansuuntaisesti 6 metriä ja leveys 5 m. Kivet kookkaita ja lohkottuja. Rakennuksen eteläpuolelle, rinteeseen on tehty kivistä pengerrystä. Rakenne 3 sijaitsee edellisistä 65 m luoteeseen. U:n muotoisen maavallin ympäröimän kuopan pituus (noin itä-länsi) on 4 m ja leveys (rinteen suuntaisesti) hieman yli 1 m. Maavallien leveys on noin 2 m ja korkeus sisäpuolelta 0,5–1 m. Takaosassa ja sivuissa kiviä näkyvissä, mutta ei selvää latomusta. Suuaukko antaa vanhalle salmelle/lahdelle, nykyiselle pellolle.
Tulkinta: Kalkkiuuneja, joista yksi on todennäköisesti itäisempi Kroneldin karttaan Pyhänsuun pohjoispuolelle merkityistä uuneista. Rakenne 2 on todennäköisesti alkujaan ollut kalkkiuuni, mutta myöhemmin muutettu kellariksi. Päällä ollutta rakennusta ei ole merkitty vuoden 1794, mutta se lienee huomattavasti nuorempi.

Levoviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakenne 1 sijaitsee kesämökin puutarhan laidalla, kallion alapuolisessa rinteessä. Hieman pitkulaisen hevosenkengän muotoinen maavalli, jonka keskellä on kapea ja pitkä kuoppa. Suuaukolta rakenteen perälle on 7 m, leveys on 1,5 m. Maavallit ovat 2–3 m leveät ja noin 1 m korkeat. Ulkomitat kokonaisuudessaan ovat noin 9 m (itä-länsi) x 6 m (rinteen suuntainen). Rakenteen suuaukko on lahdelle päin. Keskellä on pusikkoa.
Rakenne 2:
Noin 70 m rakenteesta 1 etelään, tien länsipuolella sijaitsevassa kuusikossa on U-kirjaimen muotoinen maavalli, jonka keskellä on loivaseinäinen kuoppa. Maavallit ovat massiiviset, noin 4–5 m leveät ja niiden korkeus on noin 1 m. Suuaukko antaa pellolle, kaakkoon. Kuopan pituus suuaukolta perälle on 6–7 m ja sen leveys rinteen suuntaisesti on noin 2 m. Kuopan rinteet todella loivat. Joitakin kiviä näkyvissä, mutta ei selvää kylmämuurattua kivirakennetta. Rakenne sijaitsee 9 m mpy. Rakenteen yläpuolella, rinteessä on muutama kuoppa, joista toinen on tasapohjainen, noin 0,5 m syvä ja halkaisijaltaan noin 2 m. Toinen kupista on pyöreä, noin 0,75 m syvä, halkaisijaltaan 1 m.
Tulkinta: Kalkkiuuneja. Rakenne 2 on mahdollisesti kalkkimiilu ja ehkä huomattavasti 1700-luvun loppua vanhempi. Perustelut: vuonna 1783 matkaa lahden rantaan on ollut noin 65 m ja rakenteen suuaukko antaa vanhalle lahdelle, silloiselle niitylle ja nykyiselle pellolle. On toki mahdollista, että kyseessä on maatalouskalkinpolttoon käytetty uuni, mutta rakenteen massiivisuus viittaisi ennemminkin myytäväksi tarkoitetun kalkin polttoon.

Pettebyviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Marikariuddenilla, Åntalan kylässä. Pettebyvikenin eteläpuolella sijaitsevan niemen itäosassa (rakenne 1) on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 14 m kokoinen valli, jonka päällä on selvästi halkaisijaltaan 20–30 cm kiviä. Maavallin leveys on noin 2–3 m. Sen keskellä on ainakin kaksi halkaisijaltaan 1–2 metrin kuoppaa ja kaksi pienempää kuoppaa. Sen länsipuolella kallion päällä on selvästi kylmämuurattua, kookkaista lohkotuista kivistä tehtyä muuria (rakenne 2). Sylinteriuunin ja kivimuurin välinen etäisyys on noin 8 m. Niemen länsiosassa, rantarinteessä on itä-länsisuuntainen 5 m metriä pitkä ja 2 m leveä lohkotuista kivistä tehty kivikasa. Pohjoisempana niemen länsirannassa on rannansuuntainen, noin 30 metriä pitkä ja muutaman metrin levyinen sammaloituneiden, osaksi särmikkäiden kivien matalahko kasa. Näiden etäisyys uuniin on noin 35–45 m.
Tulkinta: Vuosina 1903-04 rakennetun sylinteriuunin perustukset ja mahdollisesti sen toimintaan liittyvä kivimuuri sekä jätekivikasoja. Uunin käyttö on loppunut vuonna 1914.

Kalkbacken (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Noin 90 metriä pitkä ja 20 metriä leveä, jyrkkäseinäinen louhos, jonka pohjalla on vettä. Se on suunnilleen itä-länsisuuntainen ja suuaukko sijaitsee itäpäässä. Louhokseen johtaa puinen ramppi, joka nyt jo huonossa kunnossa. Porausjälkiä ei havaittu, mutta kovin läheltä seinämiä ei päästy tarkastelemaan.

Kråkkärret (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Useita pieniä, kapeita louhoksia noin 110 metrin pituisella matkalla metsätien pohjoispuolella Kalkbackenin ja Nystun välissä.
Louhos on merkitty Paraisten luonnoninventointi-raporttiin (1978, Å11, kartta 5) kuuluvaksi Såriksen ja Taran vanhaan kalkkilouhosjonoon. Kalkkia olisi louhittu jo 1700-luvun puolivälissä.

Nystu (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Itä-länsisuuntainen, jyrkkäseinäinen kalkkilouhos hevoslaitumen länsipäässä. Pituus 47 m, leveys on noin 12 m. Louhos on täynnä vettä.
Louhos on merkitty Paraisten luonnoninventointi-raporttiin (1978, Å11, kartta 5) kuuluvaksi Såriksen ja Taran vanhaan kalkkilouhosjonoon. Kalkkia olisi louhittu jo täältä jo 1700-luvun puolivälissä.

Svartpära/Sunnaberg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lampisträskenin eteläpäässä, peltojen väliin jäävällä metsäisellä alueella on ainakin viisi rakennetta. Vuoden 1771 karttaan paikalle on merkitty torppa ja sen ympärille koillislounaissuuntaisesti haka, jolla on tarkenne Lands Måls hagan.
Rakenne 1: alueen keskellä, kallion laella on koillis-lounaissuuntainen 5,70x8,0 m kokoinen kivijalka. Pohjoisen puoleisella sivulla sen sisällä on 1,5 x 1,2 m kokoinen, tasainen kivikerran korkuinen rakenne, todennäköisesti tulisijan perustus, jonka yhteydestä löytyi myös käsin lyötyjä tiiliä. Kivijalan ulkopuolella oli kookas betonivalun fragmentti, mahdollisesti portaista. Todennäköisesti kyseessä on asuinrakennus.
Rakenne 2: Itä-länsisuuntainen 4 x noin 10 m rakenne, jossa selvästä lohkottuja (sivut 60–100 cm) kiviä niin, että ulkosivulle on asetettu kiven sileä, suora sivu. Näkyvissä on yksi kivikerta. Rakenne on selvin länsiosastaan. Havaintoja vaikeutti tiheä pusikko. Todennäköisesti kyseessä on rakennuksen kivijalka.
Rakenne 3: Itä-länsisuuntainen U:n muotoinen maavalli, jonka keskellä on kuoppa täynnä kookkaita halkaisijaltaan noin 60–80 cm lohkottuja kiviä. Ainakin yhdessä kivessä on selvästi muurausta. Rakenteen kokonaispituus on 6 m ja leveys 3,5 m. Oviaukko on itäpäässä ja sen edessä on romahtanutta sementtivalupalkkia. Maavallit ovat noin 1,5 m leveitä ja sisäpuolelta noin 1,5 m korkeat. Kyseessä on romahtanut maakellari.
Rakenne 4: Rakenteen 1 pohjoispuolella, hieman alempana loivassa rinteessä on lähes pohjois-eteläsuuntainen, särmikkäistä kivistä tehty matala kivilatomus. Kivien pitkät sivut vaihtelevat 40–100 cm. Rakenne on varsin epämääräinen, mutta selvästi sen etelä kaakkoisreunan kivet on ladottu niin, että suorat, sileät sivut on asetettu linjaan. Se on noin 5–6 m pitkä ja 2 m leveä ja kiviä on kauttaaltaan tällä alueella.
Rakenteesta 4 noin 5 metriä pohjoiseen on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 1,5 metrin hajanainen kivimuodostelma, jonka seassa oli kirkasta pullolasia. Rakennusten itäpuoleisessa notkossa oli vanhoja pelto- tai niittyojia. Rakenteesta 3 luoteeseen oli kivetty lähde tai kaivo (Rakenne 5). Alueen pellonpuoleisilla reunoilla, varsinkin eteläosassa oli kiviä, jotka vaikuttivat osin ladotuilta, osin pellolta raivatuilta. Mahdollisesti osa niistä voi olla haan ympärille tehdyn kiviaidan jäännöksiä.
Tulkinta: Ainakin vuonna 1771 olemassa ollut torppa, jonka ympärillä on ollut haka.
Torppa lienee ollut käytössä melko pitkälle 1900-luvun puolelle. Perustelut: betonivalufragmentit, kirkas pullolasi. Karttaan (1771) merkitty rakennus on mahdollisesti sama kuin pihapiiristä löydetty asuinrakennuksen kivijalka (rakenne 1).
Saman tien varressa idempänä on vanha rakennus, joka on 1800-luvulla tunnettu Svartpäran torppana. Nyt kohteena olevan torpan nimi 1700-luvulla on näin ollen tuntematon. Mahdollisia nimiä ovat esim. Sunnaberg torp ja Sandslätt.

Kalkugnsnäs (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rakenne 1: Kansankorkeakoulun pohjoispuolella sijaitsevan talon rannassa on 3,70 m leveä ja 15–17 m pitkä itä-länsisuuntainen kivilatomus, joka on tehty pääasiassa rantaveteen. Halkaisijaltaan noin 0,6–0,8 cm kokoisia kiviä asetettu rakenteen reunoille siten, että kivien suora, tasainen sivu on ulospäin. Keskellä olevat kivet on laitettu epämääräisemmin ja siinä on käytetty hieman pienikokoisempia kiviä. Päällä on hajonneen puulaiturirakenteen jäännöksiä.
Rakenne 2: Niemessä sijaitsevan talon kaakkoispuolella, 1,50 m etäisyydellä Lindbergin talon seinästä on erittäin hyvin säilyneen kalkkiuunin rauniot. Sen takaseinä on koillis-lounaissuuntainen ja sivuseinät luode-kaakkosuuntaiset. Suorakaiteenmuotoisen kivenpolttokammion lounaisseinämän (sivu) sisäpituus on 4,30 m ja kaakkoisen (etu) seinämän pituus on 3,15 m. Kaakkoisen etumuurin paksuus on 1,15 m, takamuurin paksuus 1,20 m. Sivumuurit ovat 1,70 m paksut. Kokonaisuudessaan rakenteen lounaissivu maavalleineen on 5 m leveä. Vastakkaisella puolella olevaa vallia sanoo isäntä vuosien varrella täyttäneen sortumauhan vuoksi. Sen leveys on nyt 4 m. Sisäpuolelta rakenteen säilynyt korkeus on etuosassa minimissään 0,9 m ja takaosassa maksimissaan 1,7 m. Uunin etuseinämässä on kaksi pyöreäkaarista, osittain romahtanutta holvattua aukkoa. Itäisemmän aukon leveys on 0,65 m ja korkeus 0,60 m. Läntisemmän aukon leveys on 0,80 m, takaosasta 0,70 m ja korkeus 0,50 m. Itäisemmän aukon ulkoreunasta lähtien mitattuna etuosassa näkyvän koillissivun kivivallin pään leveys on 2,5 m. Läntisemmän aukon ulkoreunasta lähtien mitattuna lounaissivun kivivallin pään leveys on jopa 4 m. Aukkojen väliin jää 0,8 m. Sisäpuolella aukkojen leveys on 0,60–0,70 m ja näkyvissä oleva korkeus on 0,30–0,45 m. Rakenteen kokonaislaajuus on noin 12,5x7 m. Noin 20 metriä uunista etelään on maanomistajan mukaan noin 10 m x 2–3 metrin kokoinen, luode-kaakkosuuntainen alue puutarhassa, jossa ei maaperän nopean kuivumisen vuoksi oikein kasva mitään. Kyseessä voisi olla ns. kalkkitie eli paikka, jossa on osaksi sammutettu vastapoltettua kalkkia.
Rakenne 1: kalkin kuljetuksen liittyvän lastauslaiturin perustukset. Rakenne 2: kalkkiuuni ja mahdollisesti sen lähellä kalkinsammutuspaikka.
Erittäin hyvin säilynyt kalkkiuuni, lastauslaituri ja mahdollinen kalkkitie on poikkeuksellisen hyvin säilynyt kalkintuotantoon liittyvä kokonaisuus.

Sydänperä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartassa vuodelta 1799 on mainittu Sydänperä Östergård, jonka tontti on ollut kahdessa osassa, ja Sydänperä Vestergård, joka on sijainnut etelämpänä lahden perällä. Östergårdin eteläisemmän tontin pohjoispuolella on ollut kaksi rakennusta. Molempien tonttien eteläpuolella on ollut puutarha. Kauempana tontista, kylätien luoteispuolella on ollut kaksi kulmittaista rakennusta (latoa?) Rannassa on ollut kaksi venevajaa, toinen ilmeisesti Vestergårdin tilan. Vestergårdin tontin kaakkoispuolella on ollut kaksi rakennusta ja puutarha. Sen luoteispuolella on kaksi rakennusta läheisen pellon molemmin puolin. Näistä kauimmaisen kohdalla on vielä nykyäänkin rakennus. Vuodelta 1540 tiedetään, että kylässä oli yksi talo. Vuonna 1560 kylään on merkitty kaksi taloa ja myöhemmin 1600-luvun lopulla enää yksi talo. (Ks. mm. Suomen asutus 1560-luvulla, 1973) MIP-tietojen (Vestergard-573-505-0001-0012) mukaan Vestergårdin nykyinen päärakennus, jota nimitetään torpaksi, ja joka on nyt kesämökkikäytössä on rakennettu 1800-luvulla. Määritetty historiallisesti ja ympäristöllisesti arvokkaaksi kohteeksi.
Inventoinnissa havaitut rakenteet selostettu Alakohteet-välilehdellä.
Östergård: Todennäköisesti rakenne 4 on ollut olemassa 1799, sillä kyseinen rakennus osuu tonttialueen suorakulmaiseen ulokkeeseen. Rakenne 1 on todennäköisesti kartassa näkyvä pohjoisin rakennus. Kivikellari on erisuuntainen kuin kartassa näkyviä pohjois-eteläsuuntainen rakennus. Havaintojen perusteella on mahdollista, että kivikellarin toinen rakennusvaihe ajoittuu 1700-luvun puolivälin jälkeen-1800-luvun alkuun (luonnonkiviholvi, matalat tiilet ja ruskea laasti) ja sillä on mahdollisesti tätä vanhempi, (1600-luvun?) rakennusvaihe (kiviseinät, joissa ei porausjälkiä, laadukkaampaa laastia), mutta paikalla täytyisi tehdä tarkempia tutkimuksia, jotta kellarin iästä päästään selvyyteen. Jompikumpi tiloista on ollut jonkin aikaa autiona tai veronmaksukyvytön 1500-luvulla, mutta molemmat lienevät olleen käytössä 1700-luvun lopulla.

Backskogen (1000025263) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset kirjalliset lähteet torpista Paraisilla ovat 1600-luvun lopulta. Isojakokartassa vuodelta 1790 alueelle on merkitty Vannaisten säteri-rustholliin kuuluva torppa tontteineen ja sen yhteyteen peltoja.
Paikalla on torppa piharakennuksineen. Mahdollisesti 1700-lukua vanhempi. Katso Alakohteet -välilehti.

Kantola (533010003) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen uppe på ett högt berg. Två av dem är belägna strax intill varandra (koord. x = 6675 86, y = 1559 58). Av dessa är det ena 2.5 m i diameter och 1 m högt samt kraftigt demolerat. Det andra röset mäter 6-7 m i diameter och är 1.5 m högt. Det tredje röset är beläget ca 50 m i NW riktning från de föregående (x = 6675 92, y = 1559 52). Det mäter 4 m i diameter och är 0.5 m högt och synnerligen kraftigt demolerat. I Tyarktika finns förtecknat endast 2 rösen.
Mäen korkeimman laen kaakkoisreunalla on avokalliolla suuri määrä liikuteltua kivikkoa. Alun perin paikalla on mahdollisesti ollut yksi kiviröykkiö tai kaksi vierekkäistä kiviröykkiötä. Kiviä on siirrelty niin, että on muodostunut korkeareunainen syvennys, joka on voinut toimia metsästyksessä linnustajan väijymäsuojana. Edellisestä noin 70 metriä pohjoisluoteeseen on kolmas, myös niin pahoin rikottu röykkiö, että siitä on muodostunut kaksi erillistä kivikkoa.

Ugnsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett runt röse uppe på ett berg. Dess diameter är 11-12 m, höjden 1 m. Det finns tre gropar i röset. Vid rösets SE sida finns en 1-2 m lång, en aning i båge gående gång. Gången är ca 1 m bred, med stenrader på sidorna och flata stenar i gångens mitt. Röset är demolerat.
Hautaröykkiö kalliopohjalla kuperan kallion korkeimmalla kohdalla. Keskellä röykkiötä on iso vanha purkamiskuoppa. Röykkiön pohja-alan muoto on epämääräinen, korkeus on noin metri, ja läpimitta pohjois–etelä-suunnassa 9,7 metriä. Röykkiön itälaitaan liittyy matalampi osa, joka on satunnainen ehkä keskempää purettujen kivien rykelmä. Jos myös tämän matalamman osan kivet lasketaan röykkiön leveyteen, niin sen leveydeksi saadaan itä–länsi-suunnassa noin 11,0 metriä, muutoin noin 8,6 metriä. Sijaintipaikalta on näköaloja kauaksi.

Södergård 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Jättekast uppe på högt berg. Röset mäter 15 - 18 m i diameter och är 3 m högt. I centrum en djup grop, som dick inte når till botten. Demolerat.
Kohde sijaitsee Lillvikin merenlahden rannalla olevan laajan mäen harjalla heti Kekuvikintiestä itään. Pahoin pengottu hiidenkiuas kalliomäen huipulla olevalla itä–länsi-suuntaisella korkealla kallionharjalla. Keskellä näkyy noin 1½ X 3½ metrin laajuinen pohjalta sammaltunut purkamisjälki. Purkaminen on ulottunut ehkä kallioon asti. Kiviä on hiidenkiukaan alapuolella kahden puolen sitä kallionharjaa, jolla se sijaitsee. Röykkiön pituus on itä–länsi-suunnassa noin 11,9 metriä.

Södergård 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett runt röse med en diameter om 12 m, 1 m högt. röset har en grop i mitten. Det är demolerat.
Hiidenkiuas, joka on mäen tasanteella ehkä kalliopinnalla tai ohuen maakerroksen päällä. Pohjiltaan sammaltuneita purkamisjälkiä on yksi röykkiön luoteislaidalla ja yksi keskellä. Röykkiön pohja-ala on lähes pyöreä, läpimitta itä–länsi-suunnassa 11,3 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa 10 metriä. Sen korkeus on noin metrin luokkaa. Jotkut lounaisreunan kivet näyttävät olevan kehään aseteltuja, ja ehkä ne on sijoitettu reunakiviksi. Röykkiön sijaintipaikalta näkyy merelle.

Ernholmsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Välbevarat runt röse som mäter 9 m i diameter och är 1 m högt. Röset har en grop i mitten.
Röykkiö on rakennettu tasaisen kalliomäen päällykselle lähelle taitekohtaa, jossa mäki muuttuu etelään laskeutuvaksi. Röykkiön pohja-ala on lähinnä soikea, ja sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 9,7 metriä ja itä–länsi-suunnassa 10,7 metriä. Sen korkeus on noin 1 metri. Keskellä on noin kahden metrin läpimittainen purkamiskuoppa, joka on pohjaltaan sammaloitunut.

Gammelhaga (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett rektangulärt röse som mäter 19 x 2.5 m och är 0.5 m högt. Konstruktionen är högre i ändarna och rätt väl bevarad.
Kohde sijaitsee Dalkarbyssä Gammelhaga-nimisen laajan mäen yhdellä huipulla. Pitkänomainen latomus sijaitsee pienialaisella melko epätasaisella kallionharjalla. Sen pohja-ala on melko epäsäännöllinen ja jossakin mielessä kaksijatkoinen. Näyttää niin kuin sen läntisimmät kivet olisivat tarkoituksella ladotut matalaan kallionhalkeamaan kohdassa, jossa kallio viettää loivasti alaspäin lounaaseen. Halkeamassa on kiviä noin kuuden metrin matkalla, ja ne ovat ehkä latomukseen kuuluva kapeampi jakso, jonka yläpäästä latomus jatkuu välittömästi noin 5,2 metrin levyisenä kohti kallionnokan itälaitaa. Latomuksen koko pituus on 23,7 metriä, jos kallionhalkeaman kuuden metrin matkalla olevat kivet luetaan siihen mukaan. Latomuksen itäisessä päässä on leveyttä noin 5,5 metriä, ja päätykivenä latomuksessa on noin 1,4 metrin pituinen paasi.

Fallskogen (533010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det delvis demolerade öset mäter 5 - 6 m i diameter och är 0.5 m högt.
Koordinaterna ovan är den punkt på vilken det enligt grundkartan finns en fornlämning. I Tyaktika är koordinaterna x = 667645 y = 154658.
Kohde sijaitsee metsässä noin 200 metriä pohjoiseen Mövikenin lahden perukasta. Röykkiö on loivassa painanteessa, ja sijaitsee maapohjalla. Röykkiön läpimitta
itä–länsi-suunnassa on noin 5,8 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa 5,6 metriä. Keskelle röykkiötä näyttää kaivetun syvennys. Kuitenkaan röykkiön ympärillä ei juuri näy hajallaan olevia kiviä. Sen korkeus on noin 0,3 metriä. Pohja-ala on pyöreähkö, ulkoreunaltaan se on paikoin melko säännönmukainen, ja ainakin osaksi kohoaa selvästi sitä ympäröivästä maan pinnasta.

Marttilan sakaristo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Marttilan kirkkopitäjä ajoittuu varmuudella 1300-luvulle. Ensimmäinen maininta seurakunnasta on vuodelta 1409. Sakaristo muurattiin vuosien 1510 ja 1540 välisenä aikana. Keskiaikaisen puukirkon tilalle rakennettiin uusi 1645 tai 1647 uusi pitäjänkirkko.

Skinnarvik (Sinnaruick/Skynnarwik) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taustatiedot
Kohde löytyi inventoinnissa vuonna 2012. Skinnarvikissa on ollut yksi talo keskiajalla, joka mainitaan nimellä Sinnaruick 1540 ja Skynnarwik 1550. Skinnarwikin vanhimmassa kartassa vuodelta 1699 asutus on sijainnut 1990-luvulla poltetun kartanon kohdalla.
Ympäristön kuvaus
Kyseessä on ympäristöstään voimakkaasti kohoavan mäen eteläosa, joka on suureksi osaksi puistomaisena nurmialueena puineen ja pensaineen. Alueen eteläreunassa on vanha hyväkuntoinen kivinavetta. Yläosastaan mäki muuttuu kallioksi. Mäen etelä-, itä ja länsipuolella on nurmialuetta, joka on vanhaa peltoa. Kivinavetta on nykyisin puolustusvoimien käytössä.
Kohteen kuvaus
1990-luvulla poltetun Skinnarvikin kartanon paikalla on metallinen muistolaatta, jossa on kartanon kuva ja teksti "Skinnarvikin kartano 1878-1994". Muistomerkki sijaitsee alueen keskellä olevassa kalliopaljastumassa, jossa on vielä jäljellä pieniä tiilestä muurattuja pätkiä, jotka ovat kuuluneet viimeisimpään kartanorakennukseen. Nurmialueen pohjoispuolella, kallion päällä, on selkeästi erottuva toisen rakennuksen kiviperustus, jonka korkeus alarinteen puolella on noin 1-1,5 metriä ja muuten kooltaan 8 x 10 m. Se on kylmämuurattu lohkotuista ja luonnonkivistä. Perustuksen sisällä on kaksi tulisijan jäännöstä, jotka sijaitsevat melko keskellä perustusta. Perustus näkyy edelleen peruskartassa rakennuksena.
Mäkialueella saattaa olla muitakin rakennuksen jäännöksiä, mutta niitä ei inventoinnissa kartoitettu sen tarkemmin. Säilynyttä vanhaa rakennuskantaa edustaa alueen eteläreunassa sijaitseva kivinavetta.
Kohteen rajaus
Kohde on rajautuu inventoinnissa tehtyjen maastohavaintojen, topografian ja vuoden 1699 kartan perusteella. Kohde sijoittuu pääosin Senaatti-kiinteistöjen maalle, mutta on kaakoisosastaan myös metsätalouden hallinnoimalla maalla.
Kyseessä on keskiaikaisen Skinnarvikin kylän tonttialue, joka on nykyisin autio. Varsinainen tonttialue on säästynyt voimakkaalta rakentamiselta ja todennäköisesti alueella on maanalaisia säilyneitä kerrostumia, joista vanhimmat voivat olla jopa keskiaikaisia.

Råudden 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Kohde sijaitsee aivan tien reunassa, loivassa länsirinteessä. Puustona mäntyä ja kuusta.
Kohteen kuvaus
Kyseessä on tasalakinen kumpare, jonka korkeus on noin puoli metriä ja halkaksija noin 11 metriä. Kumparetta ympäröi matala maatunut ojanne. Kumpareen päällä kasvaa kuusia, joista yhteen tehtiin ikäkairaus. Puu on iältään noin 70 vuotta. Kumpareen tienpuoleinen reuna on osittain rikkoutunut tieleikkauksessa ja siinä näkyy vahva nokimaakerros. Kohteesta noin viisi metriä pohjoiseen sijaitsee miilumajan jäännös.

Tackork 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Det ena röset mäter 10 - 11 m i diameter och är 1.5 m högt. Röset är byggt i koncentriska cirklar. Flera rader är synliga. I det väl bevarade röset finns några mindre gropar. Ca 100 m E från föregående finns ett mindre, kraftigt demolerat röse med diameter om 5 - 6 m och höjd 0.5 m.
Kohteeseen kuuluu kaksi osaa:
Röykkiö A sijaitsee avokalliolla mäen harjalla. Keskellä A:ta on vanha penkomisjälki. Röykkiön pohja-alan muoto on lähinnä pyöreä. Sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 12,1 metriä ja itä–länsisuunnassa noin 10,8 metriä, korkeus on noin metri.
Röykkiö B: Paikalla on matalaa pystyä kallioseinämää vasten nojaava kivikasa lähes mäen harjan korkeimmalla kohdalla, ja toinen samalla tavalla matalaa pystyä kallioseinämää vasten nojaava kivikasa aivan toisen lähellä. Mahdollisesti puretun röykkiön jäännöksiä. Vuoden 1955 inventoinnin mukaan paikalla on pahoin tuhottu pyöreä 5–6 metrin läpimittainen raunio noin 100 metriä itään röykkiöstä A.

Tackork 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Runt, rätt väl bevarat röse med en diameter om 5 m och 0.5 m:s höjd.
Laajan mäen harjalla oleva ehjä hautaraunio. Röykkiö on sijoitettu avokalliolle pienelle kallionkohoumalle, jonka se peittää melko tarkoin. Röykkiön pohja-ala on soikeahko, sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 4,9 metriä ja itä–länsisuunnassa noin 6,1 metriä, ja korkeus on noin 0,4 metriä. Kiviä on röykkiössä useassa kerroksessa, purkamisjälkiä ei erotu. Röykkiön ulkoreuna kaartuu melkoisen säännöllisen muotoisena ja sen länsilaita on tehty kallion pinnassa olevaa luontaista särmää seurailevaksi.
Lähettyvillä on kiviä, jotka voivat olla jäänteenä hävitetystä toisesta rauniosta(p=6682360, i=209222).

Norrskogsbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rätt väl bevarat runt röse med stor grop i mitten (koordinaterna x = 6674 48, y = 1540 33). Röset mäter 12-13 m i diameter och är 1.5 m högt. Ca 75 m S om föregående (koord. x = 667440, y = 1540 33) finns ett runt röse med 12 metes diameter och en höjd om 1.5 m.
Kaksi hiidenkiuasta laajalla harvaa metsää kasvavalla merenrantakalliolla.
A: Kiviröykkiö tasaisella kohdalla kallioisen mäen laella kohdalla, josta näkyy laajalti merelle. A:n pohja-ala on pyöreähkö, läpimitaltaan koillinen–lounas-suunnassa 13,2 metriä ja luode–kaakko-suunnassa 11,2 metriä. Korkeus arviolta noin 1,2 metriä. Keskellä röykkiötä iso, noin kolmen metrin läpimittainen penkomisjälki.
B: Kiviröykkiö kalliopinnalla kallioisen mäen laella, josta näkyy merelle. B:ssä on keskellä noin neljän metrin laajuinen pohjalta sammaltunut purkamiskuoppa, ja siinä kuopassa erottuu vielä noin 1½ metrin laajuinen syvempi kohta. B:n etelälaidallakin on purkamiskuoppa. B:n pohja-ala on pyöreähkö, ja sen läpimitta itä–länsisuunnassa on 11,3 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa 11,2 metriä. B:n korkeus on arviolta noin 1,3 metriä.

Taslot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen av vilka ett är väl bevarat rektangulärt röse och mäter 13.4 x 4.4 m och är 0.5 m högt (koord. x = 6678 82, y = 1548 11). Det andra är delvis demolerat och mäter 10.4 x 4.0 m och är 0.5 m högt (koord. x = 6678 76, y = 1548 11).
Kohteeseen kuuluu kaksi latomusta:
A on kallion päälle tehty kivilatomus loivasti kuperalla kallionnokalla. Mahdollisesti sitä on vähän purettu. Röykkiön pohja-alan muoto on kulmiltaan pyöristynyt suorakaide. Sen pituus koillinen–lounas-suunnassa on 10,0 metriä, ja leveys keskeltä 3,4 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,3 metriä ja siinä näytti paikoin olevan melko säännöllistä ulkoreunaa.
B on pitkä kivilatomus melko tasaisella ja laajalla avokalliolla. Siinä on ehkä paikoin pieniä purkamisen jälkiä, koska latomuksen päällyksessä erottuu kolme matalaa karikkeen peittämää painanteen näköistä. Röykkiön pohja-ala on pitkänomainen, ja päitä lukuun ottamatta melko säännöllisen tasaleveä. Sen pituus itä–länsisuunnassa on 13,4 metriä, leveys keskellä 4,0 metriä ja korkeus noin 0,5–0,7 metriä. Röykkiön ulkoreuna näytti melko säännölliseltä.

Sänkäng 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Väl bevarat rektangulärt röse som mäter 22 x 3 m och är 0.25 - 0.5 m högt. Röset är högre och bredare i ändarna.
Pitkänomainen kivilatomus tasaisella kalliolla metsäalueella. Röykkiö on rakennettu sileän loivasti kuperan avokallion korkeimmalle kohdalle. Röykkiö on ehjän näköinen, mutta kiviä on ehkä kuitenkin liikuteltu sen keskikohdalta, jossa niitä on harvassa. Pohjan muoto on kaksiosainen siten, että latomusta on noin 18 metriä pitkänä pohjois–etelä-suuntaisena jaksona, jonka pohjoispäästä välittömästi alkaa luoteeseen päin jatkuva noin 8,2 metrin mittainen toinen jakso, joka on kallionhalkeamassa olevaa kivikkoa. Pitemmän jakson leveys sen eteläpään lähellä on noin 3,9 metriä, keskellä 3,5 metriä ja lähellä lyhyen jakson liittymiskohtaa 2,3 metriä. Latomuksen korkeus on arviolta noin 0,3 metriä. Latomuksen ulkoreuna näytti melko säännölliseltä sen eteläpäässä, mutta muualla ei niin selvästi.

Åsnabba (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett delvis demolerat röse som mäter 8.9 x 3.6 m och är 0.7 m högt.
Kivilatomus pienialaisella kallionnokalla. Paikalta näkyy merelle. Keskellä latomusta on kaksi pientä purkamisjälkeä. Latomuksen vierellä olevan jyrkänteen alla on ehkä niistä viskeltyjä kiviä. Latomuksen pohja-alan muoto on pitkänomainen, sen pituus koillinen–lounas-suunnassa on 9,7 metriä ja leveys keskeltä noin 3,1 metriä. Latomuksen lounaispää on muodoltaan lähinnä pyöreä ja koillispäässä se päättyy kutakuinkin suoraan sivuun, joka on osapuilleen kohtisuorassa pitkiä sivuja vastaan. Latomuksen korkeus on noin 0,3 metriä. Sen pitkät sivut ovat melkoisen suorat, ja toinen niistä on asetettu niin, että se myötäilee sen kallionnokan ulkolaitaa, jolle tämä latomus on koottu.

Sänkäng 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Delvis demolerat röse som mäter 7.4 x 5.9 m och är 0.8 m högt.
Latomus on tehty pienen kapean itä–länsi-suuntaisen avokallionnokan päälle. Kallionnokka on tasaisen mäen päällyksen reunalla lähellä pohjoiseen laskeutuvan mäenrinteen ylintä reunaa. Kiviä on hajallaan latomuksen ympärillä sellaisissa kohdissa, että ne näyttävät mahdollisesti olevan latomuksesta sitä pengottaessa heitettyjä. Selviä purkamiskuoppia ei erotu, mutta latomus on varmaankin madaltunut alkuperäisestä korkeudestaan penkomisen vuoksi. Latomuksen alkuperäinen läpimitta on ollut noin 5 metriä. Alkuperäisen pohjan muoto ei varmuudella selviä. Latomuksen korkeus on nyt noin 0,2 metriä. Sen luoteislaidalla ja muuallakin oli paikoin näkyvissä kuin röykkiön tasaisen kaarevaan reunaan aseteltuja kiviä vieretysten.

Kungen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på 20 meters avstånd från varandra, av vilka Tyarktika anger att det ena är totalt förstört, medan det andra mäter 13.1 x 3.7 m och är 0.6 m högt.
Kivilatomus ja rikottu kivirakenne lähellä toisiaan rakentamattomassa metsässä kallioisella alueella.
Röykkiö a on ladottu lähelle kohtaa, jossa on kallion pinnassa matala kalliossa oleva pystysuora pinta erottamassa kahta suunnilleen vaakasuoraa vierekkäistä kallion tasannetta. Röykkiön lounainen ulkoreuna on ylemmällä kalliotasolla lähes mainitussa kallion pystyseinämän tapaisessa kiinni. Latomus näytääi säilyneen ehjänä. Sen pohja-alan muoto on hieman epämääräisen soikea. Pituus itä–länsi-suunnassa on noin 13,2 metriä ja leveys keskeltä 2,5 metriä ja länsipäästä noin 2,7 metriä. Korkeus on noin 0,3 metriä.
Röykkiö b sijaitsee 28 metrin etäisyydellä a:sta. Röykkiö b on pahoin rikottu. Sen
alkuperäinen muoto ei selviä. Nyt b:hen kuuluneet kivet ovat pienen kallionnokan päällä ja vierillä. Röykkiö b on ehjänä ollut noin kolmen metrin läpimittainen.

Kungen 2 (Hautapaikat)
Hautaraunio rakentamattomassa metsässä lähellä Saariston rengastietä. Kohde sijaitsee noin 140 metriä pohjoiseen kohdasta, jossa linkkimastolle vievä tie Vikomin seudulla haarautuu Saariston rengastiestä.
Paikalla on kiviröykkiö, joka on rakennettu rinteestä kohoavalle korokemaiselle luonnolliselle avokallion osalle. Röykkiön keskellä on matala jäkälän ja sammalen peittämä runsaan metrin laajuinen syvennys. Lähistöllä on näkyvissä joitakin kiviä, jotka ovat ehkä heitetyt purettaessa sivuun. Röykkiön läpimitta pohjoinen–
etelä-suunnassa on noin 5,8 metriä. Pohjan alkuperäinen läpimitta itä – länsi-suunnassa on ollut noin 6,1 metrin vaiheilla. Korkeus on noin 0,5 metriä. Pohja-alan muoto on epämääräinen.

Dragonängen (533010040) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse som mäter 8 x 3 m.
Hajotetun latomuksen jäännöksiä kallionhuipulla ja sen vierillä. Röykkiön pohja-alan muoto ennen hajottamista on ollut pitkänomainen, ja pituussuunta on ollut pohjoinen–etelä tai luode–kaakko. Alkuperäinen pituus on nyt arvioituna ollut kahdeksan metrin vaiheilla tai ylikin sen. Latomuksen leveys on noin 2,0–2,2 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä.

Tvärbergen (Hautapaikat)
Pieni kiviröykkiö tai kivilatomus korkean kallioisen mäen laella rakentamattomalla metsäalueella. Röykkiö on rakennettu laajan tasaisen kallioalueen reunalle. Keskellä röykkiötä näkyy joistakin kohdin sammaltunut kallion pinta, ja ehkä niiltä kohdin on joskus purettu kiviä. Kiviä on ehkä viskelty röykkiöstä länteen alas korkeata jyrkännettä, jonka juurella on irtokiviä, joita ei muutoin ympärillä ole. Röykkiön pohja-alan muoto on lähellä neliötä; sen pohjoisen laidan pituus on noin 2,9 metriä ja itäisen 3,2 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,5 metriä.

Heikkilä (1000025611) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kukkulan lakialueen kaakkoispuolella, osin kalliorinteessä ja osin alempana olevalla lakitasanteella on 4-5 erillistä vallirakennelmaa sekä lahonneen riukuaidan jäännökset.
Valli 1: Alimpana oleva sijaitsee metsätasanteella kiertäen matalan kumparemaisen kalliopaljastuman, josta rinne nousee loivasti luoteeseen. Valli on rakennettu kahden suuremman maakiven väliin ja se tekee melkein suorakulamisen mutkan keskellä. Luoteispäässä vallin jatkeena lahoava riukuaita. Pituus 25 metriä, leveys runsas metri ja korkeus noin 80 cm.
Valli 2: Ylempänä rinteessä kalliopaljastuman alueella oleva valli on tekotavaltaan huolimattomampi ja kasattu ilmeisesti kalliosta lohjenneista kivistä. Pituus noin 15 metriä.
Valli 3: Valli on ladottu yksinkertaiseksi kivimuuriksi kallion korkeimman kohdan itäpuolella olevaan kapeaan kalliomurrokseen. Pituus 4 metriä ja korkeus 0,6-1 metriä.
Valli 4: Edellisen koillispuolella olevalla kallioterassilla, lähes itä-länsi -suuntaisena tukkimassa kulkua terassilta pohjoiseen tai päinvastaiseen suuntaan.
Valli 5: Epävarma ja kyseessä voi olla paitsi rauenneen tai keskeneräisen vallin jäännös myös kalliosta luontaisestikin lohjennutta kiveä. Valli sijaitsee vallien 2 ja 3 välimaastossa lounais-koillissuuntaisesti eli poikittaisesti näitä vasten. Pituus noin 10 metriä.
Inventointikertomuksessa kartta vallien sijoittumisesta.
Kivivallien merkitys on epäselvä. Valleja on arveltu jonkinlaisiksi eläinaidoiksi. Niiden sijoittelu maastossa ei kuitenkaan näyttäisi tukevan sitä ajatusta, että ne olisi rakennettu laidunaitaukseksi.

Lillmotti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På en liten bergsklack i en åker finns ett delvis deomlerat gravröse, som ursprungligen torde ha varit runt och haft en kupig gneomskärning. Nu återstår två bågformade kantformationer mitt på bergsklacken. I mitten finns en större sten stödd av två mindre. Stenar från röset mitt har rösats i en mindre hög i bergsklackens östra kant. Röset har varit byggt av runda stenar, den ursprungliga diametern torde ha varit 4 - 5 m.
Pellon laidassa olevalla viljelemättömällä saarekkeella oleva laaja matala kiviraunio. Kiviä on koottu melkoinen määrä pienelle matalalle sileälle loivasti kuperalle kalliolle, jota viljelysmaa ympäröi joka suunnalta. Pellosta on ehkä ajettu kalliolle ainakin viisi noin 0,8 metrin läpimittaista kiveä, jotka ovat tiiviisti vieretysten. Kivien ympärillä on pienempiä kiviä. Kiviä on kalliolla melkoisen laajalla epämääräisen muotoisella alueella, jonka läpimitta on noin 7,7 metriä mitattuna suuntaan luode–kaakko.

Pronssikautinen; På en liten bergsklack finns ett liten runt röse som byggts av stora stenblock. Mitten har synbarligen delivs raserats. I ENE kanten kan skönjas en kantked byggd av större stenar. Inandeömet är fyllt med mindrre stenar. Diameter 5.4 m, höjd 0.9 m.
Röykkiö sijaitsee itä–länsi-suuntaisella kapealla kallionharjalla. Röykkiön läpimitta on noin 5,8 metriä, pohja-alan muoto ei ole yksiselitteisesti määriteltävissä. Kiviä on liikuteltu.

Koivukylän ylempi mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Koivukylälle kuulunut vesimylly. Koivukylässä on ollut vesi-
mylly jo ainakin vuonna 1568 (Nallinmaa-Luoto 1994, s. 49). Kylässä ei ole tie-
dossa muita 1800-luvun loppua vanhempia myllyn paikkoja, joten kyseinen mylly on todennäköisesti ollut tällä paikalla. Mylly on merkittynä tälle paikalle Koivukylän isojakokartassa vuonna 1798. Myllyn yhteyteen on vuonna 1910 rakennettu vesisaha, ja mylly on ollut käytössä ainakin vielä 1920-luvun alussa. Rakennukset ovat olleet paikoillaan vielä 1930-luvulla. (Nallinmaa-Luoto 1994, s. 182, 183 (kuva), 327).
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 9.11.2013. Paikalla on selvimmin näkyvillä rantakalliolla olevia betonisia mylly- ja sahakoneistojen alustoja. Osa rakenteista voi olla myös rakennusten perustoja. Kalliolla on näkyvissä jonkin verran myös lohko-kivirakenteista peräisin olevia irtokiviä. Ehjempiä rakenteita näyttää paikoin pistävän esiin maasta heti avokallion pohjoispuolella. Osittain vanhat rakenteet ovat saattaneet jäädä maan alle. Paikan yläpuolella jokitörmällä olevan Raunion sahan piha-alueen reuna näyttää osittain keinotekoiselta penkereeltä, ja penkereeseen ajettu maa on saattanut peittää rakenteita.

Kosken kartanon saha (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Kosken kartanon vesisaha. Kartanolla on ollut saha jo ainakin 1720-luvulla. Myöhemmin ilmeisesti samalla paikalla sijainnut saha on ollut muiden omistuksessa. Vesisahan toiminta päättyi 1800-luvun lopulla, ja paikalle rakennettiin mylly, joka toimi pitkälle 1900-luvulle. Saha on merkitty tälle paikalle Tuimalan kylän sikopiirijaon karttaan vuonna 1799.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 9.11.2013. Paikalla on hyvin säilyneitä saha- tai myllyrakennuksen perustuksia, jotka ovat osittain karkeasti lohkottua tai muotoilematonta luonnonkiveä, osittain varsinkin ylimmiltä osiltaan betonia. Laitos on saanut käyttövetensä ilmeisesti ränniä pitkin kosken niskalla olevalta padolta. Rakennusjäännöksen itäpäästä alkaa jokiuoman rinnalle kaivettu alakanava, joka jatkuu kaakkoon kaartuen noin 70–80 m kunnes yhtyy jokiuomaan kosken alla. Alakanava on yhdessä kohdassa (N 6731228 E 289633) louhittu kallioniemekkeen poikki.

Tuimalan alempi mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Tuimalan kylälle kuulunut vesimylly. Tuimalassa on ollut ve-simylly jo 1500-luvun alussa. Ei liene selvitettävissä onko se ollut tällä paikalla vai Tuimalan ylemmän myllyn paikalla kosken yläjuok-sulla. Molemmat myllyt ovat merkittynä Tuimalan kylän isojakokartassa vuonna 1777. Myllyn yhteyteen on vuonna 1910 rakennettu vesisaha, ja mylly on ollut käytössä ainakin vielä 1920-luvun alussa.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 9.11.2013. Paikalla on saha- tai myllyrakennuksen perustuksia, jotka ovat osittain karkeasti lohkottua tai muotoilematonta luonnonkiveä, osittain varsinkin ylimmiltä osiltaan betonia. Välittömästi laitoksen yläpuolella on jokiuoman poikki rakennettu betoninen pato, joka on yhteinen joen vastarannalla sijainneen Patakosken myllyn kanssa. Rakennusjäännöksen etelä-päästä alkaa jokiuoman rinnalle kaivettu alakanava, joka jatkuu yli sata metriä etelään, kunnes yhtyy jokiuomaan kosken alla.

Patakosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Patakosken kylälle kuulunut vesimylly. Patakoskella on ollut vesimylly jo 1500-luvun alussa (Nallinmaa-Luoto 1994, s. 49). Muita vanhoja myllyn paikkoja kylässä ei ole tiedossa, joten kyseinen mylly on todennäköisesti sijainnut tällä paikalla. Mylly on merkitty tälle paikalle Tuimalan kylän sikopiirijaon karttaan vuonna 1799. Myllyn yhteydessä toimi noin vuosina 1900–1911 vesisaha, ja mylly on ollut käytössä ainakin vielä 1920-luvun alussa (Nallinmaa-Luoto 1994, s. 182, 327).
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 9.11.2013. Paikalla on saha- tai myllyrakennuksen perustuksia, jotka ovat osittain karkeasti lohkottua tai muotoilematonta luonnonkiveä, osittain varsinkin ylimmiltä osiltaan betonia. Myös perustuksia on ilmeisesti osittain purettu, ja ainakin vesirattaan tai turbiinin kammio ja osa vesikanavasta on täytytty purkujätteellä tai muilla kivillä. Laitoksen koneiston osia, muun muassa turbiinin osia on nostettu rakennusjäännöksen itäpuolelle. Paikalla kasvaa tiheää pensaikkoa, joka vaikeuttaa havaintojen tekoa. Välittömästi laitoksen yläpuolella on jokiuoman poikki rakennettu betoninen pato, joka on yhteinen joen vastarannalla sijainneen Tuimalan alemman myllyn kanssa.

Tuimala (1000025651) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuimalan kylän isojakokartassa näkyvä kylätontti tarkastettiin inventoinnissa 2013. Maasto on tasaisesti ja hyvin loivasti itään laskevaa rinnettä. Maaperä on savea. Mäkelän tonttia ympäröivät pellot olivat kynnettyinä. Kynnös ei näyttänyt kovin vanhalta, mutta havaintomahdollisuudet olivat kuitenkin melko hyvät. Pelloilla havaittiin jonkin verran, mutta ei erityisen runsaasti tavallista modernia ja uuden ajan asuinpaikkamateriaalia (palanutta kiveä, tiiltä, punasavikeramiikkaa ja liitupiipun katkelmia). Aivan Mäkelän tontin koilliskulman läheltä kynnöspellolta (N 6729935 E 289310) löytyi yksi pala lähes mustaa sileäpintaista keramiikkaa, jossa on sekoitteena hienorakeista kivimurskaa. Ei ole täysin mahdotonta, että se olisi rautakauden lopun keramiikkaa, mutta ehkä todennäköisempää on, että se ajoit-tuu keskiajalle ja kuuluu ns. Itämeren keramiikkaan. Mäkelän tontilla ei havaittu maan pinnalle näkyviä rakenteita, jotka voisivat liittyä vanhempaan asutukseen. Vanhan kylätontin eteläosassa on Mäkelän päärakennus etelässä ja suuri ulkorakennus idässä. Näiden välinen alue on hoidettua pihaa, jolla on kunnostettuja ajoteitä ja todennäköisesti putkikaivantoja.
Koska isojakokartan kylätontin pohjoisosassa (entiset Isotalon ja Sulkalan tontit) ei näytä olleen moderneja, syvälle maaperään perustettuja rakennuksia, on mahdollista, että siellä on säilynyt vanhempaan asutukseen liittyviä maanalaisia rakenteita ja kulttuurikerroksia. Parhaat mahdollisuudet säilymiseen ovat luultavasti nykyisen Mäkelän tontin pohjoisosassa, joka ei ainakaan nykyisin ole peltona. Sen sijaan vanhan kylätontin eteläosassa, entisillä Jallin ja Vingon tonteilla on moderneja rakennuksia, joiden rakentamisen yhteydessä mahdolliset muinaisjäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet.
Ks. myös lisätiedot.

Patakoski (1000025652) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Patakosken kylän isojakokartassa näkyvä kylätontti tarkastettiin inventoinnissa 9.11.2013. Maasto on tasaisesti ja hyvin loivasti lounaaseen laskevaa rinnettä. Maaperä on savea. Paikalla ei havaittu maan pinnalle näkyviä rakenteita, jotka voisivat liittyä vanhaan asutukseen. Tuomolan ja Ali-Klemelän vanhat tontit ja Yli-Simolan vanhan tontin koillisosa omakotitalosta koilliseen ovat peltoa, joka tarkastusaikana oli kasvipeitteistä. Yli-Klemelän vanha tontti sekä sen ja koillisessa olevan omakotitalon väliin jäävä Ali-Simolan vanhan tontin lounaislaita olivat osittain veden peittämää ja osittain liettynyttä avointa kenttää. Alue on ilmeisesti ollut viljelyskäytössä. Yli- ja Ala-Sarjan vanhat tontit Ali-Sarjan nykyisen piha-alueen ja Tuomolan vanhan tontin välissä ovat heinikkoista ja pensaikkoista joutomaata. Alueen eteläosassa on melko laajoja kaivantoja. Kaiken kaikkiaan havaintomahdollisuudet tarkastuksen aikana olivat huonot, eikä mitään konkreettisia vanhan asutuksen jäännöksiä tai siihen liittyviä löytöjä ollut havaittavissa.
Vaikka paikan tarkastuksessa ei havaittu maan pinnalle näkyviä merkkejä kylätontin vanhemmasta asutuksesta, on suuri osa vanhasta kylätontista kuitenkin maastohavaintojen ja käytettävissä olevan karttamateriaalin perusteella säästynyt 1900-luvun modernilta rakennustoiminnalta. Tämä säästynyt alue on osittain viljelyskäytössä, mutta tältä osinkin on mahdollista, että alueella on säilynyt maanalaisia rakenteita tai kulttuurikerroksia jäänteinä vanhemmasta asutuksesta, ja niitä voidaan pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.
Muinaisjäännös alue on ehdotettu rajattavaksi kolmessa erillisessä osassa. Koillista osaa, eli pääosaa Yli-Simolan vanhasta tontista erottaa vanhan kylätontin pääosasta omakotitalon tontti ja tällä kohdalla (ja vielä ainakin tilustien risteykseen pisteessä N 6729966 E 289827 lounaassa) melko raskaan näköisesti rakennettu ja ojilla rajattu kylätie, joiden kohdalla muinaisjäännökset ovat todennäköisesti tuhoutuneet. Etelässä Ali-Klemelän vanha tontti on isojakokartassakin muista hieman erillään, ja sitä erottaa nyt kylätontin pääosasta suuri varastorakennus. Näiden kylätontin äärimmäisten koillis- ja eteläosien suojeluarvo on ehkä vähäisempi kuin tontin pääosan. Simola, Klemelä ja Sarja ovat isojaon aikaan kaikki olleet jakautuneena kahteen osaan. Sarjan osalta tonttialue on laajentunut isojaon ja sikopiirijaon välissä Ali-Sarjan siirtyessä vanhalta tontilta sen viereen länsipuolelle. Simolan ja Klemelän osalta samanlainen laajentuminen on ehkä tapahtunut jo ennen isojakoa. Silloin juuri uloimmat tontit eli Ali-Klemelä ja Yli-Simola ovat todennäköisesti tällaista uutta kylätontin laajennusaluetta, ja niiden viereiset Yli-Klemelä ja Ali-Simola kylätontin ytimessä vastaavasti vanhempaa tonttialuetta.

Slättkärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; I SE ändan av en kalbergsrygg finns två rösen. Det ena är runt, lågt röse byggt av runda stenar. Röset är uppenbarligen byggt över en bergsskreva. Det mäter 3.6 x 3.2 m och är 0.4 m högt. Det andra röset är en mera diffus konstruktion byggd av små runda stenar. Genomskärningen är dock jämn. På stensättningen och bred vid den finns några större stenar. Röset mäter 4 x 2 m och är 0.2 m högt.
Kivilatomus ja hajanainen epämääräinen kiviryhmä vierekkäin rakentamattomassa metsässä matalalla kallionnokalla. Selvemmin erottuu latomus, joka on kallion pinnalla ehkä osaksi siinä olevan kallionsyvennyksen päällä. Latomus näyttää ehjältä. Latomuksen pohja-ala on muodoltaan epämääräinen, sen läpimitta kaakko–luode-suunnassa on noin 3,5–4,2 metriä ja koillinen–lounas-suunnassa 2,6 metriä. Latomuksen korkeus on noin 0,2 metriä.
Latomuksen reunasta noin 1½ metriä luoteeseen on muutaman metrin laajuisen ympäristöään kivisemmän alueen laita. Alue on samalla kalliolla, jolla latomus on.

Brakakärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; På ett berg med många krön finns på det högsta krönet ett röse som ursprungligen varit halvsväriskt. det har senare raserats i mitten ända till berget. Runt den stenfria mitten löper en krets av stenar. Stenar har spritt i S, SW, NE, E och SE. I den stenfria mitten syns en en rektangulär sänka i berget, som mäter 2.8 x 1.0 m, djup 0.6 m, på vilken röset blivit byggt. Röset har ursprungligen mätt 7 - 8 m i diameter, den nuvarande diametern är 10 m, höjden är 0.8 m.
Kohde sijaitsee noin 2 km Hangslaxin kylästä kaakkoon, kilometrin verran Käldingen kylästä pohjoiseen, Ön saareen vievän tien itäpuolella. Paikka on etelään viettävän kallioisen moreenikankaan kallionyppylällä.
Pahoin hajotettu röykkiö korkealla terävällä kallion huipulla rakentamattomassa metsässä. Kiviä on röykkiön keskeltä syydetty noin 1½ X 3 metrin alalta pois niin, että näkyviin on tullut kallion pintaa, jossa on syvä syvennys sillä kohtaa, missä röykkiön keskikohta näyttää olleen. Nyt röykkiön pohja-alan muoto on soikea. Sen läpimitta itä–länsi-suunnassa on noin 8,2 metriä ja pohjoinen–etelä-suunnassa 10,9 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,4 metriä.

Yli-Junnila (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Maarian tekoaltaan länsirannalla, vanhan Vähäjoen uoman rantatörmällä. Alue on pitkälti avointa peltoa, siellä täällä on metsäsaarekkeita. Kohteesta noin 200 m luoteeseen sijaitsee Paimalan kylätontti, ja 700 m länteen kulkee pohjois-etelä –suuntainen Paimalantie. Maaperä on savihiesua.
Kohde näkyy ilmakuvissa pellossa selkeästi rajautuvana tummanharmaana, anomaalisena läikkänä. Myös paikan päällä läikkä erottuu hyvin ympäristöstään ”mustan mullan” alueena. Varsin tarkasti läikän alueelle rajautuen havaittiin pellon pinnassa runsaasti palanutta savea ja palamatonta luuta, sekä joitakin saviastian paloja. Saviastian palat muistuttavat lähinnä rautakautista keramiikkaa, ja yksi pala oli koristeltu myöhäisrautakaudelle ominaisella aaltoviivalla. Nuorempaa löytömateriaalia ei pellossa läikän kohdalla juuri ollut. Löytöjen ja havaintojen perusteella todettakoon, että paikalla sijaitsee myöhäisrautakautinen asuinpaikka, josta on voinut säilyä kiinteitä rakenteita kyntökerroksen alla. Asuinpaikka luultavasti jatkuu pellon itäpuolelle kohti rantaa, 20 metrin korkeuskäyrälle. Asuinpaikan keskipisteestä noin 150 m länsilounaaseen sijaitsee pellossa toinen löytökeskittymä. Sen kohdalta löytyi pellon kynnetystä pinnasta saviastian paloja, palanutta savea ja tuluspii. Myös asuinpaikkaläikän eteläpuolelta löytyi pellosta kaksi saviastian palaa.

Meltoisten kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta 1424. Kaksi taloinen 1600-luvulla, mutta sen jälkeen yksinäistalo. Isojako 1867. Päärakennus paloi 1800-luvun lopulla. Tammistosta tuli nyt uusi tilakeskus. Autioitunut 1800-luvun lopulla.
Kylätontti on suureksi osaksi heinittynyt. Lähellä pellon reunaa on varsin vaatimaton, mutta selvä rakennuksen perustus. Meltoistentien pohjoispuolella on navetan perustus, jossa on käytetty paljon myös betonia, navetta lienee ainakin osin varsin uusi.
2021 tarkastuksessa ei tehty uusia rakenteita tai havaintoja.

Unkilan yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Turun Hirvensalossa sijaitseva Unkilan kylätontti. Kylästä on varhaisin maininta vuodelta 1540. Unkilan yksinäistalo yhdistyi 1600-luvulla viereiseen Maanpään kylään. Unkilan talon tontti on merkitty vielä vuoden 1697 veronpanokarttaan, ja se oli 1700-luvulla Maanpään aputila. Autioitunut ilmeisesti 1600-1700-luvun vaihteessa.
Nykyisin kylätontti sijaitsee omakotitalon edustalla, sen eteläpuolella. Maaliskuussa 2015 tehdyssä maastotarkastuksessa kylätontin voitiin todeta jääneen ilmeisesti osittain talon pihapiiriin liittyvän pengerryksen/tasoitetun alueen alle. Talon kaakoispuoleisessa rinteessä havaittiin kuitenkin vielä epämääräistä ja varsin vaatimatonta kiviaitaa. Alueella vanhaa kulttuurivaikutteista kasvillisuutta.

Haritun yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haritun yksinäistalo. Varhaisin maininta on vuodelta 1378, 1500-luvun alussa kaksi taloa, jotka yhdistyivät. 1600-luvulta lähtien yksinäistalo. Rakennukset näkyvät vuoden 1961 kartassa, mutta ne on purettu 1980-luvulla.
Maastotarkastuksessa maaliskuussa 2015 voitiin alueella havaita useita rakennuksen kivijalkoja. Alueella oli juuri tehty hakkuut ja raivaus, joten rakenteet olivat hyvin näkyvissä.

Pakarla/Bagarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pakarla/Bagarla, yksinäistalo. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1405. Rälssilampuotitalo, josta tuli itsenäinen 1700-luvun lopulla. Tilalla oli kaksi asuinrakennusta, vanhempi mahdollisesti jo 1600-luvulta, nuorempi v. 1792. Tämä siirrettiin 1920-luvulla Turun linnan puistoon. Vanhempi asuinrakennus purettu 1960-luvulla. Alueella on kivijalkoja ja pengerrystä.
Inventointi 2020: Vaikuttaa kohtuullisen hyvin säilyneeltä, joskin rakennekiviä näkyy alueella myös siirrellyn.

Råberget (923010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen ligger i nere i en rätt brant sluttning norr om vägen som går till bofallsmossen. Terrängen är granskog och valet av stället kan vara beroende av att sluttningens nedre del är sandgrund.
Kohde sijaitsee Råbergenin vanhalta kunnanrajapisteeltä 400 metriä itäkaakkoon, etelään laskevan metsäisen mäenrinteen alaosassa soratien varrella.
Kohteen löysi opettaja Hans Myhrman vuonna 1986. Ensimmäisiin löytöihin on kuulunut tarkastuskertomuksen mukaan kvartsi-iskoksia, kaksi hiotun kiviesineen sirpaletta ja keramiikan muru. Kesällä 1986 alueella tehtiin pienimuotoiset koekaivaukset (Kimito medborgarinstitut). Tällöin kaivauslöytöinä saatiin vain kvartsia. Kaivausten perusteella Råbergetin muinaisjäännöksen laajuus on päätelty suppeaksi. Ilmeisesti tienrakentaminen on tuhonnut muinaisjäännöstä osittain.
Kaivausten yhteydessä on myös pohdittu ajatusta, että Råbergetin muinaisjäännös olisi ollut tilapäinen kvartsin louhimisen yhteydessä käytössä ollut leiri. Råbergetin muinaisjäännöksen läheltä on huomattu paikkoja, joilla on lohkottu kvartsia kalliosta. Kaivauskertomuksen mukaan niiltä löytyneen kvartsin on kuitenkin huomattu olevan toisentyyppistä kuin Råbergetin muinaisjäännöksestä löydetty. Kvartsin louhiminen onkin saattanut liittyä myöhempään rautateollisuuteen; masuuneihin on ollut tapana rautamalmin joukkoon lisätä kvartsia.
Inventointi 2013: Ympäristössä tuskin on tapahtunut muutoksia 1980-luvun lopun jälkeen. Tien laidat ja maasto muutenkin oli nyt kasvillisuuden peitossa, eikä paikalla näkynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. 1980-luvun löytökohta on kuitenkin tien mutkan ja kallioiden perusteella paikannettavissa muutaman metrin tarkkuudella. Topografian perusteella on selvää, että asuinpaikaksi sopiva ala pohjoispuolisen jyrkän rinteen ja etelässä olevien kallioiden ja niiden itäpuolella olevan suopohjaisen notkelman välissä on hyvin rajattu. Tien mutkan kohdalla on tasanne, joka sopii asuinpaikaksi, mutta tie peittää siitä suurimman osan. Tien mutkasta itään, 20–30 m matkalla rinteen alla suon reunassa on tien mutkan tasoa 1-2 m ylempänä oleva melko loivapintainen niemeke, jossa on myös voitu oleskella. Alueella kasvaa kuusimetsää. Muinaisjäännökseksi rajattu alue ulottuu idässä suunnilleen ämän niemekkeen alalle tai jopa vähän sen itäpuolelle. Niemekkeeseen on kaivettu koekuoppia vuonna 1987, eikä niistä ole löytynyt mitään. Tien mutkasta länteen tie laskee etelän kallioiden länsipuolella olevaan notkoon. Tie on osittain leikattu rinteeseen, eikä alueella ainakaan enää ole jäljellä mitään asumiskelpoista tasannetta. Muinaisjäännösrajauksen länsipää ulottuu mutkasta pitkälle länteen tien pohjoisreunalla, mutta läntisin alue ei ole asuinpaikaksi sopivaa maastoa, vaan hyvin jyrkkää moreenirinnettä.

Koskennurmen kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä on perustettu 1300-luvun lopulla, ensimmäinen maininta on vuodelta 1411. Kaksi taloa jo ennen vuotta 1540. Ylistalo ja Lampola eli Alitalo, näistä Ylistalo jakautui 1800-luvulla kahtia Ylistalo ja Ylistalo Keskitalo. Lampola ja Ylistalon Keskitalo yhdistyivät 1875. Paikalla on useita luonnonkivijalkoja, kivikellari, betonisia kivijalkoja, jotka ajoittunevat 1800- ja 1900-luvuille.
Isonjaon aikainen tonttimaa sijaitsee pääosin Talolankadun pohjoispuolella, rajautuen lännessä Paimalantiehen. Tällä alueella havaittin 2020 inventoinnissa irtomaakasoja ja kiviä, mutta ei selviä rakenteita.
Koskennurmen Keskitalo on vanhan kantatilan osatalo. Koskennurmen kylässä on ollut keskiajalla kaksi taloa, Lampola ja Ylistalo, joka jakautui oletettavasti 1700-luvulla kahtia. Kaikki kolme taloa sijaitsivat v. 1786 isojakokartassa samalla kylätonttialueella. Koskennurmen vanha kylätontti on sijainnut Auvaismäentien ja Talolankadun kulmauksessa. Nykyisin tällä paikalla ei ole enää vanhoja rakennuksia. Keskitalo on muodostunut Ylistalosta, mutta se sijaitsi hyvin pitkään vanhalla kylätonttialueella, josta se on siirtynyt nykyiselle paikalleen 1900-luvun alkupuolella.
V. 1800 rippikirjassa on Ylitalo ja Alitalo, v. 1815 Ylitalo on jakautunut kahtia. Talot yhdistyvät uudestaan 1860-l., mutta Ylitalo jakautuu taas vuoteen 1880 mennessä. Silloin henkikirjassa on Ylistalo, Ylistalo Keskitalo ja Lambola. Vuoden 1875 henkikirjassa todetaan, että Ylistalo Keskitalo on yhdysviljelyksessä Lambolan kanssa.

Paijula/Vähä-Paijula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä muodostettu 1570-luvulla, silloin kaksi taloa, yksitaloinen 1689-1782, vuonna 1832 vahvistettu Iso-Paijula ja Vähä-Paijula, vuodesta 1870 alkaen oli vain Paijula. Rakennukset purettu 1920-luvun alussa.

Paijula/Iso-Paijula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä syntynyt 1570-luvulla. Silloin kaksi taloa, vv. 1689-1783 yksitaloinen, 1832 oli Iso-Paijula ja Vähä-Paijula. Vuodesta 1870 lähtien oli vain Paijulan yksinäistalo. Uusi asuintontti muodostettu 1913. Autioitunut 1900-luvun alkupuolella, uusi asuinrakennus rakennettu toisaalle 1913.

Råberget 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokallioalueella oleva, kivistä ladottu pitäjänrajamerkki, jonka reuna on alle metrin etäisyydellä kallioon upotetusta kolmiomittauspultista. Kohde sijaitsee Västanfjärdin läntisimmässä kärjessä.
Kalliolle on asetettu nelikulmaisen kivilatomuksen keskelle noin metrin mittainen merkkikivi, jonka suurin leveys on noin 50 cm, ja paksuus noin 15 cm. Merkkikiven lappeelle on hakattu numero 90. Merkkikiveä tukeva reunus on epäsäännöllinen mitoiltaan; sen pisin sivu on 2,35 metrin mittainen. Reunuksen korkeus vaihtelee arviolta rajoissa 0,2 – 0,5 metriä. Reunuksen yhdessä kulmassa on noin 75 cm:n läpimittainen maakivi; yleensä reunukseen asetetut yksittäiset kivet ovat särmikkäitä ja suurimmalta läpimitaltaan noin 0,15 – 0,6 metriä.

Olofsgård 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautinen asuinpaikka, joka löytyi inventoinnissa 2013. Laikutetulta hakkuuaukealta löytyi varsin laajalta alueelta kvartsi-iskoksia ja kvartsiydin. Kohteen lounaisosassa on myös hiilimiilu.
Asuinpaikka sijaitsee noin sata metriä leveän, lounaaseen avautuvan puronotkon
perällä. Asuinpaikkalöytöjä (kvartsi-iskoksia) havaittiin kahtena selvänä keskittymänä ja lisäksi yksittäisiä kvartseja niiden ulkopuolella. Koillinen löytökeskittymä on puron poikki kulkevalla ajouralla ja sen itäpuolella, alkaen heti puron etelärannalla (N 6665349 E 251702) ja ulottuen noin 10 m päähän siitä. 15–20 m leveä vähälöytöinen alue erottaa siitä lounaisen löytökeskittymän (N 6665317 E 251692). Siinä löytöjä on noin 20 m läpimittaisella alueella. Iskosten lisäksi talteen poimittiin kvartsiydin.
Lounaisen löytökeskittymän lounaispuolella on hiilimiilu. Miilun kuopan läpimitta on 9-11 m ja syvyys noin 40 cm. Pohjoisen puolella sitä reunustaa matala valli ja kaakossa ehkä matala oja. Rakenteellisia yksityiskohtia ja mittojakin on vaikea tarkasti arvioida, koska maata on muokattu rankasti laikutuksen yhteydessä. Miilun lounaispuolella havaittiin vielä kaksi mahdollista, mutta melko epämääräistä kvartsi-iskosta (N 6665283 E 251649).

Bomåssaträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi vuoden 2013 inventoinnissa. Paikka on loivasti pohjoiseen viettävää nuorta mäntymetsää, aluskasvillisuus ruohovoittoista. Kohdalla maaperä on pääasiassa hiekkaa, mutta välittömässä ympäristössä maaperä on pääasiassa moreenia ja hieman kauempana etelässä kalliota.
Paikalla on pyöreä, halkaisijaltaan noin 10 m hiilimiilu ja kymmenisen metriä tästä etelään halkaisijaltaan noin 2,5 m ja korkeudeltaan noin 60 cm kivikasa. Kivikasan reunalta kädellä tutkien pintasammalen alla oli palaneita kiviä ja nokea. Tällä perusteella kyseessä on kiukaan (tai uunin) jäännökset.
Alueella ei ole merkkejä viljelystä eikä alue muutenkaan vaikuta edes pienen torpan
elantoon sopivalta. Inventoijan tulkinta on, että kiukaan jäännös on miilunpolttajien
majan kiuas ja siten samanikäinen miilun kanssa. Kohteita on ilman tarkempia tutkimuksia mahdoton ajoittaa. Kohteiden hyvä säilyneisyys sekä ilmeisesti sama konteksti puoltavat sitä, että kohdetta on pidettävä suojelukohteena.

Valtionmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Stormossenin laajan suoalueen eteläpäässä, loivalla lounaaseen laskevalla rinteellä. Miilujen kohdalla maalaji on kivetöntä hiekkaa. Ylempänä rinne jyrkkenee, ja maa muuttuu kivisemmäksi. Miilut ovat aivan suon laidassa. Paikalla kasvaa vanhaa mäntymetsää, mutta sen alla kasvaa paikoin hyvin tiheässä nuoria kuusia ja kuusen taimia.
Paikalla on kaksi suurta hiilimiilua. Molemmat ovat suurelta osin tiheän kuusentaimikon peitossa, mikä vaikeuttaa niiden havaitsemista ja dokumentointia. Kumpaankin miiluun tehdyssä koekuopassa oli vahva kerros hiilensekaista maata.
a) Luoteinen hiilimiilu on ilmeisesti pyöreä, ja sen kokonaishalkaisija on 12–15 m, mikä sisältää myös miilun reunoilla sijaitsevat kuopat ja ojan pätkät. Miilun keskiosa on selvästi koholla verrattuna ympäristöön. Keskiosan pohjoislaidalla on ehkä miilun käyttöaikaa uudempi, mutta ei kuitenkaan tuore kaivanto, jonka läpimitta on 2-3 metriä. Muuten miilu näyttää ehjältä.
b) Kaakkoinen hiilimiilu on läpimitaltaan noin 10 m. Hiilimiilun keskiosa on melko tasainen ja jonkin verran koholla ympäristöstä. Miilua ympäröi katkonainen oja, joka kuitenkin näyttää rajaavan ennemminkin N-S -suunnassa pitkänomaisen tai soikean alueen kuin pyöreän alueen. Ojan sisällä saattaa olla kaksi eri-ikäistä, osittain päällekkäistä miilua. Tiheä taimikko vaikeuttaa havainnointia tämänkin miilun kohdalla ja ympärillä.

Bålkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Bålkärretnimisen suon itäpäässä, suon laitaan laskevalla hiekkaisella rinteellä. Rinne on laikutettua hakkuualuetta. Etelässä, idässä ja pohjoisessa on kalliomäkiä. Hiilimiilun pohjoispuolella on metsäautotien mutka. Koillisesta tuleva metsäautotie kääntyy miilun vierestä luoteeseen.
Miilu on noin 12 m läpimittainen pyöreä painanne, jota ympäröi selvä valli. Vallin ulkopuolella on kuoppia. Koko rakenteen halkaisija on noin 19 m. Maan pintaa on laikutuksessa rikottu miilun ympäristössä ja sisällä. Sekä miilun sisällä että sen lähiympäristössä maan pinnalla on runsaasti hiiltä.

Farfarskärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalta löytyi inventoinnissa kolme hiilimiilua. Ne sijaitsevat pohjoiseen laskevan rinteen alaosassa. Alue on hakkuuaukeata, joka on jo melko vahvasti heinittynyt, mikä vaikeuttaa havainnointia. Maanmuokkaus on vaurioittanut miiluja ainakin jonkin verran. Itäisin havaituista miiluista näyttää parhaiten säilyneeltä.

EMBÖLESKOGEN I (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuitian vuoden 1805 isojakokartalle (Tillberg 1805) on merkitty paikalle räätäli Henrik
Wästerbergin hallinnassa ollut torpan tontti. Torppa on ollut olemassa vielä vuonna 1845 (KA Pitäjäkartta 1043 10 Pargas). Sen sijaan venäläisten vuonna 1879 tekemälle topografisella kartalle (MV: RHOA) ei ole merkitty kohteeseen enää rakennuksia.
Kohde sijaitsee noin 4,6 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itään, Pitosundin rannalla ja noin 700 metriä Kuitian kartanolinnasta luoteeseen. Paikka on noin 100m x 200m laaja laakso, jota reunustavat lännestä, etelästä ja idästä kalliot. Laakso laskee loivasti etelästä pohjoiseen. Alueelle on istutettu kuusia, ja sitä on ojitettu.
Kohteen kuvaus
Laakson alarinteen länsipuolella on jäännöksiä noin 8 m x 7,2 m laajasta rakennuksen kivijalasta. Alle puoli metriä halkaisijaltaan olevista kivistä tehty perustus on ilmeisesti tuhoutunut osittain metsätöissä. Toinen alueella maanpinnalle havaittavissa oleva muinaisjäännös sijaitsee laakson loivasti nousevan etelärinteen itäsivulla ja se on noin 4 m x 5 m laaja kiviröykkiö. Havaintomahdollisuudet muinaisjäännösalueella olivat hyvät, sillä paikalla oli metsänhoitotöiden vuoksi vähän aluskasvillisuutta. On todennäköistä, että alueen muinaisjäännökset ovat osittain tuhoutuneet ojitusten ja metsänistutusten yhteydessä.

BACKTORP I (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kuitian vuoden 1805 isojakokartalle (Tillberg 1805) on merkitty paikalle tuulimylly. Vuonna 1845 myllyä ei ole ollut enää olemassa (KA Pitäjäkartta 1043 10 Pargas).
Kohde sijaitsee noin 5,1 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin kilometrin Pitosundista etelään ja noin 700 metriä Kuitian kartanolinnasta lounaaseen. Paikka on kuivatun järven itäpuolella olevan niittyjen ympäröimän kallion länsirinteen tasanteella. Kallio on nykyään laidunta.
Muinaisjäännös koostuu kallion tasanteelle neliön muotoon asetetuista kiviriveistä (laajuus n. 4 m x 5 m). Kyseessä on ilmeisesti rakennuksen osittain rauennut perustuskiveys. Paikan sijainti vastaa Kuitian vuoden 1805 isojakokartalle merkittyä tuulimyllyä.
Havaintomahdollisuudet olivat hyvät, koska paikka sijaitsee laidunta olevalla kalliolla.

Backtorp II (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuitian vuoden 1805 isojakokartalle (Tillberg 1805) on merkitty paikalle Johan Backtorpin
hallitseman torpan tontti. Torppa on ollut olemassa vielä 1845 (KA Pitäjäkartta 1043 10 Pargas). Sen sijaan venäläisten vuonna 1879 tekemälle topografiselle kartalle (MV: RHOA) ei ole merkitty kohteeseen enää rakennuksia.
Kohde sijaitsee nom 5,1 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin 1,1
kilometriä Pitosundista etelään ja noin 700 metriä Kuitian kartanolinnasta lounaaseen. Paikka on "tuulimyllynmäen" (Backtorp 1) etelärinteen ja Backtorpbackenin mäen välisellä laitumena käytetyllä niityllä. Alueen laajuus on noin 40 m x 20m.
Muinaisjäännösalueella ovat seuraavat selvät rakenteet:
1. Alueen lounaisnurkassa on noin 3,8 m x 3,8 m laajan rakennuksen kivijalka. Perustuksella on neljä isoa nurkkakiveä (halk. n. 1 m) ja pienemmistä kivistä (halk. alle 0,5 m) tehdyt osittain rauenneet seinälinjat
2. "Tuulimyllynmäen" etelärinteellä, noin 21 metriä ensimmäisestä rakennuksesta pohjoiseen, on ollut noin 6,5 m x 5 m laaja rakennus. Talon kivijalasta on jäännöksiä idässä ja etelässä. Lisäksi sen sisäpuolella koilliskulmassa on latomus, jonka alaosassa on laakakiviä (halk. n. 0,5 m) ja keskustassa sekä laastia että käsintehtyjä tiiliä.
3. Noin 9 metriä ensimmäisestä rakennuksesta itäänpäin on noin 2 metriä halkaisijaltaan oleva kiviröykkiö.
4. Noin 21 metriä ensimmäisestä rakennuksesta itäänpäin on pienistä kivistä (nyrkinkokoisia)
koostuva röykkiö, jonka halkaisija on noin 1,5 m.
Lisäksi paikalla on lukuisia epäselviä kiveyksiä, joiden luonteesta ei voitu tehdä inventoinnin
yhteydessä päätelmiä. Vuoden 1805 kartalle merkityt tielinjat ovat yhä nykyään käytössä.
Havaintomahdollisuudet olivat hyvät, sillä kohde sijaitsee laitumena käytetyllä niityllä. On
todennäköistä, että muinaisjäännösalue on nyt selville saatua isompi. Osa siitä on mahdollisesti niityn länsipuolella olevassa istutetussa metsässä ja eteläpuolella olevassa raivatussa metsässä.
Kyseisillä alueilla havaintomahdollisuudet olivat tiheän kasvillisuuden ja hakkuujätteen vuoksi erittäin huonot.

Skepparback (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuodelta 1805 peräisin olevalle isojakokartalle (Tillberg 1805) Eric Skepparsin torpan tontti ja tuulimylly. Torppa on ollut olemassa vielä 1845 (KA Pitäjäkartta 1043 10 Pargas). Sen sijaan venäläisten vuonna 1879 tekemällä topografisella kartalle (MV: RHOA) kohteeseen ei ole enää merkitty rakennuksia.
Kohde sijaitsee noin 5,2 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin 800 metriä Pitosundista etelään ja noin 500 metriä Kuitian kartanolinnasta lounaaseen. Paikka on Skepparbackin eteläpuolella olevan länteen päin loivasti laskevan matalan kallion rinteellä. Alue on nykyään laitumena ja siellä on karjan syöttöpaikka.
1. Kallion korkeimmalla kohdalla on noin 1,6 m x 1,6 m laaja neliömäinen latomus, jonka sivut on tehty laakakivistä (pituus n. 0,5 m). Latomuksen keskiosassa on kiveystä ja käsintehtyjen tiilien jäännöksiä. Kyseessä saattaa olla tuulimyllyn paikka.
2. Kallion rinteen alaosan pohjoissivulla on noin 2,5 m x 2,2 m laaja latomus. Latomuksella ei oleselvää reunakiveystä, ja sen pohjoiskulma on rauennut. Rakennelman ympärillä on heikkoja merkkejä mahdollisista seinälinjoista.
3. Kallion rinteen alaosan eteläsivulla on nom 8 metriä pitkä isoista kivistä (halk. n. 1 m)
muodostettu rivi.
4. Kallion keskiosan eteläsivulla on halkaisijaltaan nom 1,2 m oleva kiuasmainen kiveys
(nyrkinkokoisia kiviä), jota kiertää noin 2,6 m x 2,6 m laaja pohjakaavaltaan neliömäinen
reunakiveys (päänkokoisia kiviä).
Lisäksi alueella on useita kiveyksiä, joiden luonnetta ei voida selvittää ilman jatkotutkimuksia.
Paikalla oli hyvät havaintomahdollisuudet, sillä se on nykyään käytössä laitumena. Alue oli kuitenkin sateiden ja karjan liikkeiden vuoksi erittäin liejuinen.

Pellas (279000003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På den östra sluttningen av ett berg i skogen NW om Rumar åkerfält, ca 100 m från åkerrenen finns ett naturligt stenfält, i vilket gjorts en grop om ca 1.5 m i diameter. Den gränsar i väst och söder till bergväggen. eventuellt är detta en tomtning.
Muinaisrantakivikkoon on kaivettu noin 150 cm halkaisijaltaan oleva pyöreähkö kuoppa, jonka syvyys on tällä hetkellä noin 70 cm. Sen pohja on sammaloitunut ja reunat jäkälän peitossa. Kuopan ulkopuolella ei ole havaittavissa vallia eikä kivikossa muita rakenteita. Kyseessä ei ole aikaisemmin muinaisjäännösrekisterissä mainittu tomtning-jäännös vaan rakkakuoppa, jota on mahdollisesti käytetty säilytykseen. Kohteen rajaus on pistemäinen.
Kuopan ympärillä on luontainen muinaisrantakivikko. Sen etelä- ja pohjoispuolella on melko jyrkät kalliorinteet, joiden välisessä notkelmassa kohde sijaitsee. Ympäristö on talousmetsäkäytössä olevaa kuivaa, karua ja kallioista maastoa.

Bärskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bärskärin pohjoisosassa, kuperalla kallionkielekkeellä, pohjoiseen laskevassa maastossa.
Kohde, funktioltaan todennäköisesti kiviuuni, koostuu pyöristyneistä, melko tasakokoisista lohkareista. Uunin länsiseinä on säilynyt; se on suora, pohjoiseteläsuuntainen ja sen pituus on noin 1,5 metriä. Kaliolla uunin länsipuolella, länsiseinämässä ja kalliolla uunin itäpuolella on pitkänomaisia, särmikkäistä lohkareita, jotka ovat saattaneet muodostaa uunin katteen. Uunin onkalo-osa on sammaleen ja turpeen peitossa, ja siksi sen rakennetta ei voi määrittää. Onkalon sisähalkaisija lienee ollut noin metri. Uunin suuaukko on kohti pohjoista.

Djupklevudden (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kälön pohjoisosassa, tasaisella kaakkoon laskevalla kalliopinnalla. Kiviraunio on lähes pyöreä, ja sen pituus on 7,1 metriä, leveys 6,2 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Raunio on koottu enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista. Röykkiön pohjoisosassa on pyöristyneitä siirtolohkareita, ja keskellä laaja, kallioon ulottuva kraateri. Raunion vieressä kaakkoispuolella on kalliolla kivikasa.
Kohteen rantavyöhykeajoitus on AD 920 +/-90 ja keskivesiajoitus 680 +/-100. Djupklevuddenin hauta on rantavyöhykeajoituksen puolesta tähän mennessä nuorin löydetty hautaraunio Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueella.

Västerön (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee Västerön saaren keskiosassa, korkeimman kallionhuipun alapuolella, huipusta pohjoiseen. Maasto kohteen ympäristössä on kallioista, lisäksi lähellä on suo.
Louhikkoiseen maastoon on raivattu kolmen rivissä olevan suuren lohkareen viereen suorakaiteen muotoinen ala. Suuret lohkareet muodostavat rakenteen eteläseinän. Itäseinä on epämääräinen, kun taas pohjoiseinämä muodostuu selvästi päällekkäin nostetuista lohkareista. Rakenteen länsiseinämänä on suuria kiintolohkareita. Seinien rajaaman tilan sisämitat ovat 2,0 x 2,0 metriä ja se on melko kivetön ja kanervikon peittämä. Rakenteen keskelle kaivetussa koekuopassa oli erotettavissa ainoastaan löydötön steriili mineraalimaakerros.

Bussö 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee ulappavyöhykkeessä olevan luodon eteläkaakkoon työntyvässä niemessä. Kuperalla, vaakasuoralla kalliopinnalla on epämääräisen muotoinen hautaraunio.
Raunion pituus on 7,9 metriä, leveys 3,3 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Se on koottu enimmäkseen pyöristyneistä, mutta myös särmikkäistä kivistä ja lohkareista, joita on asetettu kalliolle muutamaan kerrokseen. Kivet ovat melko tasakokoisia. Röykkiön kiveyksessä on keskellä harvakivinen kohta, jossa kalliopinta on näkyvissä. Raunion lohkareita on vierinyt alas kalliota röykkiön etelä- ja länsipuolille.
Maastokorkeutensa puolesta hautaraunion on oltava pronssikautta nuorempi. Sen maksimi-ikä on likimain sama kuin Glückertin (1976) ajoittama Litorina VII-rantapintavyöhyke, jonka ikä on 200 AD.

Stackskär (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Tomtning sijaitsee Stackskär-nimisen luodon eteläosassa, kaakkoon viettävällä kivikkoisella kalliorinteellä, melko kaukana rannasta. Kohteelta on esteetön näkyvyys merelle etelän, eteläkaakon sekä idän suuntaan.
Kalliolla on pyöristyneistä lohkareista kasattu puolikaaren muotoinen muuri. Muuri on piirteiltään loiva ja matala, korkeutta sillä 0,2-0,5 metriä. Muuri on korkeimmillaan itäreunassa. Länsireunassa muurin kohdalla on miltei paljasta kalliota. Muurin sisään jäävän alueen pohjoiseteläsuuntainen mitta on 2,4 metriä. Pohja on tasainen ja pääosin vaakasuora, pinnaltaan kivien ja katajan peittämä.

Långlandet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde, kaksi linjakummelia, sijaitsee Långlandetin saaren keskiosassa, etelänpuoleisessa rinteessä lähellä rantaa.
Ylempi kummeleista on kuperalla vaakasuoralla kalliopinnalla. Se koostuu lähes pelkästään särmikkäistä kivistä ja lohkareista. Kummelin pituus on 2,6 metriä, leveys 2,2 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Rakenne on hyvin säilynyt ja selväpiirteinen. Korkeudeltaan matalammalla sijaitseva kummeli on edellisestä kymmenen metrin päässä koilliseen, rantaan päin kallistuvalla silokalliolla. Se koostuu pääasiassa särmikkäistä lohkareista. Kummelin pituus on 2,6 metriä, leveys 1,3 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Rakenne on hyvin säilynyt ja selväpiirteinen.
Kyseessä ovat todennäköisesti linjakummelit. Kivirauniot ovat toimineet todennäköisesti enemmänkin puisten tankojen jalustoina kuin varsinaisina tähtäymerkkeinä. Rauniot osoittavat Långlandetin ja Flakaskärin välisen pohjoisen salmen, Långlands sundin, läpi kulkevan linjan. Linjan tosisuunta on lounaaseen 222 astetta. Linjan avulla voi myös kiertää Flakaskärin pohjoispuolella olevan matalikon ja sivuuttaa, tosin hyvin läheltä, matalikon Långlandetin ja Flakaskärin välissä, salmessa olevan pienen luodon kaakkoispuolella. Purjehdittaessa linjaa perän puolella on linjassa Stackskärs harunin pohjoispuolella oleva pikku luoto.

Flakaskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Falakskärin kaakkoisrannalla, tasaisella loivasti mereen viettävällä rinteellä, lähellä rantaa.
Kompassikiveyksessä on kahdeksan haaraa. Kivet rakenteessa ovat pääasiassa pyöristyneitä ja painoltaan 0,5-10 kilogramman välillä. Kutakin ilmansuuntaa osoittavassa haarassa on kiviä 2-5 kappaletta. Haaroista pohjois- ja koillishaara ovat pisimmät. Rakenne on siis epäsymmetrinen, mutta on mahdollista, että rakennetta ei ole tällaiseksi alunperin rakennettu. Kompassikiveyksen pohjoiseteläsuuntainen pituus on 1,64 metriä ja länsi-itäsuuntainen puolestaan 1,42 metriä. Kivien alla on kivien rapautumismoroa ja jäkälätön kalliopinta.
Noin 30 metriä kompassikiveyksestä lounaaseen on kalliolla lohkareita rivissä. Kyseessä voivat olla toisen komapssikiveyksen jäännökset.
Jos oletetaan kompassikiveyksen tulleen rakennetuksi kompassin näyttämän suuntaiseksi, voidaan magneettisen deglinaation eli erannon kehitystä seuraamalla arvioida Flakaskärin kompassikiveyksen ikää. Viimeksi paikallisella deklinaatiolla oli Flakaskärin kompassikiveyksen kanssa identtinen arvo 1950-luvulla. Kohteen inventoinut tutkija (Tuovinen 1995) ei kuitenkaan usko kompassikiveystä näin nuoreksi, vaan arvioi rakenteen olevan merkittävästi vuotta 1800 vanhempi, luultavasti 1600-luvun puolivälistä tai tätäkin vielä vanhempi. Arvio perustuu havaintoihin deklinaation kehityksestä 1800-lukua vanhemmalta ajalta (Nevanlinna ja Sucksdorff 1976:13).

Långlandet 8 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tomtning

Konungskär 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nurmikon alta erottuu suorakaiteen muotoinen pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista rakennettu kivijalka, jonka korkeus on 0.2-0.4 m. Kivijalan pituus on 12.7 m
(W-E) ja leveys 5.3 m. Rakennuksessa on ollut kaksi huonetta, ilmeisesti paritupa.
E-puoleisen huoneen NW-nurkassa erottuu nelisivuinen särmikkäistä lohkareista
ladottu tulisijan jäännös. Tulisijan perustuksen mitat ovat 2.1 m x 2.1 m. Perustuksen
päällä on maata, jonka seassa on pikkukiviä ja punatiilen moroa. W-huoneen tulisijan
jäännös on NE-nurkassa. Se koostuu suurista särmikkäistä lohkareista. Tämä tulisija
vaikuttaa perusteellisemmin puretulta kuin toinen.
Kyseessä on Konungsskärin torpan rauniot. Torpassa asui vuosien 1820 ja 1916 välisenä aikana kolme sukupolvea torppariperheitä. Vuonna 1916 torppa purettiin ja sen hirsistä rakennettiin vieressä oleva metsästysmaja.

Söderbergen (Hautapaikat)
Rautakautinen; hautaraunio

Rosenhamn rantautumispaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Luonnonsatama muodostuu Myshamnin luonnonsataman pohjoispuolella sijaitsevien Vällingskär-, Mörgrundet-, Disken- sekä Måsgrundet-nimisten luotojen keskelle. Saari, jolla rantautumispaikka sijaitsee, on maastokartassa nimetön, mutta historiallisissa lähteissä se tunnetaan nimellä Rosenhamn. Paikka ei ole kovin hyvä satama, se on melko altis lännen ja idän puoleiselle tuulelle. Saarten välinen pohja on kuitenkin tasainen hiekkapohja.
Rosenhamn on merkitty Karl Johan Ezeliuksen isojakokarttaan vuosilta 1821 ja 1830 ja myöhemmissä kartoissa 1845, 1910-luvulla ja 1911. Hans Hanssonin 1650-luvulla laatimassa kartassa Maskun ja Piikkiön kihlakunnista saari on merkitty nimellä Ristören (vaihtoehtoisesti Lill vijskär).
Rosenhamnin keskellä kahden SW-NE-suuntaisen kallioselänteen välissä on notko, jonka ala kartalta mitaten on noin 800 m². Notkon pohjalla on noin 30 metriä pitkä, noin metrin syvyinen ja 2−4 m leveä uoma, joka johtaa pohjoisrannalta notkon pohjukkaan. Maaperä on hiekkaa ja soraa, joka normaalisti kerrostuu tasaiseksi pinnaksi, ei uomaksi. Uoma on siis kaivettu, ja pohjukassa näkyykin jyrkkä lapiolla kaivettu seinämä. Saareen on ilmeisesti kaivettu uoma, joka on suojannut sen sisään vedettyjä veneitä merenkäynniltä.
Rannansiirtymisajoitus inventointiraportissa (Tuovinen 2016: 20−24) selostetun vaaituksen perusteella osoittaa, että uoman mahdollinen käyttöperiodi on likimäärin 1480-luvulta 1560-luvulle ja että uoma on maatunut kuivaksi maaksi viimeistään 1680-luvulla. (tiedot Tapani Tuovinen.)

Västerön 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen;

Konungsskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; rakennuksenjäännös

Ingolskär 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; johtoloiston jäännös

Ingolskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella, jonka mitat ovat 6.9 m x 7.9 m, kallioiden välinen notko on täytetty
pyöristyneillä rantakivillä siten, että on muodostunut tasainen alue, joka näyttää
rakennuksen pohjalta. Reunoilla on suuria pyöristyneitä lohkareita, ehkä nurkkakiviä.
Kaikki muu on poissa. Ei tiiltä näkyvissä. Poronjäkälän ja osaksi katajan peitossa. K.A. Rehnbergin 1902 kartassa luotsilaitokselle pakkolunastetuista kiinteistöistä näkyy rakennus, joka olisi sijainnut aivan johtoloiston (Ingolskär 1 1000026216) vieressä. Myös luotsi- ja majakkalaitoksen arkistossa olevissa valokuvissa vuodelta 1891 näkyy pieni varastorakennus kalliolla johtoloiston vieressä. Dokumentoitu rakennuksenjäännös on tästä paikasta 10 m kaakkoon. Se lienee johtoloistoa vanhempi.

Kuturmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kuturamäki on Koivumäen kaakkoispuolella oleva noin 0,5 km pitkä kallioharjanne, suunnaltaan pohjoisluode-eteläkaakko. Koivumäestä sen erottaa notkelma, jonka kautta kulkee ajotie.
Anna-Liisa Hirviluodon tarkastuksen (1961) ja Matti Huurteen inventoinnin (1963) mukaan Kuturamäellä on ollut viisi röykkiötä, joista kahteen on kiinnitetty rauhoituskyltti. Röykkiöistä neljän mainitaan sijainneen Kuturamäen kallioisella lakialueella ja viides, Hjalmar Appelgrenin vuonna 1886 tutkima röykkiö, olisi sijainnut Kuturamäen luoteispäässä, Päivölän talon maalla, muita röykkiöitä hieman alempana. Viimeksi mainitun röykkiön kerrotaan sijainneen Päivölän talosta noin 20-30 metriä kaakkoon ja sen päälle olisi aikoinaan rakennettu kanatarha. Huurre mainitsee kertomuksessaan, että talonväen mukaan röykkiötä ei olisi hajoitettu kanatarhaa tehtäessä, vaan siitä olisi otettu kiviä sähköpylvästä pystytettäessä.
Huhtikuussa 2015 tehdyssä tarkastuksessa voitiin maastossa löytää varmuudella enää kolme röykkiötä: Huurteen luetteloimat röykkiöt numerot 159, 161 ja 162, joista numerot 161 ja 162 ovat tällä hetkellä vahvan pusikkokasvillisuuden peitossa, ja siksi melko vaikeasti havaittavissa. Appelgrenin tutkima röykkiö (nro 158) on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut. Myöskään röykkiötä nro 160 ei varmuudella pystytty maastossa löytämään ja paikantamaan. Röykkiölle 160 on rekisteriin viety Esa Laukkasen inventointikertomuksessaan (2012) mainitsemat koordinaatit ja röykkiölle 158 on annettu Päivölän talon vanhan kanatarhan koordinaatit.
Röykkiöihin nro 159 ja nro 162 on kiinnitetty rauhoituskyltit.

Uskelan vanhan pappilan paikka (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Uskelan vanha kirkkoherranpappilan paikka, joka autioitui 1770-luvulla rakennusten osin tuhouduttua maanvyörymässä. Kohde sijaitsee Uskelan vanhan emäkirkonpaikan pohjoispuolella, nykyään viljelyssä olevalla peltoalueella. Tutkitulta alueelta paikannettiin peltomullan alta kaksi tiilirakenteen jäännöstä, jotka todennäköisesti liittyvät asuinrakennuksen tulisijoihin ja savuhormeihin. Jäännöksiä indikoivat myös runsaampi tiilimateriaali niiden ympärillä, pellon pinnalla. Jos havaittu runsaslöytöisin alue on entisen pappilan miespihaa, voidaan rakennuskuvausten perusteella yhdistää tiilirakennejäännökset pihan pohjoisreunalla sijainneeseen viimeiseen päärakennukseen. Miespihan sijaintia tällä kohdalla puoltaisi myös selvästi sekä maastossa että korkeuskäyrissä näkyvät maanvyörymän jäljet, jotka lähteiden mukaan tuhosivat juuri miespihan itäisen sivun rakennuksia. Karjapiha sijaitsi miespihan pohjoispuolella. Tähän liittyviä rakenteita ei havaittu, ja alue on muutoinkin vaaleampaa ja vähälöytöisempää. Miespihan ja kirkon väliin on jäänyt pappilan puutarha, joka näyttäisi nykyään täysin tuhoutuneen jäätyään uuden pysäköintialueen alle, joka on rakennettu kuorimalla vanha maa pois.
Historiallisen ajan löytömateriaali on peltopoiminta-aineistoksi erittäin runsasta ja monipuolista. Se ajoittuu keskiajan lopulta 1900-luvulle painottuen kuitenkin 1600- ja 1700-lukuihin. Tiilen, palaneen saven, naulojen, punasavikeramiikan, liitupiipun osien sekä astia- ja ikkunalasin lisäksi löytöihin kuuluu muun muassa viisi 1600-luvun ruotsalaista kolikkoa, kaksi kirjanhelaa, plombi, helmiä, Siegburgin ja Westerwaldin kivisavikeramiikkaa, harmaasavikeramiikkaa sekä remmarin ns. vadelmanyppy.
Pellon eteläreunasta löytyi myös myöhäisrautakautiseen kohteeseen viittaavia löytöjä: hevosenkengän muotoinen solki, lenkin katkelma sekä käsintehdyn keramiikan pala. Ne voivat liittyä 1900-luvun alkupuolella todettuihin kirkon vierustan ruumiskalmistolöytöihin.

Prostberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röset ligger på en bergsrygg söder om Kuggviken där det växer bland- och tallskog. Berget är i riktning mot havet brant, medan det i söder sluttar svagare. Röset finns nära en stenåker, som mäter minst 40-50 m i omkrets. Själva gravröset finns på kalberget SW om stenåkern. Det mäter 3.5 - 4 m i diamter och är 0.5 m högt. Det är byggt av jämnstora stenar.
Hautaröykkiön itä- ja eteläpuolella on laaja tasakokoisista kivistä muodostunut muinaisrantakivikko, johon on kaivettu kaksi rakkakuoppaa. Röykkiöstä 5 m koilliseen on noin 70 cm syvä ja 2 m x 1,5 m kokoinen kuoppa. Röykkiöstä 10 m itäkoilliseen on noin 1 m syvä ja 3 m x 2 m kokoinen kuoppa. Molempia reunustaa selvä noin 20 cm korkea ja lähes 1 m leveä kivivalli.

Dummeldalen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndplatsen ligger på ön Kyrklandet väster om den forna åkern "Dummeldalen" och öster/sydöster om kalbergen på en sluttning mot söder. En skogsväg kring bergen har byggts med en djupare jordskärning, ca. 18 m lång och 10 m bred. I östkanten av schaktet hittades två avslag av bergart samt ett kvartsavslag utan tydliga spår av kulturlager. Det verkar dock sannolikt att själva boplatsen ligger på sluttningen i riktning syd och sydost om skärningen. I närheten finns en stenåldersboplats till: 21 RAUVAIS ca 700 m i riktning mot norr. Ett gravröse är beläget ca 450 m i söder.

Prostbergetin uimaranta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neljä kiviuunia sijaitsee tiiviissä ryhmässä vain muutamien metrien päässä toisistaan. Niiden leveys on 180-200 cm ja pituus 200-250 cm. Kolmen kohtuullisen hyvin säilyneen uunin korkeus on 50-60 cm. Neljännestä on jäljellä vain 1-2 kivikertaa ja sen korkeus on 30 cm. Kaikkien uunien suuaukko on ilmeisesti ollut pohjoista kohden. Uuneista hyväkuntoisimman holvaus vaikuttaa aivan vasta romahtaneelta. Muuten ne ovat sammaloituneita ja varpujen peitossa.
Kohde sijaitsee Korppoon Kyrklandetin pohjoisrannalla Kopoisissa, Likholmenia vastapäätä. Uunit sijaitsevat noin 40 m rantaviivasta etelään nousevassa rinteessä. Alue on kuusivaltaista talousmetsää. Uunien ja rannan välissä on Likholmenilla sijaitsevan yleisen uimarannan parkkipaikka.
Prostbergetin (279010002) metallikautinen hautaröykkiö ja rakkakuopat sijaitsevat kohteesta noin 100 m eteläkaakkoon ja noin 25 m korkeammalla. Lähin vastaava kiviuunikohde on noin 700 m kohteesta länsilounaaseen sijaitseva Mikonpelto (1000013496).

Åkerback (Asuinpaikat)
Historiallinen; På en liten backe på Syvälaxvikens västra strand, 3 m söder om vägen från Korpoström gård till Åkerback finns förhöjning so mäter ca 2 x 3 m och vars höjd är o.3 m. Förhöjningen är täckt av gräs och mossa. 3-4 m S om denna finns större stenar, vilka skulle kunna härröra från en husgrund. I provgropar påträffades lerklining, som dock inte tillvaratagits.
Edellä kuvatun pienen rakennuksen tai kookkaan tulisijan pohjan eteläpuolelle on 1980-luvulla rakennettu omakotitalo. Aikaisemmin mainitut, mahdollisesti toiseen rakennukseen liittyvät kivet ovat ilmeisesti jääneet sen tai pihamaan alle. Myöskään kohteen itä- tai pohjoispuoliselta kallioalueelta ei vuoden 2014 inventoinnin yhteydessä havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.
Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,7 km eteläkaakkoon, Syvälaxvikenin länsipuolella, Österåkern -nimisen pellon eteläpuolella olevan kallioisen mäen kaakkoisreunalla. Muinaisjäännöksen pohjoispuolella kulkee Åkerbackaan johtava tie ja etelässä se rajautuu omakotitalon pihaan. Alueella kasvaa ketokasvillisuutta ja muutamia mäntyjä.

Näsudden 1 (Taide)
Historiallinen; På Näsuddens sydligaste spets mot Korpoström finns inhugget till minne av Gustaf III:s besök årtalet 1788 och bokstäverna v.H.M.A.
Kallioon on hakattu Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n monogrammi eli koristeellinen G-kirjan, jonka sisällä on numero kolme roomalaisin numeroin sekä yläpuolella kruunu. Monogrammin alapuolelle on hakattu kirjaimet v.H.M.A. (osa pisteistä kirjainten välissä on tulkinnanvaraisia) sekä vuosiluku 1788. Hakkauskentän korkeus on noin 115 cm ja leveys noin 180 cm.
Nimikirjainten on tulkittu merkitsevän (Ernst Gustav) von Hertzeniä ja (Gustav) Mauriz Armfeltia. Paikallisen tradition mukaan kuningas seurueineen on aterioinut Näsuddenilla ja hakkaus on tehty tapauksen muistoksi.
Hakkaus on tehty pienen kalliopaljastuman laelle, lähes vaakasuoralle pinnalle. Siitä on matkaa vesirajaan noin 40 m ja 35-40 metrin säteellä siitä pohjoiseen ja itään on asuinrakennuksia sekä lounaaseen veneveistämö laitureineen. Muinaisjäännöstä ympäröivä alue on kallioista ja karua. Sillä kasvaa harvakseltaan mäntyjä ja lehtipuun vesoja. Kallio on monin paikoin sammaleen peitossa ja sen koloissa kasvaa ketokasvillisuutta. Hakkauksesta 15-20 m länteen, hieman alemmalla tasolla on kalliopainaumassa vettä. Paikallisten kertoman mukaan kyseessä olisi luonnonlähde.

Hagaudd (Hautapaikat)
Röykkiötä kiertää ainakin yksi reunakehä. Sen keskellä on kallioon asti ulottuva
kuoppa, jonka laajuus pohjalla on 0,8 m x 0,5 m. Röykkiön neljällä sivulla on siihen liittyvä uloke. Ne vaikuttavat röykkiön rakenteeseen liittyviltä ja suuntautuvat jokseenkin väli-ilmansuuntien mukaan. Koillisen puoleinen uloke on pyöreä, sen halkaisija on noin 1 m ja korkeus 15-20 cm. Tiiviin ladelman väleissä on vähän maata. Kaakonpuoleinen uloke on muuten kuten edellinen, mutta muodoltaan lähinnä kolmiomainen. Luoteinen uloke on muodoltaan edellisiä epämääräisempi ja harvempi, mutta kuitenkin selvästi ladottu. Lounaassa uloke muodostuu vain muutamasta yksittäisestä kivestä.
Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5 km etelälounaaseen Bonäsvikenin eteläpuolella olevalla niemellä, lahden suulla. Röykkiö sijaitsee avokalliolla, sen korkeimman kohdan luoteispuolella, hyvällä näköalapaikalla. Meren rantaan on matkaa luoteessa 90 m ja lounaassa 160 m. Röykkiön ympäristö on karua kalliota, jolla kasvaa siellä täällä mäntyjä ja katajaa. Kallion kaakkois- ja koillispuolella on rehevämpää talousmetsää.

Korppoon kotiseutumuseo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korppoon kotiseutumuseon alueella rakenteiden jäänteitä, jotka kuuluvat museota vanhemman maankäytön yhteyteen. Merkitty kartta-aineistoon Karta öfver Korpo enstaka Kyrkoherdebols alla ägor i Korpo socken, Wirmo härad och Åbo län. Ägorna affattade åren 1896 och 1902, ägobyten verkstälda samt omkretsråerna utstakade och rörlagda år 1902 af Fredrik Hellsten, Vicelandtmätare.
Rakennuksen perusta museon piha-alueen ja sille johtavan ajotien lounaispuolella, noin 5 m tien ojasta. Rakenteen selkein osa on kookas nelisivuinen tulisijan perusta. Sen koko on noin 2 x 2m ja korkeus 50 cm. Tulisijan perusta on rakennettu halkaisijaltaan 20-70 cm olevista luonnonkivistä, mutta sen päällä on punatiilen paloja. Tulisijan ympärillä on heikommin havaittavissa rakennuksen perusta, joka on noin 25 cm korkea ja kooltaan 3,6 m x 4,0 m. Tulisija sijoittuu huonetilan lounaiskulmaan. Sen länsipuolella on lisäksi mahdollisesti toinen huonetila, johon viittaa 2 x 4 m alalla oleva maantasainen kiveys.
Todennäköinen peltoraunio sijaitsee noin 7 m museoalueen aidasta etelään, parkkipaikan lähellä, aivan museoalueelle johtavan ajotien vieressä, suuren koivun juurella. Röykkiö on maansekainen, muodoltaan tasalakinen, pyöreähkön kolmiomainen ja selvärajainen.
Asuinrakennuksilta pohjoiseen viettävässä rinteessä on kellarin raunio. Sen ulkomitat ovat 4 m x 5,3 m ja seinien korkeus etelässä 80 cm, pohjoisessa 130 cm.
Kaksi rakennusjäännöstä parikymmenen metrin päässä rannasta. Toisen mitat on arviolta 5 x 10 ja toisen 5 x 12 m. Jäännökset ovat lähekkäin toisiaan, joten ovat voineet muodostaa yhteisenkin rakenteen. Itäisemmässä osassa oli n. 2 x 2 metriä kooltaan oleva mahdollinen tulisija, jonka yhteydessä oli tiilimurskaa, kuonaa ja raudanpaloja.
Lisäksi museoalueen asuinrakennusten luoteispuolella on ainakin kaksi kiviriviä, jotka ovat mahdollisesti vanhoja viljelmien rajalinjoja. Pidempi pohjois-etelä –suuntainen kivirivi on noin 15 m ja lyhempi luode-kaakko –suuntainen ainakin 5 m pitkä. Ne muodostavat toisiinsa nähden noin 60 asteen kulman. Kulmassa on noin 2 m x 2m kokoinen ja 90 cm korkea maakivi. Kivirivit muodostuvat yhdessä kerroksessa olevista luonnonpyöreistä, halkaisijaltaan 30-100 cm kivistä. Pidemmän kivirivin keskivaiheilla on yksi kookkaampi pystyyn aseteltu kivi ja noin 5 m sen päästä etelään on useampien maakivien muodostama ryhmä.

Flisnäs (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Muinaisjäännös sijaitsee Korppoon kirkosta 5,5 km kaakkoon Inikorven kylän koillisosassa olevan Näset-nimisen niemen koillisosassa, jyrkkäprofiilisen kallioharjanteen itäpäässä pienen lahdenpoukaman yläpuolella. Merenrantaan on matkaa noin 60 m.
Pieni latomus sijaitsee kallion laella olevassa loivassa notkelmassa. Se on kooltaan noin 2 x 4 m ja korkeudeltaan keskimäärin 20 cm. Latomuksen muoto on soikeahko. Se muodostuu luonnon muovaamista, halkaisijaltaan 20-50 cm kivistä. Pääosin kivet ovat tasakokoisia ja pienehköjä.
Sijaintikorkeutensa ja rakenteensa puolesta kyseessä on mahdollinen rautakauden tyyppinen hautalatomus. Ilman kaivaustutkimuksia sen ajoituksesta tai funktiosta ei kuitenkaan voida saada varmuutta.

Lempersö 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5 km lounaaseen Lempersön saaren luoteisosassa, Kojuddenin koillispuolella. Maasto sen ympäristössä on melko jyrkästi luoteeseen
viettävää kalliota ja talouskäytössä olevaa mäntymetsää. Rantaan on matkaa noin 30 m. Kohteelta on puiden lomasta näkymä Lempersön ja Elvsön väliseen salmeen.
Jyrkässä rinteessä olevalla melko tasaisella terassilla kalliopohjalla on kahden maakiven välissä noin 2,6 x 3,8 m:n alalla kiveystä, joka vaikuttaa ihmistekoiselta. Maakivet ovat halkaisijaltaan 100-150 cm ja 80-105 cm korkeita. Vastaavia on myös muualla röykkiön ympäristössä. Röykkiöön kootut kivet ovat niin ikään luonnonmuovaamia, halkaisijaltaan 25-50 cm. Niitä on röykkiön keskustassa useammassa kerroksessa. Röykkiön korkeus on 50 cm ja muoto epämääräinen.
Kyseessä saattaa olla hajonnut kiviuuni, mutta myös muu funktio – jopa hauta - on mahdollinen. Kohteen alkuperää ja ajoitusta arvioitaessa huomionarvoinen on Kojuddenin etelä- ja pohjoispuolella olleet historialliset nuottapaikat, jotka näkyvät mm. Lempersön isojakokartalla vuodelta 1791. On hyvin mahdollista, että kohde liittyy niihin. Vrt. myös Lempersö 2 ja 3.

Lempersö länsiranta (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Korppoon kirkolta noin 5,5 km lounaaseen Lempersö -saaren länsirannalla, Kläppuddin pohjoispuolella niemen tyvessä.
Puuhylyn osia rantavedessä. Kesävieras ilmoitti hylyn Museovirastolle 1998. Paikallisten tiedettiin nostaneen hylyn osia maihin. Ilmoittaja piti mahdollisena, että hylyn osia olisi rantaveden lisäksi myös syvemmällä vedessä. 2014 tehdyn rantakaavahankkeeseen liittyneen arkeologisen inventoinnin yhteydessä todettiin, että rantakalliolle oli siirretty huomattava määrä hylyn rakenneosia. Maalta käsin ei voitu havaita onko hylyn osia jäljellä vedenpohjassa.
Hylyn osat ovat noin 15 m etäisyydellä vesirajasta kesäasunnon piha-alueella loivasti mereen viettävän rantakallion reunalla. Sen edustalla on hyvin matalaa kalliopohjaista ja kaislikkoista rantaa. Noin 25 m hylynosista lounaaseen on korkea jyrkänne, joka jatkuu rannan suuntaisesti luoteeseen. Rantakalliolla on huomattava määrä puuhylyn rakenneosia. Joukossa on ainakin pohjakaaria ja ilmeisesti perälautoja, joiden pituus katkenneenakin on yli 2 m.

Antäng (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 9,2 km pohjoiseen Lillpensorin saaren kaakkoisosassa, Antäng-nimisen pellon pohjoispuolella. Vallimainen kivirakennelma alkaa noin 10 metriä pellon reunasta pohjoiseen ja jatkuu siihen nähden kohtisuoraan ylös loivan rinteen vastaisesti. Rakenteen alaosa on pohjois-etelä -suuntainen, yläosastaan se kaartuu luoteeseen. Eteläpään koordinaatit ovat P: 6691142, I: 197997 ja pohjoispään P: 6691158, I: 197993 (GPS).
Vallin pituus on 18 m, leveys 1,5-2,2 m ja korkeus 30-60 cm. Se muodostuu halkaisijaltaan 15-90 cm kivistä, joista osa on luonnonpyöreitä, osa lohkopintaisia. Lohkeilu vaikuttaa luonteenomaiselta alueen kallioperälle. Pienimpiä, pyöristyneitä kiviä on etenkin rakenteen keskivaiheilla muutaman metrin matkalla.
Maasto tai kasvillisuus ei vallin kummallakaan puolella vaikuta viljelyyn sopivalta eikä raivatulta. Alueelle ole merkitty muutakaan käyttöä historiallisissa kartoissa. Antäng sen sijaan on niittynä lähes nykyisessä laajuudessaan kylän isojakokartalla vuodelta 1792 ja selkeitä raivausröykkiöitä on ainakin sen luoteiskulmassa.
Sijaintikorkeutensa ja rakenteellisten piirteiden puolesta kyseessä on mahdollinen rautakauden tyyppinen hauta. Ilman kaivaustutkimuksia sen ajoituksesta tai funktiosta ei kuitenkaan voida varmistua.
Maasto kohteen ympäristössä on kivikkoista sekametsää, jossa on siellä täällä pieniä kalliopaljastumia. rinteen alaosassa kasvaa pähkinäpensaita, ylempänä koivua, kuusta ja katajaa. Alue on talousmetsää.

Finnö (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 4,1 km luoteeseen Finnön saaren pohjoisosassa, Grankullan talon pohjoispuolella olevalla kallioalueella.
Kaksi ehjää ja melko hyväkuntoista jatulintarhaa (eli kivilabyrinttia tai jungfrudansia) sijaitsee noin 50 m etäisyydellä toisistaan avokalliolla alueen korkeimman kohdan eteläpuolella. Läntisempi labyrintti on erittäin hyvin säilynyt ja sammaloitunut. Sen leveys on itä-länsisuunnassa 9,5 m ja etelä-pohjoissuunnassa 8,25 m. Jatulintarha on ns. munuaisen muotoista varianttia.
Noin 2 m labyrintista eteläkaakkoon on noin 1,2 x 2,6 metrin alalla pitkulainen sammaloitunut kiviladelma. Se on tehty samanlaisista kivistä kuin jatulintarha ja siinä on havaittavissa kaarevia rivejä. Kyseessä saattaa olla keskeneräinen tai tuhoutunut jatulintarha.
Itäisempi kokonainen jatulintarha on muodoltaan, suuntaukseltaan ja kivimateriaaliltaan ensimmäisen kaltainen. Sen leveys itä-länsisuunnassa on 7 m ja etelä-pohjoissuunnassa 6,5 m. Labyrintin koko ja muoto on selvästi havaittavissa, mutta siihen kuuluvia kiviä ja niiden lomassa olevia sammaleita on liikuteltu ja käännelty. Kyseessä saattaa olla luonnonvoimat, eläimet tai ihmiset, mutta tahallisesta hävittämisestä ei ole kyse.
Labyrinttien välisellä alueella ja ympäristössä on tasakokoisista kivistä muodostuneita muinaisrantakenttiä ja yksittäisiä isompia kiviä. Laajempi muinaisrantakivikko sijaitsee noin 50 m itään idemmästä jatulintarhasta. siinä on yksi isompi ja 2-4 pienempää ns. rakkakuoppaa, jotka ovat mahdollisesti ihmistekoisia.

Lempersö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,2 km lounaaseen Lempersön saaren luoteisosassa, Kojuddenin kaakkoispuolella. Kohde sijaitsee kallioharjanteen laella, sen korkeimman kohdan eteläpuolella. Avokallion ympärillä on talouskäytössä olevaa mäntymetsää. Noin 50 m kohteesta pohjoiseen on kevytrakenteinen huvimaja tms. Rantaan on matkaa noin 120 m.
Kiviuuni on rakennettu pienen kalliopaljastuman kulmaukseen särmikkäistä ja luonnonpyöreistä kivistä, jotka ovat halkaisijaltaan 20-50 cm. Uunin pituus on 2 m, leveys 1,4 m ja korkeus 70 cm. Sen tulipesä on romahtanut kauan sitten sisäosan sammaloitumisesta päätellen. Etelään päin olevan suuaukon suunta on kuitenkin selvästi nähtävissä. Sen päälle on nostettu kelopuupölli lähiaikoina.
Kohteen alkuperää ja ajoitusta arvioitaessa huomionarvoinen on Kojuddenin etelä- ja pohjoispuolella olleet historialliset nuottapaikat, jotka näkyvät mm. Lempersön isojakokartalla vuodelta 1791. On hyvin mahdollista, että kohde liittyy niihin. Vrt. myös Lempersö 1 ja 3.

Lempersö 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,3 km lounaaseen Lempersön saaren länsirannalla Klappuddenin ja Kojuddenin puolivälissä. Maasto on mäntymetsää, jossa on siellä täällä kalliokohoumia. Noin 15 m kohteesta lounaaseen on pieni hiekkapohjainen merenpoukama. Tontilla on lomaasunto ja siihen liittyviä rakennuksia.
Merenpoukamasta loivasti koilliseen nousevan notkelman jyrkässä pohjoisrinteessä kiinni on nelikulmainen kivirakenne. Sen koko on noin 2 x 2 m ja korkeus 70 cm. Kivet ovat luonnon pyöristämiä, halkaisijaltaan 15-40 cm. Rakenne on melko sammaloitunut, mutta hyväkuntoinen.
Notkelman pohja on lähes kivetön lukuun ottamatta muutamaa maakiveä. Sen etelä- ja pohjoispuolella on 1,5-2 m korkeat kalliot, joka laskevat jyrkästi notkelman reunoilla. Se on saattanut olla suojainen luonnonsatama vedenpinnan ollessa muutaman metrin nykyistä korkeammalla ja kivirakenne on saattanut toimia laiturina tms. tarkoituksessa. Rakenteen ikään ja funktioon liittyy kuitenkin tulkinnanvaraa. Se vaikuttaa jossain määrin liian hyväkuntoiselta ollakseen useita satoja vuosia vanha, mitä taas parin metrin vedenpinnan lasku edellyttäisi. Lähistöllä on lisäksi yksi varma ja yksi mahdollinen kiviuuni (Lempersö 1 ja 2). Rakenne saattaakin liittyä niiden kanssa samaan yhteyteen. Rakennetta ei kuitenkaan voi pitää uunina, koska siitä puuttuu tulipesä ja suuaukko.

Lempersö 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,5 km lounaaseen Lempersön länsiosassa saaren keskivaiheilla olevalta niityltä etelään suuntautuvan, laajojen kallioalueiden välisten notkon itärinteessä. Kasvillisuus on rehevä ja hakamainen. Merenrantaan on matkaa noin 150 m.
Hyväkuntoinen, noin 30 m pitkä pohjois-etelä -suuntainen kiviaita kulkee rinteen suuntaisesti sen puolivälin vaiheilla. Sen pohjoispään koordinaatit ovat P: 6678647, I: 194086 ja eteläpään P: 6678623, I: 194098. Aita on ladottu huolellisesti luonnonpyöreistä kivistä, joita on 2-4 kerroksessa. Aidan leveys on noin 60 cm ja korkeus 50-100 cm.
Lempersön kylän isojakokarttaan vuodelta 1791 on notkon pohjalle merkitty laajemmalta niittyalueelta toiselle johtava kapea niittykaistale ja sen keskelle tilojen välinen raja. Kiviaita ei kuitenkaan näytä kulkevan rajalinjan kohdalla, eikä alueelle ole merkitty kartalla aitaa toisin kuin useissa muissa paikoissa saarella. Epäilemättä aitajakso kuitenkin liittyy saaren historialliseen niitty- tai karjatalouteen tai rajoihin, vaikka sen tarkoitus ja ajoitus jää epäselväksi.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,4 km lounaaseen Lempersön länsiosassa, Kasnäsin eteläpuolella olevan kallioalueen eteläosassa. Ympäristö on karua avokalliota, jolla kasvaa lähes pelkästään kituliaita mäntyjä.
Suorakaiteen muotoinen, päistä vähän pyöristyvä, luodekaakko–suuntainen latomus on kooltaan noin 4 x 7 m ja keskiosastaan 20-30 cm korkea. Sen keskiosa on ladottu halkaisijaltaan 20-50 cm luonnonkivistä, joita vaikuttaa olevan pääosin vain yhdessä kerroksessa. Kivien välit ovat sammaloituneet, mutta niissä ei vaikuta olevan humusta. Varsinkin latomuksen luoteis- ja kaakkoispäitä reunustaa isommat, halkaisijaltaan 40-90 cm kivet. Sen luoteisosassa kasvaa mänty.
Latomus sijoittuu laakealle avokalliolle, joka jää kahden korkeamman kalliohuipun väliin. Kallio nousee loivasti kohti luodetta ja laskee etelään, mutta itäpuolella, noin 30 m latomuksesta on pitkä ja korkea, pystysuora jyrkänne. Latomuksesta länteen jatkuu luontainen isoista lohkareista muodostuva muinaisrantakivikko. Latomuksen eteläpuolella on kalliolla hajallaan joitakin kiviä.
Kyseessä näyttää olevan ihmistekoinen rakennelma – esimerkiksi rakennuksen pohja tai hauta - mutta sen ajoituksen ja funktion selvittäminen vaatii arkeologista kaivaustutkimusta.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,3 km lounaaseen Lempersön itäreunalla, Kasnäsin eteläpuolella. Sen ympäristö on avokalliota.Noin 30 m kohteesta luoteeseen on vanha peltoalue. Merenrantaan on matkaa noin 150 m.
Kiviröykkiö on kooltaan 1,7 x 1,5 m. Se on rakennettu avokalliolle luonnonpyöreistä ja särmikkäistä kivistä, joiden pinnat ovat jäkälöityneitä. Röykkiön muoto on epämääräinen. Sen kompaktissa pohjoisosassa kiviä on ainakin kahdessa
kerroksessa.
Kyseessä on mahdollisesti hajotetun kiviuunin pohja tai raivausröykkiö. Historiallista tai nykyaikaista rajalinjaa sen läheltä ei kulje, eikä se saaren pitkältä ajalta tuntevan kesäasukkaan mukaan ole myöskään nykyaikainen.

Lillgyltö 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta noin 10,5 km lounaaseen Lillgyltön saaren keskivaiheilla, saaren poikki pohjoisetelä–suunnassa kulkevan kostean notkelman länsipuolella. Muinaisjäännöksen ympäristö on tasaista, kuivaa kalliota, joka on paikoin avoin, mutta sammalpeitteinen. Paikoin sillä kasvaa tiheää katajapensaikkoa, nuorehkoja mäntyjä ja matalaa koivua. Kalliolla on erilaisia kivikoita ja kosteampia
notkelmia.
Jatulintarha (eli kivilabyrintti tai jungfrudans) on rakennettu osittain luontaisen, tasakokoisista kivistä muodostuvan rantakivikon päälle. Sen länsiosa on kuitenkin paljaalla kalliopohjalla. Kivikon päällä oleva osa jatulintarhasta on hyväkuntoinen, vaikkakin erittäin sammaloitunut ja maatunut. Tästä syystä sen havaitseminen ja yksityiskohtien erottaminen on hankalaa. Länsireunassa kivet näyttävät siirtyneen pois alkuperäisiltä paikoiltaan.
Jatulintarha on muodoltaan tasavartiseen ristiin perustuva. Siinä on ainakin 9 sisäkkäistä kehää, jotka ovat itäreunalla selvimpiä. Labyrintti on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan 10 m. Jatulintarha avautuu pohjoiseen keskilinjansa oikealta eli lännen puolelta. Aukon vasemmalla puolella ja siitä noin 4 m etelään, labyrintin keskellä on muita korkeammat, noin 40 cm x 60 cm kokoiset kivet. Myös itäreunalla, labyrintin ulkokehällä on muutama isompi kivi, mutta muuten se on ladottu tasakokoisista, luonnonpyöreistä, halkaisijaltaan 15-20 cm olevista kivistä. Luonnonkivikko sen alla muodostuu tätä pienemmistä kivistä.
Jatulintarhasta noin 80 m etelään on mahdollinen silmäkivellinen röykkiö, jonka halkaisija on noin 2,5 m. Jatulintarha ei ollut saarella tavattujen kesäasukkaiden tiedossa eikä siitä ole aikaisempia mainintoja kirjallisuudessakaan. Maatumisasteestaan päätellen sillä voi olla ikää useita satoja vuosia. Joka tapauksessa kyse on autenttisesta jäänteestä. Silmäkivellisen röykkiön ja muiden mahdollisten rakenteiden liittyminen jatulintarhan rakentamisen ja käyttöön on epävarmaa, mutta mahdollista.

Lillgyltö 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 11 km lounaaseen Lillgyltön saaren korkeimmassa kohdassa, sen eteläkärjessä karulla avokallioalueella.
Saaren korkeimmalla kohdalla, laakealla avokalliolla on noin 7 x 7 m alalla epäjärjestyksessä luonnon muovaamia kivilohkareita. Niiden pohjoisreunalla on suorakulmainen, noin 1 m pitkä paasi, joka vaikutta muotoillulta. Muuten kivet ovat kooltaan noin 50 x 50 cm ja pienempiä. Kivien ympärillä on siellä täällä pitkälle korrodoitunutta rautalankaa ja harmaantunutta puuta.
Rakenteesta 100 m etelälounaaseen on alemmalla kalliotasanteella näkyvällä paikalla on pieni, hyväkuntoinen röykkiö (merkitty alakohteeksi). Se on ladottu huolellisesti luonnonmuovaamista kivistä ja sen laella on pystyssä lähes pohjois-etelä -suuntainen kivilaaka. Röykkiön halkaisija on 1,3 m ja korkeus 0,8 m. Rakennelmat liittynevät yhteen.
Käytettävissä olleilla kartoilla ei alueelle ole merkitty rajalinjoja tai muita merkintöjä. Kyseessä lienee tarkoituksellisesti hävitetty merenkulkuun tai sotahistoriaan liittyvä rakennelma jonka funktio ja ajoitus ei ole toistaiseksi tiedossa.

Lyckvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,2 km lounaaseen Kyrklandetin lounaisrannalla Hagauddin eteläpuolella ja Lyckvikholmenia vastapäätä. Alue on talousmetsänä olevaa kuivaa kangasmetsää, jossa on siellä täällä kalliopaljastumia. Merenrantaan on matkaa noin 30 m. Luoteen puolella noin 50 m kohteesta on ryhmä vanhalle asutuspaikalle rakennettuja loma-asuntoja.
Latomus sijaitsee metsämaan reunassa laakealla kalliopaljastumalla, mistä maasto viettää hyvin loivasti meren ja sisämaan suuntaan. Se on pohjois-etelä-suuntainen. Latomuksen muoto on nelisivuinen, pohjoispäästä voimakkaasti kapeneva, koko on noin 3 m x 8 m ja korkeus keskeltä noin 20 cm. Reunoilla on isompia, halkaisijaltaan noin 30-70 cm kiviä. Keskustassa on sammaleen alla pienempiä kiviä ja se on humuksen sekainen. Kaikki näkyvät kivet ovat luonnonmuovaamia. Kohteesta ei löydy merkintöjä saatavilla olevista kirjallisista lähteistä tai kartoista.

Mörkvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 4,6 km itäkoilliseen Kyrklandetilla Sindessundin ja Mörkvikin välisellä pienellä niemellä, Wattkastintien itäpuolella. Alue on hakamaista rantalaidunta. Sen pohjoispuolella on käytöstä poistunut lossiranta ja siihen liittyviä rakennelmia. Merenrantaan on matkaa noin 35 m.
Niemenkärjen korkeimmalla kohdalla olevan kalliokumpareen kaakkoispäässä on röykkiö, joka on kooltaan noin 3,3 x 3,3 m ja noin 40 cm korkea. Muodoltaan se on epämääräinen, nelikulmainen tai pyöreähkö. Röykkiö on rakennettu luonnonmuovaamista, halkaisijaltaan 20-90 cm kivistä, joiden välissä on humusta. Röykkiö on turpeen peittämä ja sen päällä kasvaa katajia. Laidunmaa röykkiön ympäristössä on vähäkivistä lukuun ottamatta kumpareen itä- ja koillisrinnettä kiertävää kivikkoa. Vyöhykemäinen kivikko muodostuu vaihtelevan kokoisista luonnonmuovaamista kivistä. Kyseessä on ilmeisesti luontainen rantakivikko. Ihminen on saattanut muovata sitä aikojen kuluessa, mikä on todennäköistäkin kyläasutuksen ja lossirannan lähellä.
Röykkiö on selvästi ihmisen rakentama, mutta sen funktio ja ajoitus ovat epäselviä. Rakenne ei vaikuta uunin tai rakennuksen perustalta. Myös raivausröykkiölle sijainti on epätyypillinen.

Nyäng (1000026413) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 10 km pohjoiseen Lillpensorin saaren länsiosassa Nyäng-nimisen niityn ja matalan merenlahden välisellä kallioalueella. Alueella on avokalliota ja kuivaa mäntykangasta.
Kalliopohjalla oleva latomus on halkaisijaltaan noin 5,5 m ja korkeudeltaan 25 cm. Siinä on hajanaisesti luonnonmuovaamia, halkaisijaltaan 20-80 cm kiviä paikoin kahdessa kerroksessa. Latomuksen kaakkoisosassa kasvavan männyn juurella on muuta latomusta tiiviimpi osa, jota reunustaa halkaisijaltaan on noin 3 m reunakehä. Latomuksen lähiympäristössä on yksittäisiä isompia kiviä, mutta muita vastaavia kiveyksiä ei alueelta tavattu.
Lähiympäristössä ei ole historiallisia tai nykyaikaisia viljely- tai niittyalueita eikä rajalinjoja, joihin latomus voisi liittyä. Sijaintikorkeutensa ja rakenteellisten piirteiden puolesta kyseessä on mahdollinen rautakauden tyyppinen hautalatomus. Ilman kaivaustutkimuksia sen ajoituksesta tai funktiosta ei kuitenkaan voida varmistua.

Näsudden 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6,2 km eteläkaakkoon Näsuddin niemellä, Rumarnäsintien eteläpuolella. Alue on karua ja kallioista mäntymetsää. Kohteen ja rannan välissä on tiheästi rakennettu loma-asutusvyöhyke, jolle johtavia teitä ja ajouria kulkee muinaisjäännösalueen poikki ja sivuitse. Merenrantaan on matkaa 60-120 m.
Kohteessa on ainakin neljä varmaa ja yksi epävarma kiviuunin jäännös, joiden suurin etäisyys toisistaan on noin 120 m. Ainoastaan kaksi itäisintä uunia, jotka sijaitsevat vierekkäin aivan tien reunassa, ovat säilyttäneet muotonsa. Kaikissa uuneissa on käytetty rakennusmateriaalina halkaisijaltaan 25-70 cm luonnonkiviä.
Uuni A on kooltaan noin 2 x 2 m ja sen korkeus on 40 cm. Romahtaneesta uunista on jäljellä noin 2 kivikertaa. Se on maatunut ja sammaloitunut. Uuni on rakennettu metsämaalle ja noin 2 m siitä etelään kulkee tie. Suuaukon suunta on ilmeisesti ollut kaakkoon. Uunit B-E kuvauksineen on merkitty alakohteisiin.

Picknäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta noin 14 km pohjoiseen Åvensorin kaakkoisosassa, Kömervikenin koillispuolella vanhan pellon ja laajan rantaniityn välisellä metsäisellä kaistaleella, jolla kasvaa mustikkatyypin sekametsää. Rantaan on matkaa noin 80 m. Alueella laiduntaa lihakarjaa ja tästä syystä rakenteet ovat hyvin selvästi näkyvissä.
Erinomaisesti säilyneeseen kokonaisuuteen kuuluu kaksi rakennuksenpohjaa, rantarakennelman perusta, laituri- tai rantaterassikiveys, neljä viljelyröykkiötä sekä kaksi kosteikkoista kuoppaa.
Rakennuksen perustoista isompi on itä-länsi -suuntainen, ulkomitoiltaan 8,7 x 5,0 m. Siinä on kolme huonetilaa. Läntisen huonetilan perustus, johon mahdollisesti liittyy multapenkki, on noin 90 cm leveä ja 40-50 cm korkea. Itäpään ja sen jakavan väliseinän perustat ovat 40 cm leveät ja yhtä korkeat. Tulisija on isomman, läntisen huonetilan koillisnurkassa. Se on kooltaan 1,8 m ja noin 1 m korkea. Rakennuksen yhteydessä havaittiin vähäisiä määriä hyvin rapautuneita punatiilen paloja. Muuten kaikki rakenteet tässä rakennuksessa ja muualla alueella vaikuttavat luonnon muovaamista kivistä tehdyiltä.
Kohteessa olleeseen asutukseen viittaavia merkintöjä tai mainintoja ei ole löytynyt käytettävissä olevista kartta- tai arkistolähteistä. Rakennusjäänteiden pohjoispuolella oleva peltoalue näkyy sen sijaan niittynä useissa historiallisissa kartoissa. Paikallisen käsityksen mukaan kyse on Ahvensaaren vanhimmasta asutuksesta, mutta todennäköisimmin kyse on kuitenkin melko myöhäisestä torpanpaikasta.

Runsunda (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6,3 km eteläkaakkoon Korposrtömin salmen pohjoispuolella, Näsuddin etelärannalla. Merenrantaan on matkaa noin 20 m. Hakkaus sijaitsee aivan rakennuksen kivijalan vieressä, pihanurmen ja istutusten reunustamalla pienellä kalliopaljastumalla, joka on muilta osin jäänyt 1970-luvulla rakennetun loma-asunnon alle. Kalliopinta on sileä, mutta voimakkaasti etelään kalteva.
Hakkaus erottuu kalliopinnasta hyvin huonosti sammaloitumisen takia, eikä sitä pinnan kosteudesta johtuen voitu tarkastuksen yhteydessä myöskään liiduta. Kohde löytyi kesä-asukkaan antaman vihjeen perusteella. Hänen avustuksellaan hahmottui noin 25 x 25 cm tekstikentästä kirjaimet EJH ja niiden alta vuosiluku 1772. Tekstikentän yläpuolella on mahdollisesti muitakin hakkauksia.

Skötgrund (1000026421) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 4,8 km kaakkoon Rosklaxvikenin luoteisrannalla, alavalla rantakaistaleella. Kyseessä on rantarakennuksen pohja, vakiintunutta muinaisjäännöstyyppiä kuvaavaa termiä ei tällä hetkellä ole. Rakennuksenpohjan ympäristö on tasaista, ruohikkoista metsämaata, jolla kasvaa pääasiassa mäntyä.
Maastossa erottuu matalana kohoumana nelikulmaisen rakennuksen perusta, jonka koko on noin 4,5 x 4,5 m:n. Varsinkin sen etelä- ja länsiseinän linjat näkyvät 15-20 cm korkeina maavalleina. Selvää tulisijan paikkaa ei ole havaittavissa, mutta rakennuksen luoteiskulmassa kasvavan kataja- ja taikinanmarjapensaan alla on täysin sammaloitunut, noin 1 m halkaisijaltaan oleva ja 30 cm korkea kumpare.
Rosklaxin kylän isojakokartassa vuodelta 1787 on paikassa merkintä, joka tarkoittaa ilmeisesti laituria ja rantarakennusta. On oletettavaa, että kyse on tähän liittyvästä rakenteesta.

Stora Bjornholm 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,3 km pohjoiskoilliseen Stora Bjornholmin eteläreunalla, sen keskivaiheilla. Alueen pohjoisosassa on matalalla, tasaisella kalliopaljastumalla, pienellä alueella ainakin 2 uunia sekä mahdollisesti useamman pohjia. Lisäksi noin 100 m näistä lounaaseen on rannan tuntumassa yksi todennäköinen uuni.
Parhaiten säilyneet kaksi uunia ovat kooltaan noin 1,5 x 2 m. Lounainen uuni (uuni 1) on noin 30 cm korkea ja sen suu on ilmeisesti etelään. Noin 8 m koilliseen tästä olevan uunin (uuni 2) korkeus on noin 60 cm ja suu aukeaa etelälounaaseen. Molemmat on rakennettu luonnonpyöreistä, halkaisijaltaan 15-50 cm kivistä. Matalammassa on jäljellä 1-1½ kivikertaa ja korkeammassa jopa 3 kivikertaa, mutta pohjoisreunalla ylinnä olevat kivet vaikuttavat siihen myöhemmin nostetuilta.
Rannan tuntumassa sijaitsevan uunin vieressä kasvoi kookas kuusi, jonka alaoksat haittasivat uunin dokumentointia. Se sijaitsee noin metrin korkuisen kalliokielekkeen alla, sen pohjoispuolella, mutta kuitenkin ympäröivää maastoa hieman korkeammalla. Rantaan siitä on matkaa noin 30 metriä. Uunin halkaisija on noin 1,7 m.

Stora Bjornholm 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännös sijaitsee Korppoon kirkosta 5,4 km pohjoiskoilliseen Stora Bjornholmin länsipäässä talouskäytössä olevassa metsämaastossa. Noin 50 m siitä itäkaakkoon on linjaloiston ylämerkki.
Uuni sijaitsee vaikeasti havaittavassa paikassa, pienessä kalliopaljastumien välisessä notkelmassa, joka viettää luoteessa jyrkemmin kohti merta. Uunin koko on 1,5 x 2,5 m ja korkeus 50 cm. Sen suu on kaakkoon. Uunista on havaittavissa vain yksi ehjä kivikerta, joka on rakennettu luonnonmuovaamista, halkaisijaltaan 40-60 cm kivistä. Sen päällä on 110x50x20 cm kokoinen laakakivi, ilmeisesti suuaukon kate.

Vargklevsudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 7 km itäkoilliseen Kyrklandetin koilliskulmassa olevalla niemellä merenrannalla. Muinaisjäännösalue sijaitsee suurimmaksi osaksi Vargkleven-nimisen tien pohjoispuolella, mutta lounaassa yksi uuni jää sen eteläpuolelle.
Kiviuuneja tai sellaisten todennäköisiä pohjia on havaittavissa 13. Ne muodostavat kaksi ryhmää, joista itäiseen kuuluu 5 uunia ja läntiseen 8 uunia. Ryhmien välinen etäisyys on noin 100 m. Niiden sisällä uunit sijaitsevat keskenään vaihtelevassa järjestyksessä. Niiden rakennuspaikka ja suunta vaikuttaa riippuvan maaston muodoista. Osa läntisimmistä uuneista on rakennettu kallioleikkauksen kylkeen, mutta suurin osa sijaitsee tasaisella kalliolla tai metsämaalla.
Uunien kunto vaihtelee hyvästä lähes tunnistamattomaan ja nykyinen korkeus sen mukaisesti. Hyväkuntoisten uunien pituus on 2-2,5 m, leveys 1,5-2 m ja korkeus 100-120 cm. Useimpien muoto on alun perin ollut ilmeisesti suorakulmainen ja muutaman osittain säilyneen holvaus päältä kupera. Uunien rakentamiseen käytetyt kivet ovat luonnonmuovaamia ja melko tasakokoisia.

Vårdberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 7,5 km kaakkoon Kyrklandetin kaakkoiskulmassa olevan Vårdbergin korkeimpien lakien länsipuolella etelään antavalla kalliotasanteella hyvällä näköalapaikalla. Sen ympäristössä on kallioiden lomassa mustikkatyypin mäntymetsää. Rantaan on matkaa noin 60 m ja kohteen lounaispuolella on Lillsandin hiekkapohjainen lahden poukama. Välittömästi kohteen itäpuolella on rantaan viettävä notko ja sen takana Vårdbergetin korkeimmille huipuille nouseva korkea jyrkänne.
Matalan kalliokumpareen eteläpuolella, noin 1 m korkuisen jyrkänteen alla on kalliopohjalla lähinnä nelikulmaiseen kehään laitettu kiviä. Kehän pohjoisreunan muodostaa matala kalliojyrkänne. Sen itäreuna on hyvin suora ja säännöllinen kuten myös siihen suorassa kulmassa liittyvä eteläreuna. Kehän lounaiskulmassa on leveä aukko. Myös länsireuna on epätäydellinen ja hahmottuu huonosti rakenteen päällä kasvavan männyn takia. Kehän ulkomitat ovat 3,5 x 4 m. Yhteen kerrokseen asetellut kivet ovat luonnon pyöristämiä, halkaisijaltaan 25-60 cm ja rakenteen korkeus 20-35 cm.
Kyseessä on luultavasti pyyntiin liittyvä puolikiinteä rakenne, mahdollisesti tähystys tai leiripaikka – niin kutsuttu tomtning-jäänne. Sen ajoitus on avoin, mutta kasvillisuuden perusteella kyse on useista kymmenistä vuosista, ja sijainti korkeuden perusteella jopa sadoista.

Kvarnudd (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nedanom Kvarnuddens berg har hösten 1940 dokumenterats 16 ryssugnar + 7 osäkra sådana.
Kohde sijaitsee Kyrklandetin luoteisosassa Korppoon kirkosta 2,7 km länsilounaaseen Kvarnuddin niemellä. Kvarnudd on kallioinen ja karu niemi, jonka lakialue ulottuu noin 20 m merenpinnasta. Lakialuen on melko tasainen, mutta etelässä, lännessä ja pohjoisessa sen rinteet ovat jyrkkiä. Etelärinteessä on pähkinälehtoa, muuten alueella kasvaa mäntyä ja tuoreemmissa notkelmissa kuusta. Niemen länsiosassa on useita loma-asuntoja ulkorakennuksineen.
Vuoden 2014 inventoinnissa kiviuuneja tai sellaisten todennäköisiä pohjia on alueella havaittavissa 16. Todennäköisesti niitä on ollut enemmän ja osa on hävinnyt rakennusten ja tienteon yhteydessä. Uunit muodostavat hajanaisen ryhmän Kvarnuddin niemen korkeimman kohdan ympärille. Aivan korkeimmilla kallioilla niitä ei ole. Niiden rakennuspaikka ja suunta vaikuttaa riippuvan maaston muodoista. Osa uuneista on rakennettu luonnon kivikkoon, kallion tai ison kiven kupeeseen. Kaikki uunit sijaitsevat tasaisella metsämaalla aivan avokallion
reunalla.
Uunien kunto vaihtelee melko hyvästä tulkinnanvaraiseen. Mitattavissa olevien uunien pituus on 2-3 m, leveys 1,7-2,5 m ja korkeus 35-90 cm. Useimpien muoto on nykyään ja on ilmeisesti alun perinkin ollut pyöreähkö. Holvaus on kaikissa uuneissa romahtanut. Uunien rakentamiseen käytetyt kivet ovat luonnonmuovaamia ja kooltaan vaihtelevia.

Mikonpelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrklandetin luoteisosassa Korppoon kirkosta 2,2 km länteen, Kopoistentien ja meren välisellä alueella. Rakenteista on matkaa rantaan 70-150 m. Muinaisjäännösalue on enimmäkseen talousmetsää, jossa vaihtelee pienet kalliopaljastumat ja kosteat notkelmat. Maasto on etelään loivasti viettävää. Osa uuneista sijaitsee alueen pohjoispuolella olevien loma-asuntojen pihapiirissä.
Kohde on löytynyt 2008 yleisövihjeen perusteella. Tarkastuskäynnin 2008 yhteydessä on dokumentoitu yksi, parhaiten säilynyt uuni (K).
Vuoden 2014 inventoinnissa kiviuuneja tai sellaisten todennäköisiä pohjia oli havaittavissa 11 kpl. Todennäköisesti niitä on ollut enemmän ja osa on hävinnyt rakennusten ja tienteon yhteydessä. Uunit muodostavat puolikaaren muotoisen, hajanaisen ryhmän matalan, noin 200 m halkaisijaltaan olevan notkelman reunoilla. Niiden rakennuspaikka ja suunta vaikuttaa riippuvan maaston muodoista. Kaikki uunit on rakennettu tasaiselle metsämaalle.
Uunien kunto vaihtelee hyvästä lähes pohjaa myöten hävitettyyn. Useimmat niistä ovat melko huonokuntoisia, joskin hyvin sammaloituneita. Hyväkuntoisten uunien pituus on1,8-2,7 m, leveys 1,6-2 m ja korkeus 50-100 cm. Useimpien muoto on nykyään ja on ilmeisesti alun perinkin ollut pyöreähkö. Holvaus on säilynyt hyvin vain yhdessä uunissa (K). Uunien rakentamiseen käytetyt kivet ovat luonnonmuovaamia.
Uunista D noin 15 m etelään on 1,6 m leveä ja 4,5 m pitkä, noin 1 metrin syvyinen kaivanto, jonka pohjoisseinämä muodostuu luontaisesta kallioleikkauksesta. Kaivannon molemmin puolin on maavallit, jotka ovat kaivannon tavoin hyvin sammaloituneet. Kaivannon funktio voi olla uuneihin liittyvä. Se voi kuitenkin liittyä myös lähistöllä oleviin kivi- ja puureunuksiin, jotka lienevät enintään 20 vuotta vanhoja käytöstä jääneitä puistorakenteita.

Hangslax 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Sammalpeitteinen matala kivilatomus, Lillviken-lahden rannalla olevan laajan mäen kaakkoisella rinteellä.
Latomus on rakennettu pienelle kallionnokalle, jonka se suurin piirtein kattaa kokonaan. Latomuksen pohja-alan muoto on soikeahko. Sen pituus itä–länsi-suuntaan mitattuna on noin 8,5–9,2 metrin luokkaa, ja leveyttä vastakkaiseen suuntaan on noin 5,1–5,5 metriä. Korkeutta latomuksella on vain noin 0,2 metriä.

Findron (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Matala latomus laajan mäen etelälaidalla Findron-nimisen vainion pohjoispuolella, avokalliolla. Latomuksen pohja-ala on ehkä hieman kaareva. Sen pituussuunta on kutakuinkin itä–länsi, ja sen suurin ulottuvuus on noin 10,3 metriä. Latomuksen leveys sen keskipaikkeilla on noin 3,8 metriä. Latomuksella on korkeutta noin 0,3 metriä. Toisessa kärjessä on iso maakivi, ja toisessakin on iso kivi. Latomuksen uloimmat kivet on paikoin asetettu kuin selkeäksi kaartuvaksi ulkoreunaksi, mutta muodoltaan epäsäännöllisiäkin kohtia reunalla on, eikä reuna erotu kaikkialla sammalten alta kunnolla.

Metsätähti 1 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Länteen päin laskeutuvalla rakentamattomalla kallioisen mäen rinteellä oleva nelikulmainen matala röykkiö tai kivilatomus. Sijaitsee Simonkylässä meren rantaan Fridhemin pihamaan luokse menevän tien koillispuolella olevassa metsässä.
Latomuksen pohja näyttää olleen alun perin suunnilleen nelikulmainen muodoltaan. Latomus on koottu tasaiselle kalliolle. Siinä sen sijaintipaikka ei ole kallion huipulla, vaan suunnilleen loivasti länteen laskeutuvan mäenrinteen keskivaiheilla. Latomuksen sivut näyttävät olleen suunnassa pohjoinen–etelä ja itä– länsi. Eteläsivun pituus on 3,1 metriä ja itäsivun 4,3 metriä. Latomus on korkeudeltaan noin 0,3 metriä. Joissakin kohdin latomuksen reunaksi näytti asetellun suuria särmikkäitä kiviä. Alun perin kiviä on täytynyt olla useammassa kerroksessa kivien määrään ja latomuksen alaan katsoen. Useimmat latomukseen valitut kivet ovat hieman pyöristyneitä. Niitten suurimmat läpimitat näyttivät
olevan suunnilleen 0,2–0,4 metriä. Kivien pinnoissa on hieman sammalta ja jäkälää. Keskellä latomusta on paksusti kasvillisuuden peittämä penkomisjälki.

Metsätähti 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Avokalliolla, länteen laskeutuvalla kalliorinteellä kiviä, jotka näyttäisivät olevan peräisin hajotetusta röykkiöstä tai latomuksesta. Kiviryhmän muoto on epämääräinen; sen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 3,3–3,8 metriä ja vastakkaisessa suunnassa 2,6–2,8 metriä.

Metsämäki 1 (1000026457) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Rakenne sijaitsee noin 50 metriä Metsämäen asuinrakennuksesta lounaaseen. Tämän viereltä kulkee polku-ura. Lähistöllä on siellä täällä irtolohkareita. Kyseessä on pitkä kivilatomus, joka sijaitsee kalliotasanteella mäen itärinteessä. Latomuksen pituus pohjois–eteläsuunnassa on 14,7 metriä; leveys keskeltä on 3,3 metriä; korkeus ehkä 0,6 metriä. Pohja-alan muoto on epäsäännöllinen. Kivien koko vaihtelee melkoisesti.
Pienimmät kivet olivat noin kymmenen senttimetrin läpimittaisia kiviä isompien
väleissä. Suurin kivi on yli metrin pituinen maakivi, joka on rakenteen eteläkärkenä. Päissä on joitakin noin 0,6–0,7 metrin läpimittaisia kiviä. Kiviä on useassakin kerroksessa.

Metsämäki 2 (1000026458) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee laajan merenrantamäen itälaidalla muutaman kymmenen metrin päässä Metsämäen pihasta. Ympärillä osittain kallioisessa rinteessä kasvaa havumetsää. Kiviröykkiö on rinteen alaosassa ja näyttää sijaitsevan ainakin osaksi maapohjalla.
Korkeutta röykkiöllä on noin 0,8 metriä. Pohja-alan muoto on saattanut alun perin olla soikea, mutta kiviä on ehkä viskottu keskeltä laitojen yli niin, että alkuperäistä muotoa ja ulottuvuuksia on vaikeampi erottaa. Alkuperäinen läpimitta lienee ollut noin 9 metriä pohjois–etelä-suunnassa ja noin 7½ metriä vastakkaisessa suunnassa. Näkyvissä olevat röykkiön kivet näyttivät olevan suurimmilta läpimitoiltaan yleensä noin 0,15–0,4 metrin kokoisia. Röykkiön kivien väleissä ja päällä on sammalta ja jäkälää. Röykkiössä sisällä on syvä vanha kuoppa, joka on pinnoiltaan paksun sammalen ja jäkälän peitossa.

Norrby 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kaksi kivilatomusta kapealla pitkällä kallionharjanteella metsän reunassa lähellä merenrantaa ja lomaasumuksia.
Kohteeseen kuuluvista kahdesta latomuksesta suurempi sijaitsee yllä näkyvien koordinaattien osoittamassa kohdassa, ja sen reunasta on 19 metriä viereisen latomuksen reunaan. Eteläisempi latomus on mahdollisesti kasattu osittain maakerroksen päälle, mutta sen etelälaidan alla kuitenkin on pienellä alalla avokalliota. Pohjoisempi latomus on koottu pienelle pohjois–etelä-suuntaiselle kallionharjalle, ja sen pituussuunta on sama kuin sen alla olevan kallionharjan. Heti pohjoisemman latomuksen länsipuolella on merelle päin länteen laskeutuvan kalliorinteen ylälaita.
Eteläisemmän latomuksen pohja on muodoltaan soikeahko, pohjois-etelä suunnassa 8,9 metriä pitkä ja keskeltä ehkä noin 2,6 metriä. Ulkoreunat vaikuttavat pohjois- ja eteläpäässä säännöllisesti kaartuvilta. Latomuksella on korkeutta ehkä noin 0,3 metrin verran. Pohjoisemmalla latomuksella on pituutta pohjois–etelä-suunnassa noin 4,7 metriä. Latomuksen pohjoislaita ei kunnolla erottunut kasvavan männyn juurakon peitosta. Tällä latomuksella on korkeutta noin 0,2 metriä. Sen ulkoreuna on kaareva varsinkin eteläpäässä.

Norrby 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Matala epämääräisen muotoinen pieni kiviryhmä kallionnokalla lähellä ajotietä, sijaintikohdalla on etelään loivasti laskeutuvaa mäenrinnettä. Ei vaikuta luonnonkivikolta, vaan on ehkä latomus tai jäännös pienestä röykkiöstä. Tähän kuuluu vain noin 30 kiveä. Niitten lisäksi alempana samalla kohoumalla on vähän länteen kymmenkunta kiveä hajallaan pitkin kalliota. Kiviryhmän läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 3,2 metriä, ja itä–länsi-suunnassa noin 2,3 metriä. Kiviryhmän muoto on epämääräinen, mutta vaikuttaa, että sen sivu lännen puolella on melko säännöllisen kaareva.

Nedergård 1 (1000026462) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kivilatomus metsäisen rakentamattoman mäen laen itälaidalla jyrkänteen yläpuolella ja se sijaitsee Dyvikenin merenlahden ja entisen muovitehtaan välisen mäen itärinteen yläpuolella. Latomuksesta vain noin viitisen metriä itään on lähes pystysuora jyrkänne, joka on merkitty peruskartalle.
Latomus on tasaisella avokalliolla. Sijaintipaikka ei ole aivan mäen korkeimmalla kohdalla. Latomuksen pituus näyttäisi olevan koillinen–lounas-suunnassa noin 10,9 metriä, mutta on huomattava, että noin 7 metriä lounaispäästä koilliseen päin kivirakenteessa saattaa olla pieni katkos. On mahdollista, että tätä on pengottu. Alkuperäinen leveys on saattanut olla hieman yli kaksi metriä. Nyt rakenteen pohja-alan muoto on epäsäännöllinen. Latomuksen ulkoreunaa näyttää muotoillun ainakin koilliskärjessä, ja siellä on myös selvästi erottuva noin 65 cm korkea pystykivi. Lisäksi latomuksen länsilaidalla on muutama suuri kivi, jotka näyttävät kuin olisivat asetetut siihen rinnakkain.

Nedergård 2 (1000026463) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matala kivilatomus kalliolla, sijaitsee Dyvikenin merenlahden ja entisen muovitehtaan välisen mäkialueen korkeimmalla kohdalla.
Nelikulmainen kivilatomus on koottu mäen laelle tasaiselle avokalliolle. Siinä on noin 0,3–0,6 metrin läpimittaisia kiviä lyhyinä yksinkertaisina riveinä, jotka yhdessä ovat kuin useasta kohtaa katkeava suorakaiteen kuvion piiri. Rivit ovat lähinnä pääilmansuuntien suunnassa. Latomuksen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on noin 3,4 metriä ja itä–länsi-suunnassa noin 3,3 metriä. Sisus on ilman kiviä.

Koivikko (1000026464) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kiviröykkiö rakentamattomassa metsäisessä mäenrinteessä lähellä ajotietä. Se sijaitsee lähellä kohtaa, jossa kalasatamalle menevä tie kääntyy itä–länsi suuntaiseksi ja on kallioisessa itään laskeutuvassa mäenrinteessä, mutta ei sen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on rakennettu tasaiselle kohdalle kalliolle tai ohuen maakerroksen päälle. Sen pohjoislaita rajautuu yhteen noin 1,2 metrin läpimittaiseen maakiveen. Röykkiö on sijoitettu siten, että sen länsipuolella on tasamaata ja heti itäpuolella on itään laskevaa rinnettä. Korkeutta tällä rakenteella on ehkä 0,3 metriä, kun pohjoislaidan maakiveä ei lueta siihen mukaan. Pohjan muoto on epäsäännöllisen kulmikas. Ulkosivun mitta etelälaidalla on 3,5 metriä ja länsilaidalla 2,8 metriä.

Hangslaxberg (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pitkänomainen kivilatomus, joka sijaitsee kalliolla, meren rannasta alkavan laajan mäen kaakkoislaidalla. Sijaintipaikalta näkyy peltovainiolle ja arviolta noin sadan metrin päässä olevalle pihamaan laidalle. Mäki on Fridhemsvägenin ja Dahlsvägenin välillä.
Latomus on tehty tasaiselle kalliolle. Latomuksen pituus on noin 10,6 metriä kompassisuunnassa 140 tai 320 astetta. Latomuksen keskivaiheilta mitattuna sen leveys on noin 3,5 metriä, ja eteläpään läheltä 2,8 metriä. Latomuksen suurin korkeus on arviolta noin 0,3 metriä. Pohjan muoto on lähinnä soikea. Pitkät sivut eivät näytä aivan säännöllisiksi muodostetuilta, ja ne olivat ehkä myös paikoin sammalikon peitossa. Suurimpia kiviä on sijoitettu tämän latomuksen sisälle sen päihin. Pohjoisimpana on sen päädyssä kivipaasi, jonka mitat ovat noin 1,0 X 0,7 X 0,4 metriä. Eteläpäässä suurin kivi on noin 0,9 metrin läpimittainen, ja se on yhdessä kahden muun suuren kiven kanssa eteläpään päätekivinä. Latomuksen kivet, sikäli kuin niitä oli näkyvissä, näyttivät olevan yleensä kulmikkaita tai vain hieman pyöristyneitä. Niitten suurimmat läpimitat näyttivät olevan suunnilleen rajoissa 0,2–0,5 metriä. Kiviä on paikoin vain yhtenä kerroksena, ja paikoin taas useampana. Kiviä on ladottu vieretysten niin, että selviä aukkoja ei latomuksessa erotu.

Männistö (1000026466) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pitkänomainen kivilatomus metsässä, kallioisen länteen loivasti laskeutuvan rinteen yläpuolella.
Kivilatomus on tasaisella maalla osaksi ehkä kallion tai ohuen maakerroksen päällä. Pohjoislaita näyttäisi olevan vasten matalaa kynnysmäistä kallion nousua. Pituussuunta on suunnilleen koillinen–lounas. Latomuksen pituus on 11,8 metriä, ja sen leveys näyttäisi kaventuvan eteläpäähän päin; pohjoispäässä leveyttä on noin 4,0 metriä, keskellä noin 3,1 metriä ja eteläpäässä 2,0 metriä. Latomuksen korkeus vaihtelee osapuilleen 0,05–0,5 metrin vaiheilla. Latomukseen näytti käytetyn yleensä särmikkäitä tai kulmiltaan hieman pyöristyneitä kiviä. Kiviä näytti olevan joko yhdessä, kahdessa tai kolmessa kerroksessa. Latomuksen keskikohta näytti olevan hieman päitä alempana.

Rockas (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Laajahkon korkean metsäisen mäen keskellä on kallionnokalla epämääräisen muotoinen laaja kivikko, joka näyttää pahoin rikotulta hiidenkiukaalta. Se sijaitsee Hangslaxin kylässä Hangslaxvägen- ja Dahlsvägen-nimisten teiden välisen laajahkon mäen keskellä, sen korkeimmalla kohdalla.
Kivenlohkareita on epämääräisen muotoisena matalana ryhmänä kallionnokalla, jonka päällys on epätasainen. Kiviryhmän suurimmaksi läpimitaksi on mitattu 15,7 metriä pohjois-eteläsuunnassa. Leveyttä sillä on noin 6,6 metriä.

Jälist (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan kartta-aineiston osoittamia Jälistin kylän talon tontteja nykyisten asuinrakennusten lähituntumassa. Alue sijaitsee noin 30–60 metriä pohjoiseen, koilliseen ja itään tienhaarasta, jossa Norrstrandsvägenistä haarautuu tie suoraan Pietarn-nimiselle järvelle.
Jälistin kylän ja muitten Koumin verokunnan kylien arvellaan olevan keskiaikaisia (Nagu sockens historia I, 22). Vuoden 1787 isojakokartalla näkyy kolme asuinrakennusten tonttimaata Jälistin kylässä. Niistä kaksi on tunnuksella A merkittyä Östergårdin talolle kuuluvaa ja yksi Wästergårdin talon.
Vanhojen karttojen osoittaman Jälistin vuoden 1787 tonttialueen läntisin kolmannes on pihamaata, muut ovat pihamaan ja kasvimaan vierellä olevaa heinikkoista rinnettä, jossa on siellä täällä maakiviä ja pieniä avokallion nokkia. Selviä rakenteita ei erottunut ulkokohtaisella tarkastelulla, mutta ehkä jäänteenä kivijaloista saattaa olla yksi rinteessä oleva kivirivi, joka näkyy myös Norrstrandsvägeniltä katsoen.

Koum Östergård 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijaitsee noin 140 metriä pohjoiskoilliseen Koum träsket -nimisen järven itäpäästä. Se on turpeesta pilkistävä pitkänomainen kiviryhmä rinteessä, jossa ehkä on (myös) luonnollista muinaisrannan kivikkoa.
Itään päin laskeutuvassa rinteessä erottuu matala röykkiömäinen pitkänomainen kiviryhmä, jonka pitkät sivut ovat kohtisuoraan rinteen korkeuskäyriä vastaan. Kiviryhmän ylärinteen puoleinen pää on vasten noin metrin läpimittaista maakiveä, joka on aivan avokallion vieressä, hieman sen alareunasta alarinteeseen. Kiviryhmän alarinteen puoleinen pää on ehkä osaksi paljaan kallion päällä. Keskellä tätä kiviryhmää näyttää olevan purkamisjälki, jonka kivet eivät vielä ole ehtineet peittyä kasvillisuuteen. Kiviryhmän pohja-alan muoto on pitkänomainen, ja sen pituus itä–länsi-suunnassa on 13,1 metriä ja leveys keskeltä mitattuna on noin 3 metriä. Korkeutta on noin 0,3 metriä.

Koum Östergård 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hajanainen kiviryhmä kalliolla metsässä, sijaitsee noin 290 metriä koilliseen Koum träsket -järven itäpäästä.
Tasapintaisella avokallion laella, sen itäisimmässä kärjessä oleva kiviryhmä, joka näyttää hajallaan olevan pienen röykkiön jäännöksiltä. Läpimitta itä–länsi-suunnassa on 8,8 metriä ja pohjois–eteläsuunnassa 4,3 metriä. Korkeutta tällä on nyt vain noin 0,2 metriä.

Utö Kesnäs patteri 62 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 400 m kaakkoon lähes paljaalla karkealla moreenimaalla Kesnäsin niemen keskivaiheilla. Alueen läpi kulkee luoteesta kaakkoon Mörttilään eli Utön jätteenkäsittelylaitokselle johtava tieura.
Kohteen vanhinta kerrostumaa edustaa kahdeksan limittäin kahdessa rivissä olevaa ammussuojaa, jotka on rakennettu venäläisaikana vuonna 1915 Pietari suuren merilinnoituksen tykkipatterin numero 62 yhteyteen. Alun perin Västeruddenin järeän patterin rakennusaikaiseksi suojaksi tarkoitettu neljän tykin patteri jäi pysyväksi. Vanhoissa kuvissa merilaveteille sijoitetut 6 tuuman tykit näkyvät etummaisten (puolustussuunta lounaaseen) ammussuojien kaakkoispäissä. Kevyiden merilavettien perustoja ei ole maastossa enää havaittavissa. Ne ovat luultavasti hävinneet viimeistään, kun alueelle on 1964 rakennettu neljä betonista tykkiasemaa. Ammussuojien välissä on myös kulkenut tykkitie ja rautatie, jotka ovat niin ikään hävinneet alueen myöhemmässä käytössä. Ammussuojista kahta on muutettu radikaalisti 1950-60-luvuilla rakennettaessa alueelle miehistösuojia. Alueella on Ilmatieteenlaitoksen havaintoasema. Siihen liittyy kaksi parakkia ja erilaisia havaintolaitteita, joista osa on asennettu ammussuojien katolle. Lisäksi yhden ammussuojan katolle on pystytetty telemasto.

Utö Kattrompan (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 300 m itään, kyläalueen itäpuolella olevan jyrkänteen päällä alueella, jolla sijaitsee myös merivalvontatorni.
Alueella on kaksi venäläisten 1. maailmansodan aikana rakentamaa ammussuojaa sekä tykkiasema ja mittauspesäke. Lisäksi merivalvontatornin perustassa ja sen ympäristössä on myös muita toisen maailmansodan aikaisia rakenteita, jotka ovat edelleen puolustusvoimien käytössä.

Utö tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta 100 – 300 m koilliseen, kyläalueella. Edustavin osuus venäläisten vuonna 1916-17 rakentamaa laiturilta Västra Uddenin ja Kesnäsin pattereille johtanutta tykkitietä on säilynyt muinaisjäännökseksi rajatulla alueella. Kiveys on säilynyt koko leveydeltään noin 45 m:n matkalla osassa, joka erkanee rannan suuntaisesta tiestä pohjoiseen. Tällä osuudella tiekiveyksen leveys on reunakivineen noin 6 metriä. Rannan suuntaisella noin 200 m:n pituisella tieosuudella tien pinnassa näkyy monin paikoin erilaisten teknisten kaivantojen tekemiä vaurioita.

Svartträsket (243010001) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen uppe på en hög bergsrygg i riktningen NW-SE. Berget stupar i W brant mot det intilliggande Svarträsket. Det ena röset mäter 11.7 m x 10.5 m och är 1.7 m högt. Det andra mäter 12.3 x 11.0 m och är 1.1 m högt. Det tredje röset är 1.9 m högt.
Kolme hiidenkiuasta Svartträsketin itärannalla olevalla korkealla mäellä. Röykkiöt sijaitsevat pohjoisluode-eteläkaakko-suuntaisella kapealla kalliomäen harjanteella mäen pituussuunnan mukaisessa rivissä. Pohjoisimman ja keskimmäisen välimatka niitten keskikohdista katsoen on noin 40 metriä, ja keskimmäisen ja meteläisimmän välimatka keskikohdista lukien 50 metriä. Eteläisimmän röykkiön keskikohta on laajalti hajotettu, ja kahteen muuhun on tehty keskelle selvästi erottuva penkomisjälki. Kaikkien kolmen röykkiön rakennusaineena on ollut yleensä särmikkäitä, noin 0,3 – 0,4 m:n läpimittaisia kiviä.

Storhumun (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 12.9 x 8.6 m och är 1.2 m högt. En grop är grävd i mitten av röset. den går ända ner till berggrunden.
Hautaraunio sijaitsee meren rantaan ulottuvan laajan Storhumun-nimisen mäen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön pituus vuoden 2013 inventoinnin mukaan on luode-kaakko-suunnassa on 8,5 metriä ja leveys koillinen-lounas-suunnassa 8,0 metriä. Sen ulkolaitojen yli on ehkä viskelty runsaasti kiviä joskus kun keskiosaa on pengottu. Paikoin röykkiön laidoilla näkyy isoista kivistä huolella ladottua noin 0,5 metrin korkuista kehää, joka on ulkosivultaan pystysuoraa. Noin kuusi metriä Storhumunin hiidenkiukaasta kaakkoon oli kalliolla pienistä pyöreistä kivistä ladottu rengaskuvio. Tämän kivirenkaan ja röykkiön välissä oli kallioseinämiin nojaavaa kivikkoa, ehkä on röykkiöstä siihen purettua.

Västerängsviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi hautaröykkiötä Nordvikfjärdenin lahden pohjoisrannalla 20 m korkeuskäyrän tuntumassa lounaaseen viettävällä kalliolla. Koillisempi röykkiö on klassinen pronssikauden röykkiö: selkeärajainen, pyöreänsoikea, noin 16 x 14 m kokoinen, ja sen keskellä on vajoama. Röykkiö 2 joka sijaitsee noin parikymmentä metriä lounaaseen on muodoltaan epämääräisempi ja ulkomitoiltaan noin 14 x 8 m. Se on osin hajotettu ja kivet ovat levinneet rinteeseen, mikä selittää röykkiön pitkulaisen ja hajanaisen ulkoasun. Matkaa kohteelta rantaan on noin 70 m.

Jättekastberget (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Tre rösen högt uppe på ett berg. det nordligaste (x = 667197, y = 242785) mäter 7.8 x 7.1 m och är 0.5 m högt. Det mellersta röset (x = 667194, y =242786) mäter 12.5 m i diameter och är 2 m högt. Det sydligaste röset (x =667192, y = 242787) mäter 9.0 x 7.7 m och är 0.8 m högt.
Korkealla kallioisella mäellä on kolme hiidenkiuasta lähellä toisiaan. Niistä hieman länteen on kalliolla pienehkö kivilatomus ja kivistä ladottu kuvio. Hiidenkiukaista itään on kiviryhmä, josta ei selvinnyt, onko se luonnonkivikko vai matala latomus.
Kartan korkeuskäyrien mukaan Jättekastberget-nimisen mäen korkein kohta on pienialaisella koillis-lounais-suuntaisella harjanteella. Yksi mäellä olevista hiidenkiukaista on tämän harjanteen koillispäässä, ja siitä noin 30 metriä pohjoiseen on toinen hiidenkiuas, josta noin 20 metriä pohjoiseen on kolmas. Röykkiöistä eteläisin on tehty kuperalle kallionnokalle. Kiviä on purettu siitä, eikä täysin selviä, mikä röykkiön alkuperäinen muoto on ollut. Pohja-ala tuskin on ainakaan ollut pitkänomainen. Sen alkuperäiset läpimitat ovat voineet olla jotakin kuuden ja seitsemän metrin väliltä.
Keskellä oleva hiidenkiuas edellisestä pohjoiseen on koottu kalliolle. Se oli Volter Högmanin papereiden mukaan tutkittu kaivauksin, ja siitä oli löydetty hiiltä ja kaksi luun palaa, joista ainakin toinen oli luultavasti palamaton. Hiidenkiukaan muoto oli ollut pyöreä, ja sen halkaisija oli ollut 18,50 metriä. Högmanin kaivauskertomuksen tekstistä syntyy sellainen kuva, että kiviä oli levinnyt röykkiön vierille. Tämä keskimmäinen hiidenkiuas on entistetty. Edellisistä pohjoiseen oleva hiidenkiuas on tasaisella loivasti kuperalla avokalliolla. Hiidenkiuas on pohja-alaltaan soikea, ja sen pituus pohjois-etelä-suunnassa on 7,2 metriä ja itä-länsi-suunnassa 6,8 metriä. Korkeus on arviolta noin 0,5 metrin luokkaa.
Edellisistä länteen on kuperalla kalliopinnalla runsaan kolmen metrin läpimittainen kiviryhmä, joka vaikuttaa pengotulta latomukselta. Siinä latomuksen alkuperäinen
pohjan muoto on ehkä ollut suorakaide, ja sen läpimitta pohjois-etelä-suunnassa on ollut ehkä 3,1 metriä ja toisessa suunnassa 3,6 metriä. Lähellä edellistä on pienistä kivistä ladottu kalliolle säännöllisen pyöreä rengas, ja sen keskipisteessä on yksi pieni kivi. Läpimitta on 1,5 metriä. Kaikista edellisistä itään on matala pyöreä kiviryhmä, jonka pituus itä-länsi-suunnassa on 9,3 metriä ja leveys vastakkaisessa suunnassa 8,5 metriä. Näytti, että kiviä oli osaksi pengottukin. Tämä näytti olevan kalliopinnalla, joka on ympäristöään hieman matalammalla, ja tulee kysymykseen mahdollisuus, että tämä olisi syntynyt rantavoimien vaikutuksesta matalaan painanteeseen.

Västergård (243010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på bergsplatå med branta sluttningar. Röset mäter 9.9 x 9.4 m och är 0.8 m högt.
Kohde sijaitsee Långdalenin seudulta pohjoisluoteeseen ulottuvan syvän ja kapean laakson itärinteellä metsäalueella. Loivasti luoteeseen laskeutuvalle avokalliolle rakennettu röykkiö, jonka pohja-ala on melko säännöllisen pyöreä; sen läpimitta on 8,7–8,8 metriä. Hiidenkiuas on nykyisellään noin 1,2 metriä korkea, mutta korkeutta on saattanut lisätä kivien siirtely sitä pengottaessa. Keskelle on kaivettu iso syvennys.

Majberget (243010009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Urpsrungligen tre rösen på ett flackt berg, av vilka det sydligaste (x = 667520, y = 242835) är totalt förstört. Det mellersta röset (x = 667521, y = 242839) mäter 7.7 x 7.2 m och är 0.4 m högt. Det nordligaste (x 0 667523, y = 242834) mäter 6.1 x 6.0 m och är 0.8 m högt. Det mellersta röset, som snarast var en rektangulär stensättning, utgrävdes 1997. Konstruktionen restaurerades efter undersökningen.
Kolme matalaa kivilatomusta tasaisella kalliolla korkean ja laajan mäen laella. Latomuksista itäisin on tutkittu kaivauksin vuonna 1997. Se oli ollut matala ja sen pohjan muoto oli ollut paremminkin suorakaidetta kuin rengasta muistuttava. Latomuksen kanssa samaan yhteyteen kuuluva kallionhalkeama ja muuta kalliopinnan epätasaisuutta oli huomattu täytetyn kivillä. Kaivetun alan laajuus oli ollut 40 m2.
Edellisestä latomuksesta noin 30-40 metriä lounaaseen oleva ryhmän eteläisin latomus on osittain tutkittu kaivauksin vuonna 2001. Siinäkin kivirakenne kalliolla oli ollut matala, ja kiviä oli huomattu kasatun kallionhalkeamien ja -notkelmien tasaamiseksi. Kiviä oli ollut selvästi useassa kerroksessa kaivausalueen pohjoispuoliskossa. Kaivetun alan laajuus oli ollut 20 m2.
Edellisestä noin 40 metriä pohjoiseen oleva latomus on tutkimaton. Sen laidoilla kiviä näytti nyt olevan selvästi reunakehäksi aseteltuna. Latomuksen pinta on keskikohdalta hieman matalampi kuin muualta. Jonkin verran kiviä näytti olevan latomuksen reunojen ulkopuolella.

Klobben (243010011) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på en låg bergsrygg. det ena mäter 10.2 x 7.6 m och är 0.6 m högt. Det andra mäter 7 m i diameter och är 0.8 m högt.
Kohde sijaitsee vainioitten monelta puolelta ympäröimällä korkealla mäellä. Mäen itä- ja etelärinteitten juurella virtaa Dalkarbybäcken-niminen puro tai pieni joki. Matalahko kiviröykkiö pienen jyrkkärinteisen mäen laella. Röykkiön pituus on noin 9 metriä, ja pituussuunta on pohjoinen–etelä. Leveys on vastaavasti 6,1 metriä.
Inventoinnin 2013 perusteella vuoden 1927 inventointikertomuksen merkintä kahdesta röykkiöstä ei sovi ainakaan nykytilanteeseen Klobbenin kohteessa.

Herrala (243010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen, av vilka det ena mäter 15.6 x 15.5 m och är 2 m högt. Det andra mäter 6.7 x 6.0 m och är 0.6 m högt.
Kaksi kiviröykkiötä vierekkäin korkealla metsäisellä mäellä, mäen ylimmällä harjalla 230 metriä länteen Tjudan vanhasta kansakoulurakennuksesta.
Pohjoisempi ja selvästi suurempi röykkiö on säännöllisen kuperalla mäen huipulla, ja pienempi röykkiö on aivan sen vieressä kohdassa, jossa rinne jo hieman laskeutuu etelään päin. Pohjoisemman röykkiön pituus on vuoden 1992 julkaisun mukaan 15,6 metriä, leveys 1,5 metriä ja korkeus 2 metriä. Röykkiön paksuus kallionpinnasta mitattuna ei kuitenkaan ole missään kohti lähelläkään kahta metriä, vaan korkeusmitan täytynee tarkoittaa röykkiön laen ja uloimpien reunojen korkeustasojen erotusta. Pienemmän röykkiön vastaaviksi mitoiksi on ilmoitettu 6,7, 6,0 ja 0,6 metriä.

Skrinnanberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det ena mäter 12.1 x 7.9 m och är 1.3 m högt. Det andra mäter 8.4 x 7.8 m och är 1.3 m högt.
Kaksi hiidenkiuasta vierekkäin kapealla ja korkealla mäenharjalla tien vieressä. Mäellä on kivien peittämä alue, joka on sillä tavoin kaksiosainen, että siinä voi hahmottaa olevan kahden hajotetun röykkiön kiviä ehkä osittain toisiinsa lomittuneina. Kolme vanhaa pengottaessa syntynyttä kuoppaa erottuu.

Ackokullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Delvis förstört röse som mäter 13.3 x 12.2 m och är 0.9 m högt.
Röykkiö korkealla mäellä Kemiöstä Dragsfjärdiin vievän asfalttitien eteläpuolella. Röykkiö näyttäisi olevan ainakin osaksi tasaiselle kalliolle rakennettu. On mahdollista myös, että se on rakennettu osittain luonnollisen lohkarepellon päälle; ainakin hiidenkiukaan länsipuolella on kivikkoa, joka vaikutti lähinnä pieneltä lohkarepellolta. Hiidenkiukaan pituus pohjoisetelä- suunnassa on 8,2 metriä ja vastakkaisessa suunnassa 5,8 metriä. Korkeutta röykkiöllä on noin 0,5 – 0,6 metriä. Röykkiön pohjan muoto on hieman suorakaidetta muistuttava. Röykkiön reunoista ennen muuta itäreuna erottuu melko selkeänä. Keskellä hiidenkiuasta näkyi suuri syvennys, ja pohjoislaidalla pienempi.

Fröjdböle (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget. Det ena mäter 10.0 x 6.9 m och är rätt förstört. Det andra mäter 5.7 x 4.1 m och är 0.2 m högt.
Epämääräinen kiviröykkiö ja kaksi epämääräistä kivilatomusta peltovainioitten vierellä olevalla korkealla mäennokalla, runsas 100 metriä lounaaseen Fröjdbölebäcken nimisestä purosta, joka laskee Huluvikennimiseen meren lahdelmaan.
Mäen harjalla on 9,0 m X 6,1 m laaja kivikko, jonka pituussuunta on itä-länsi. Se on kallionnokan vieressä olevassa painanteessa, ja saattaa olla luonnollinen lohkarepelto. Kivikon korkeutta on vaikea määrittää. Sammal ja jäkälä peittävät osaksi tätä kivikkoa. Yksi kuoppa on kaivettu kivikkoon sitä pengottaessa. Samalla on ehkä viskelty joitakin kiviä kalliolle kivikon pohjoislaidan yli.
Saman kallionharjan itälaidalla kalliolla on yhtenä hajanaisena kerroksena särmikkäitä pieniä kiviä epämääräisen muotoisena rykelmänä, jonka läpimitta on noin 1,9 metriä. Edelleen samalla kallionharjalla, sen pohjoispäässä, on avokalliolla epämääräisen muotoisena noin 2-3 metrin läpimittaisena rykelmänä sammaltuneita kiviä.

Mörkdalsberget SW (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tre rösen. Det nordligaste mäter 6.4 x 5.7 m. Det mellersta 8.7 x 8.3 m och är 1.3 m högt. Det sydligaste mäter 17.8 x 13.1 och är 2.4 m högt.
Kolme röykkiötä kallioisten mäkien välisen kapean solan suulla; solan itäpuolella yksi ja länsipuolella kaksi. Suurin hiidenkiukaista (röykkiö 1, pääkoordinaatit) on sijoitettu erikoisella tavalla kallionjyrkänteen juurelle, missä se on maapohjalla tai ehkä kallion päällä. Sen läpimitta koillinen-lounas-suunnassa on vähintään 15,0 metriä, vastakkaisessa suunnassa noin 12,0 metriä. Korkeus on noin 1,2 metriä. Keskellä joko penkomisesta tai röykkiön sisäisen rakenteen raukeamisesta aiheutunut laajahko painauma.
Toisen mäen eteläkärjessä on vierekkäin kaksi hiidenkiuasta. Niitten reunat ovat nyt niin lähekkäin, että molemmat röykkiöt rajautuvat eri puolilta yhteen metrin läpimittaiseen maakiveen. Ylempänä rinteessä olevan soikean röykkiön pituus itä-länsi-suunnassa on 7,5 metriä ja leveys pohjoisetelä- suunnassa vähintään 5,9 metriä. Korkeus on noin 0,6 metrin luokkaa. Tässä on keskellä vanha suuri purkamisjälki. Alempi röykkiö on pohjan muodoltaan lähes pyöreä, sen läpimitat ovat 8,2-8,7 metrin luokkaa. Se on rakennettu hieman pyöristyneistä kivistä, ja käytettyjen kivien suurin läpimitta on yleensä suunnilleen 0,15 – 0,4 metriä. Tässäkin on keskellä suuri purkamisjälki, ja sen pohja on sammalen ja jäkälän peitossa.

Kummelberget (243010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Sammanlagt fem rösen på två olika bergskrön. På det sydligare berget finns två rösen vid punkten x = 667178, y = 243666. Det sydligare mäter 9.3 x 8.7 m och är 0.9 m högt, det andra mäter 11.9 x 10.7 m och är 1.8 m högt. De andra rösena ligger 150 - 180 m NNE om dessa. Det sydligaste av dem mäter 17.8 x 11.5 m och är 1.6 m högt. Det mellersta röset mäter 14.2 x 13.5 m och är 1.6 m högt. Det nordligaste röset mäter 10.6 x 7.4 m och är 1.0 m högt.
Lähellä merenrantaa on kaksi lähekkäistä mäenharjaa, joista pohjoisemmalla ja matalammalla on kolme hiidenkiuasta ja eteläisemmällä ja korkeammalla kaksi.
Lähellä kolmiomittauspaikkaa on kallionharjalla vierekkäin kaksi hiidenkiuasta, joista eteläisempi on pengottu keskeltä pahoin. Pohjoisemmassa oli jo vuonna 1886 havaittu syvä ja laaja purkamisjälki, ja jo tuolloin oli myös eteläisempi ollut niin hajallaan, että sen pohja-alan muotoa ei oltu voitu varmuudella määrittää. Eteläisemmän röykkiön pituus on vuoden 1992 julkaisun mukaan 9,3 metriä ja leveys 8,7 metriä, sen vieressä olevan vastaavat mitat ovat 11,9 ja 10,7 metriä. Toisen ryhmän suurin röykkiö on rakennettu suurista melkoisen pyöristyneistä kivistä ja on laaja. Sen lähellä on kaksi sitä vähän pienempää hiidenkiuasta.

Lövkulla (243010025) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på ett berg, som mäter 11.8 x 11.4 m och är 1.3 m högt.
Kohde sijaitsee korkealla Båtkullaberget-nimisellä metsäisellä mäellä, 300 metriä lounaaseen Elmdaliin vievästä tiestä n:o 12081. Se on rakennettu pohjoiseen päin laskeutuvalle kalliopinnalle. Hiidenkiukaan läpimitta itä-länsi-suunnassa on noin 11 metriä ja pohjois-etelä-suunnassa 11,3 metriä. Röykkiön korkeus on noin metrin luokkaa. Pohjan muoto on lähinnä soikea, ja sen ulkoreuna erottuu yleensä melko selkeän säännöllisenä. Sammal kuitenkin osittain peittää matalia reunoja.

Länsmansbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rätt demolerade rösen, av vilka det ena mäter 9.3 x 9.0 moch är 1.1 m högt. Det andra mäter 11.4 x 9.8 m.
Kaksi hiidenkiuasta vierekkäin, Kemiön kirkonkylän eteläpuolella olevan viljelysaukean etelälaitaan rajoittuvien jyrkkien mäenrinteitten yläpuolella, laajan metsäisen mäkitasanteen reunalla.

Österängsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på ett berg. Det ena mäter 4.5 m i diameter och är 0.9 m högt. Det andra mäter 12.4 x 9.2 m.
Kohde sijaitsee Pitkäjärven länsirannalla olevan laajan mäkialueen läntisellä laidalla. Kohteessa on kaksi röykkiötä noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan.

Smisskullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på ett berg. Det ena mäter 9.1 x 5.7 m oc är 0.5 m högt. Det andra mäter 9.9 x 7.1 m och är 1.2 m högt.
Kaksi röykkiötä korkealla metsää kasvavalla kallioisella mäellä, joka sijaitsee Ilsonsuon eteläpuolella. Mäenpohjoisrinteen juurelta menee tie Kemiöstä Angelniemeen.
Läntisempi hiidenkiuas on rakennettu melko tasaiselle kallionnokalle jyrkänteen reunalle. Kohdalta on näköala alemmaksi maastoon. Hiidenkiuas on noin 0,4 metrin korkuinen. Sen pohja-alan muoto on soikeahko, ja sen pituus pohjois-etelä suunnassa on 7,5-8,9 metriä ja leveys 4,4-5,9 metriä. Mitat ovat tulkinnanvaraisia varsinkin siksi, että röykkiön ulkoreunoilla kiviä on hieman sekavana hajanaisena vyöhykkeenä; osa niistä kivistä voi olla rakenteen alkuperäisten reunojen ulkopuolella.
Mäen toinen röykkiö on mäen korkeimmalla huipulla edellisestä noin 50 metriä itään. Itäisempi röykkiö on rakennettu kuperalle kalliopinnalle. Siitä on näkyvyyttä itään alempaan maastoon. Nykyisellään tämän röykkiön korkeus on noin metrin luokkaa. Pohja-alan muoto on alun perin ollut ehkä soikea. Nyt pahoin pengotun röykkiön pituus pohjois-etelä-suunnassa on noin 8,4-9,3 metriä ja leveys leveimmältä kohdalta 5,9 metriä.

Telegrafberget (243010032) (Hautapaikat)
Rikkonainen hiidenkiuas korkean kalliomäen harjalla lähellä merenrantaa, Telegrafbergetin kolmiomittauspisteen vieressä. Kohde on jo vuoden 1886 tietojen mukaan ollut niin pahoin hajotettu, että mittoja ei silloin oltu katsottu voitavan varmasti määrittää. Nyt röykkiössä erottuu kaksi vanhaa penkomisjälkeä. Kiviä on siirretty myös kolmeksi kivikeoksi mittauspultin ympärille, missä niitä on ehkä käytetty jonkin mittausta varten pystytetyn seipään tai pienen tornin tukirakenteina.

Fagerviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på ca 100 meters avstånd från varandra. Det västligare mäter 12.8 x 11.4 m och är 1.7 m högt. Det östligare mäter 10.9 x 10.2 moch är 1.3 m högt.
Kaksi röykkiötä, jotka sijaitsevat Fagerviken-nimisen merenlahden yläpuolella olevilla kallioilla.

Björkhaga (243010035) (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee etelään laskeutuvassa metsäisessä rinteessä lähellä vainiota ja pihamaita. Röykkiö näyttää olevan kasattu osaksi maapohjalle ja osaksi kallionnokkaa vasten. Röykkiön läpimitta itä-länsi-suunnassa on 9,0 metriä ja pohjois etelä-suunnassa ehkä 7,4 metriä. Eteläinen laita vaikutti olevan hieman sekava, minkä vuoksi leveysmitta on epävarma. Suurin korkeus on noin 0,6 metrin luokkaa. Röykkiön pohja-alan muoto on melko säännöllisen soikea.

Hembacka (243010036) (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee vähän luoteeseen Västermarkin ja Östermarkin kylien välisestä peltoaukeasta, tasaisessa kallioisessa metsämaastossa hieman sivuun sähkölinjasta. Röykkiö on matalalla loivasti kuperalla kalliopaljastumalla. Röykkiön pituus itä-länsisuunnassa on 8,2 metriä, leveys pohjois-etelä-suunnassa 5,1 metriä, ja korkeus on noin puolen metrin vaiheilla. Röykkiön pohja-ala vaikutti olevan muodoltaan melko epäsäännöllinen ja samalla hieman suorakaidetta muistuttava. Röykkiössä erottui useita kivikerroksia. Sammalta ja jäkälää oli kivien pinnoissa. Keskikohtaa lienee joskus pengottu, ja samalla kiviä on ehkä viskelty sivuun. Joitakin ehkä niin liikuteltuja lohkareita näkyi röykkiön luoteispuolella.

Solhem 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på mineraljorden som mäter 11.6 x 7.7 m och är 1.1 m högt.
Kiviröykkiö sijaitsee etelään laskeutuvassa metsäisessä rinteessä maapohjalla, 160 metriä eteläkaakkoon Östermarkin kylän linkkimastosta. Röykkiön vieressä on pieni umpeen kasvanut hiekkakuoppa.
Röykkiö on maapohjalle koottu. Sen läpimitta itälänsi-suunnassa on 10,0 metriä ja pohjois-etelä-suunnassa 9,2 metriä, ja korkeus on noin 0,4 - 0,5 metrin luokkaa. Pohja-alan muoto näyttää säännöllisen pyöreältä. Röykkiön vieressä on pieni umpeen kasvanut hiekkakuoppa.

Påvalsby 1 (Hautapaikat)
Röykkiö sijaitsee noin 130 metriä länteen kohdasta, jossa voimalinja peltovainiolla kulkee yli Påvalsbystä Vretan suuntaan virtaavan puronuoman. Se on etelään loivasti laskeutuvassa rinteessä laajan peltovainion pohjoispuolella.
Huomattavan laaja ja laajuuteensa nähden matala kiviröykkiö loivasti kuperalla matalalla kallionnokalla. Röykkiön läpi on kaivettu jonkinlainen selvästi näkyvä oja kivikkoon. Todennäköisimmin se on pahoin hajotetun röykkiön jäännös, mutta
luonnonmuodostumaksi selittäminenkään ei ole aivan pois suljettavissa.

Vestlax (Hautapaikat)
Pronssikautinen; En stensättning som mäter 4.2 x 3.3 m och är 0.3 m hög.
Pieni kiviröykkiö avokalliolla kärrytien vieressä metsäalueella. Se sijaitsee laajalla metsäalueella 2 km länteen Träsköfjärdenin rannalla olevista uimarannasta ja vierasvenesatamasta. Latomuksen läheltä kulkee peruskartallekin merkitty kärrytie. Tie jatkuu pitemmällekin länteen kuin karttaan on merkitty. Latomus näkyi selvästi sille tielle. Latomuksen ympärillä puusto on pientä männikköä.
Latomus on koottu melko tasaiselle kohdalle melkein paljaalle avokalliolle. Latomuksen korkeus on noin 0,2 metriä. Pohja-alan muoto on lähes pyöreä, sen halkaisija on 4,1 metriä. Ulkoreunat ovat säännöllisiksi ladotut ja ne ovat selkeästi näkyvissä.

Vreta Mellangård 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på kalberget på ca 30 meters avstånd från varandra. Det västligare mäter 5.5 m i diameter och är 0.5 m högt. Det östligare mäter 7.2 x 5.1 m och är 0.7 m högt.
Kaksi röykkiötä metsässä etelään laskeutuvassa rinteessä lähellä kapeaa puronuoman varressa olevaa viljelysvainiota.
Läntisempi röykkiö on pienellä kuperalla kallionnokalla. Läntisempää röykkiötä on rikottu pahoin. Siitä jäljellä olevan osan muoto on kutakuinkin puoliympyrä, ja sen läpimitta on 4,3 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Kivet siinä ovat hieman pyöristyneitä, ja yksittäisten kivien tavallinen suurin läpimitta on noin 0,15 – 0,4 metrin luokkaa. Kivikertoja on nyt useissa kohdin kolmekin päällekkäin.
Myös itäisempi röykkiö on pienellä kuperalla kallionnokalla. Röykkiön pohja-ala on pyöreä, ja sen halkaisija on 5,0 metriä, ja röykkiön korkeus on nykyisellään noin 0,4 metriä. Kiviä näytti olevan paikoin ainakin kahtena päällekkäisenä kerroksena. Keskellä röykkiötä on noin metrin laajuinen purkamiskuoppa. Kivet ovat suunnilleen samanlaisia ja samaa kokoluokkaa kuin edellisessäkin.

Teglars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget, som mäter 13.7 m i idameter och är 0.9 m högt.
Kiviröykkiö metsäisessä mäenrinteessä lähellä puronuoman varrella olevaa kapeaa vainiota, noin 70 metriä lounaaseen Vretan taloryhmän lounaisimmasta asuinrakennuksesta.
Röykkiö on pienellä kallionnokalla, ja röykkiön keskikohta on melko syvässä kallion painanteessa. Röykkiön pituus luode-kaakko-suunnassa on 8,8 metriä ja leveydeksi vastakkaisessa suunnassa on mahdollista mitata 4,3 metriä, jos katsotaan röykkiöön kuuluvaksi tiheäkivisempi keskuskohta, eikä toisaalta sen laitaosaa, missä kiviä on huomattavan harvassa. Reunat ovat hyvin epämääräiset ja hajanaiset. Korkeutta on vaikea arvioida, mutta joka tapauksessa röykkiössä on ainakin paikoin useita kivikerroksia päälletysten. Röykkiö voisi olla ulkoisten ominaisuuksiensa perusteella tarkasteltuna rantavoimien kasaama kivikko tai peltorauniokin.

Mörkdalsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på bergskrönet (x = 6671 93, y = 2426 92). Det ena mäter 11.1 x 8.4 m och är 1 m högt, det andra 11.4 x 10 m och är 1.2 m högt. Ca 100 SW från dessa något lägre beläget, men på en skild höjd ett tredje röse (x = 667183, y = 2426 82). Det mäter 10.3 x 9.4 m och är 1.1 m högt.
Kolme röykkiötä laajan kallioisen Mörkdalsbergetin mäen harjalla siten, että kaksi on vierekkäin lähes yhteen sulautuneena ja kolmas on niistä runsaat 150 metriä lounaaseen.
Läntisin röykkiö (1) on vuonna 1992 julkaistujen mittausten mukaan pituudeltaan 10,3 metriä ja leveydeltään 9,4 metriä ja sen korkeus on 1,1 metriä. Röykkiö on rakennettu yleensä hieman pyöristyneistä kivistä, joitten suurin läpimitta on yleensä 0,2-0,4 metrin luokkaa. Keskellä on laaja penkomisjälki, jonka pohja on sammaltunut. Sisällä kasvaa pieni mänty.
Kaksi muuta röykkiötä ovat edellisestä runsaat 150 metriä koilliseen, ja sijaitsevat alle metrin etäisyydellä toisistaan. Niistä kahdesta läntisemmän (röykkiö 2) läpimitta pohjois-eteläsuunnassa on 7,3-8,3 metriä ja läpimitta itä-länsi-suunnassa 7,8 metriä. Korkeus on noin 0,5 metriä. Pohja-alan muoto on soikea.
Itäisimmän röykkiön (röykkiö 3) pituus itä-länsi-suunnassa on 8,0 metriä ja leveys pohjois-etelä-suunnassa 6,5 metriä. Korkeus on kasvanut kivien penkomisen vuoksi. Pohja-alan muoto on soikea. Itäisimmän röykkiön itälaidassa erottui isoista kivistä ladottua noin 0,5 – 0,7 metrin korkuista pystysuoraa reunaa.

Berghäll (1000014803) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Gästerbyn kylässä, metsäalueella. Kohde on matala kiviröykkiöhauta, joka todennäköisesti kuuluu Tjudan-Gästerbyn alueen pronssikautiseen asutusvaiheeseen. Röykkiö löytyi vuonna 1995 Skrinnanbergetin röykkiön tarkastuksen yhteydessä.
Inventointi 2013: Röykkiö sijaitsee metsässä noin 550 m länteen risteyksestä, jossa Svarttäsketin järven suuntaan menevä tie haarautuu Lappdaliin vievästä tiestä. Röykkiö tai latomus on koottu tasamaalle. Latomuksen läpimitta koillinen lounas-suunnassa on 9,3 metriä ja luode-kaakko-suunnassa 8,6 metriä. Korkeus on ehkä puolen metrin luokkaa. Pohja-alan muoto on soikea sikäli kuin sitä saattaa kasvillisuudelta erottaa. Kiviä on useassa kerroksessa päällekkäin. Päällys on tasaisen kupera lukuun ottamatta kahta purkamisjälkeä. Kyseessä vaikuttaa olevan ehjä muinaisjäännös lukuun ottamatta mainittuja purkamisjälkiä.

Högliden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Höglidenin mäen länsirinteellä sijaitsee puolenkymmentä maakiveä lähellä toisiaan kohdassa, jossa rinteessä on taite jyrkemmän alaosan ja loivemman yläosan välillä. Näitten maakivien ympärille on kalliolle syntynyt epämääräisen muotoinen noin 10,6 metrin pituinen ja noin 7 metrin levyinen kivikko, ja se vaikuttaa kolmen laitansa jonkinasteisen säännönmukaisuuden perusteella pikemminkin kasatulta tai muotoillulta kuin rantavoimien työltä. Siitä kohdasta noin 20 metriä lounaaseen on tasaisella kalliolla hieman alempana epämääräinen pienehköjen pyöristyneiden kivien ryhmä osaksi turpeen alla. Tämä alempana oleva kivikkokin voisi ehkä olla ihmistyötä.
Kohde oli paikan päällä mahdollista päätellä Volter Högmanin vuoden 1886 inventointikertomuksessa mainitsemaksi Höglidenin kohteeksi, josta ei ollut muuta aikaisempaa tietoa kuin Högmanin kuvaus ja siihen liittyvä epämääräinen sijaintitieto.

Stubbhagen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kåddböleen pohjoisesta tulevan tien itäpuolella hyvin loivalla matalalla havumetsää kasvavalla mäenkumpareella. Matala soikeahko röykkiö. Läpimitat koillinen-lounas-suunnassa 10,5 metriä ja kaakko-luodesuunnassa 9,1 metriä.

Telegrafberget 2 (1000026515) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Laajan korkean mäenharjan lounaispäässä on vähäisiä merkkejä siinä olleesta Krimin sodan aikaisesta optisen lennättimen asemasta ja niitten vieressä on kolme kylmämuurattua kiviaitausta. Yllä olevien koordinaattien osoittaman paikan tuntumassa on kalliolla näkyvissä tiilenmuruja. Miehistömajan perustusten jäännökset eivät ole kovin selvästi näkyvillä. Niistä erottui 4,3 metrin pituinen jakso majan seinän alla ollutta matalaa kevyttä kivijalkaa.
Kylmämuurauksen korkeus vaihtelee. Muurien korkeimmat kohdat ovat noin metrin korkuisia. Kokonaisuus on säilynyt melkoisen eheänä. Rakenteisiin on käytetty paljon laattamaisia isohkoja kiviä, mutta paikoin myös pienempiä kiviä.
Kohdetta on dokumentoitu vuosina 2015 ja 2019.

Smedsböle 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähellä Kåddbölen ja Smedsbölen kylien rajaa Kåddbölestä itään vievän soratien varrella. Kohteessa on selvimmin näkyvillä noin 18 metrin läpimittaisen hiilimiilun pohja siihen kuuluvine ulkoreunaa ympäröivine kaivantoineen. Tie kulkee tämän miilunpohjan ylitse, ja tiellä näkyy hieman karstaa ja hiiltä paikoin. Tien pohjoispuolella näkyi noin 1,4 metriä syvä kuoppa, joka oli suustaan kolmen metrin läpimittainen. Näitten kanssa samassa rykelmässä erottuu maan pinnassa muitakin kuoppien tai miilunpohjien paikkoja.

Bomossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee lähellä Bomossen-nimistä suota, tien varrella runsas 500 metriä pohjoiseen peruskartalle nimetystä Bodalin talosta. Rikottua kvartsia on pellon pinnassa näkyvillä ainakin noin 40 metrin läpimittaisella alueella metsään ja tiehen rajoittuvassa pellon kulmauksessa etelään loivasti laskeutuvalla hiekkamaalla.
Kvartsi-iskosten löytöalue on loivasti etelään kaltevalla hiekkaisella pellolla, ja sitä erottui itä–länsi-suuntaisen ajotien eteläpuolella ja Bodalin taloon pohjoisesta vievän tien länsipuolella näennäisen yhtenäisellä alueella. Löytöaluetta oli näitten teitten risteyksen vieressä, ja siitä löytöaluetta näytti jatkuvan tien vieressä 40 metriä etelään ja saman verran toisen tien vieressä länteen. Inventoinnissa 2013 muilla suunnilla tarkasteluja haittasi kasvillisuus, eikä ole selvillä, miten pitkälle löytöalue voisi jatkua pohjoisen ja idän suunnilla. Muita löytöjä kuin kvartseja ei erottunut. Maassa ei näkynyt palaneita kiviä tai värjäytymiä. Paikalta on aiemmin tallennettu kvartsi-iskoksia ja kvartsiydin (KM 39600).

Kåddbölebrinken 3 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde siijaitsee pensaikkoa ja puustoa kasvavassa rinteessä maanottoalueen eteläpuolella noin 70 metrin päässä Kemiö–Dragsfjärd-asfalttitiestä. Tasapintaisessa etelään loivasti laskeutuvassa rinteessä erottuu iskoksia noin 60 metrin läpimittaisella alueella. Useimmat tallennetuista iskoksista ovat kvartsia; porfyyri-iskoksia löytyi inventoinnissa vähemmän. Maaperän värjäytymiä tai muuta asuinpaikkaan viittaavia merkkejä ei näkynyt. Rinteessä on kuorittu laaja alue pintamaista, ja sen keskiosista on otettu maa-ainesta. Rinteen itälaidalla on alue, jolta on kuorittu vain pintamaita, ja iskoslöytöpaikka on tämän itälaidan ohuesti kuoritun kohdan itäisimmässä kärjessä. Löytöalue saattaa ehkä jatkua kuorimattomalle kohdalle lähinnä koilliseen.

Storkärret (1000026525) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matala kivilatomus tai röykkiön jäännös kallion huipulla, sijaitsee Storkärret-nimisen vainion kaakkoislaitaan rajoittuvalla kapealla mäkijaksolla.
Loivan kuperalla avokallion korkeimmalla huipulla on osaksi sammalten ja jäkälien peitossa kivilatomus tai röykkiön jäännös, jonka pohja-alan muotoa ja ulottuvuuksia on vaikea hahmottaa, sillä sen reunat ovat hieman epäsäännölliset ja lisäksi kasvillisuus peittää. Läpimitta on arviolta noin neljä metriä. Varsinkin sijaintipaikka huomioon ottaen tätä voidaan pitää paljon todennäköisemmin rikkonaisena kiviröykkiönä tai -latomuksena kuin luonnonmuodostumana. Näytti, että rakenteessa kiviä on vain yhdessä kerroksessa. Tästä on voitu viskellä sivuun kiviä, mahdollisesti jopa paljon. Pitkin kallionrinteitä oli näkyvissä kivenlohkareita siellä täällä rakenteen lähiympäristössä.

Brudbergen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni ehjän näköinen latomus kalliolla metsässä. Kiviä näytti olevan yhdessä kerroksessa, ja paikoin päällekkäinkin. Pohjan muoto on melko säännöllinen soikio, ja sen läpimitta luode-kaakko-suunnassa on 2,7 metriä ja koillinen-lounas-suunnassa 2,4 metriä. Latomuksen korkeus on noin 0,3 metrin luokkaa.

Klovakärret (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Metsäalueella on kallioon louhittu nyt osaksi veden täyttämä laaja kuoppa, jonka vierellä on näkyvissä hevoskiertoa varten tehty pyöreä alusta. Kohde sijaitsee Vestlaxin seudulla kallioitten välisessä syvemmässä maastonkohdassa olevan Klovakärret-nimisen suon länsikärjessä.
Kallioon tehty louhoskuoppa on jyrkkäseinäinen ja melko säännöllisen suorakaiteen muotoinen. Sen laajuus suusta on arviolta noin 4 x 12 metriä. Louhoskohdan yhdellä reunalla on hevoskierron pohjaksi tasoitettu 14 metrin läpimittainen pyöreä alue, jonka keskellä erottuu hevoskierron akselin kiinnityskohta. Lähelle oli kasattu jätekiveä. Hevoskierron luoteislaidasta noin 2½ metriä luoteeseen oli jyrkkäreunainen kuoppa, jonka syvyys oli arviolta noin 0,7 metriä ja laajuus suusta noin 3 metriä.

Glimsberget (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Pitkä kiviröykkiö, joka sijaitsee Brokärriin vievän Brokärrintien pohjoispuolella olevan Glimsberget-nimisen mäen kaakkoisrinteen alaosassa. Peruskartan korkeuskäyrissäkin erottuu rinteeseen kuuluva pieni kapea ja suhteellisen korkea mäennokka, ja röykkiö on koottu juuri sille kapealle mäennokalle, jonka pituussuunta on suunnilleen itä–länsi.
Yhtenäinen kivilatomus on itä-länsi-suunnassa pituudeltaan 17,8 metriä, ja sen leveys keskeltä mitattuna on 7,8 metriä. Mahdollisesti kiviä on ladottu kapealle mäennokalle alunperin useaan vierekkäiseen röykkiöön, joista on sitten muodostunut yhtenäiseltä näyttävä rakenne. Rakenteen muodostuminen pitkänomaiseksi on ehkä aiheutunut joka tapauksessa juuri mäennokan kapeudesta, jolle kiviä on ladottu. Kivikerroksia erottui joissakin paikoin ainakin kaksi. Kiviä oli ladottu tiiviimmin tämän läntiseen puoliskoon, ja itäpuoliskossa kiveys oli hieman harvempaa. Keskellä on mahdollinen matala purkamisjälki.

Torvströmossen (1000026529) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Torvströmossenin suon etelälaitaa myöten menevän metsäautotien eteläpuolisella kalliolla, sen pohjoisrinteen yläpuolella. Kyseessä on noin 6,6–5,3 metrin läpimittainen, pohjanmuodoltaan soikea röykkiö kalliontaitteen reunalla. Röykkiön korkeus on 0,4 metrin luokkaa.

Ledukärr 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hajanainen kivilatomus, joka sijaitsee Svartträsketin järven koillispuolisessa kallioisessa metsässä, pienellä kallionharjanteella.
Pienen ja kapean pohjois–etelä-suuntaisen kallionselänteen eteläpäähän on koottu latomus, joka nykyisellään on matala ja hajanainen. Latomuksen pituus luoteis kaakko-suunnassa on 7,3 metriä. Leveys on 3,5 metriä. Korkeus on arviolta 0,3 metriä. Latomus on koottu loivasti kuperalle kallion päällykselle. Alkuperäisen pohja-alan muotoa on vaikeata hahmottaa. Kiviä on osittain vain yhdessä kerroksessa, ja osittain niitä on myös päällekkäin. Paikoin latomusta on pengottu kalliota myöten.

Ängviksbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Korkea ja korkeareunainen kiviröykkiö. Se sijaitsee Kemiönsaaren länsirannalla olevan laajan metsäisen ja kallioisen mäen, Ängviksbergenin korkeimmalla kohdalla sen itäreunalla, uuden kolmiomittauspisteen vieressä. Paikalta on näköala merelle.
Kyseessä on pohjaltaan soikea kiviröykkiö, jonka läpimitta pohjois–eteläsuunnassa on 7,4 metriä ja itä-länsi–suunnassa 8,2 metriä; korkeus on arviolta 1,2 metriä. Röykkiön reunassa erottuu paikoin ehjää noin 0,8 metrin korkuista kylmämuurattua pystysuoraa seinämää. Röykkiön pinnalla olevista kivistä yhteen on kiinnitetty matala rautainen monikulmiopultti. Kalliolla röykkiön vieressä on toinen pultti, ja röykkiön päälle on pystytetty pitkä puuriuku. Noin viisi metriä röykkiön luoteislaidalta luoteeseen on kalliolla kivistä ladottu rengas, jonka läpimitta on noin 1,2–1,3 metrin luokkaa. Toinen, noin 0,8–0,9 metrin läpimittainen samoin kivistä ladottu rengas on röykkiön vastakkaisella puolella.

Grytkärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Melko selvärajainen pieni kivilatomus, joka sijaitsee kalliolla, Pedersån rantatien länsipuolella olevassa laaja-alaisessa metsässä.
Sileällä kalliolla on osaksi sammalen ja jäkälän peittämä matala, pohja-alansa muodolta lähinnä soikea kivilatomus. Näyttää, että latomus on säilynyt melkoisen ehjänä, joskin mahdollisesti joitakin kiviä on joutunut tästä irtaalleen. Latomuksen läpimitta itä-länsi-suunnassa on 3,7 metriä ja vastakkaisessa suunnassa 3,4 metriä.

Rekuån (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaan jäännös peltojen ympäröimän mäennokan länsipään korkeimmalla harjanteella. Harjanne on Rekujoen ja tien numero 12081 välissä.
Kiviröykkiön jäännös avokallion säännöllisen kuperalla huipulla. Röykkiön pohja-alan pituus on nykyisellään 12,0 metriä ja leveys 7,2 metriä. Aiemmin mitat ovat ehkä olleet pienempiä, mutta hajottaminen on saattanut levittää kiviä alkuperäistä laajemmalle. Korkeus on vain noin 0,5 metriä. Purkamisjälkiä erottuu useita. Lisäksi voi nähdä kiviä, jotka olivat ehkä röykkiön keskuksen suunnasta siirreltyjä.

Dalkarbyträsket (Asuinpaikat)
Historiallinen; Selvästi erottuvia rakennusten pohjia lähellä pihamaata kuiville jääneen pienen järven rannalla. Sijaitsevat Dalkarbyträsket-nimisen vainion koillislaidalla olevilla pienillä harjanteilla.
Neljästä rakennuksen perustuksesta pohjoisimmassa (6681639, 263299) peruskivet erottuvatselvästi. Niiden muodostaman kivijalan pituus koillinen-lounas suunnassa on 7,0 metriä ja leveys 6,2 metriä. Pohjoisnurkassa on uunin jäännös ja kivijalan sisällä on monttu.
Sijainnissa 6681587, 263284 on kuusi metriä pitkä pohjois-etelä-suuntainen kivirivi. Melko lähellä edellistä sijainnissa 6681591, 263308 erottuu ehkä noin 4 X 4 metrin alalla matala monttu, jonka kohdalla on varmaankin myös ollut jokin pieni rakennus. Eteläisin rakennuksen jäännös (6681527, 263328) on viljelysmaitten ympäröimällä pienellä mäenharjalla. Siinä erottuu tulisija, jonka kohdalla on ehkä noin 5 X 5 metrin alalla näkyvillä rakennuksen jäännöksiä.
Rakennuksiin liittyvää perimätietoa ei ole säilynyt. Eteläisimmän vieressä on perimätiedon mukaan ollut järven ranta, josta on kerrottu ongitun. Vanhojen karttojen tarkastelu osoittaa, että nämä neljä rakennuksen paikkaa on merkitty vuoden 1788 kartalle kolmen erillisen tonttimaan kohdalle. Vuosien 1877 ja 1878 mittauksiin perustuvalla senaatin kartalla ei ole rakennuksia näitten tonttimaitten kohdalla.

Bykärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 420 metriä Svarträsketin eli Mustajärven länsirannasta länteen lähellä metsän ja peltovainioitten rajakohtia. Kyseessä on pieni kiviröykkiö kuperalla pienellä avokallionnokalla. Ulkoreuna on joittenkin kivien sijainneista päätellen voinut olla melko säännöllisen soikea. Pohja-alan muoto kuitenkin muistuttaa nyt hieman kahdeksikon numeroa; näyttää, että kivikkoa olisi joskus purettu itä- ja länsireunalta suurin piirtein kalliota myöten. Pituus 5,1 metriä, leveys 3,3 metriä. Kiviä näytti vain harvoissa kohdissa olevan useampia päällekkäin; yleensä niitä on vain yhdessä kerroksessa. Kallionnokalla kiviä on tiiviisti rinnakkain.

Långdalen (Hautapaikat)
Historiallinen; Hiekkaisessa rinteessä urheilukentän ja sen rakennusten vieressä on vuoden 1831 koleraepidemian aikainen kolerahautausmaa, joka on ympäröity kettingillä. Ketjujen sisällä on paikalle haudattujen muistokivi. Kohjde sijaitsee Långdalenin urheilukentän laidalla olevan pienen toimisto- tai varastorakennuksen vieressä.
Hautausmaaksi merkitty kohta on hiekkaisessa rinteessä oleva ojamaisen uran ympäröimä pohja-alansa muodolta pyöreähkö kohouma. Pitkin mainitun uran reunoja on asetettu kivipylväitä tasaisin välein, ja niitten varaan kettinki, joka ympäröi kohoumaa. Kettingillä reunustetun alan sisällä on isoon kiveen kiinnitetyssä laatassa on teksti:
”KOLERANS OFFER
1831
KOLERAN UHRIT”
Alempana laatassa on seitsemän henkilön nimet. Laatan alareunassa lukee ”LC Kimito Kemiö”.

Makila, Majberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Majbergetin itä-länsi-suuntaisen mäenharjan katkaisevassa pohjois-eteläsuuntaisessa notkemassa on havaittu tomtning-tyyppinen kivirakenne. Kohde sijaitsee Makilan kylässä olevan laajan ja korkean Majbergetin mäen länsiosassa vajaat 100 metriä itään Spånåmalm-nimisestä muinaisjäännöksestä, joka on hiidenkiuas. Ilmoitetulla sijaintipaikalla on useita matalia pystysuoria kallioseinämiä.
Kohteesta on mainita Makilan kaivauskertomuksessa ja se on myös julkaistu. Vuoden 2013 inventoinnissa sitä ei havaittu.

Österudden 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen på Sandös nordöstra sida. Det ena mäter 6 m i diameter och är 0.5 m högt och är väl bevarat. det andra röset ligger 8 m NW från föregående, är byggt av kantiga stenblock, mäter 2 - 3 m i diameter och är 0.5 m högt.
Kohde sijaitsee Sandön saaren koillisosan kallioilla, noin 2,2 km koilliseen Sandön kylästä. Paikka on kallioinen moreenikangas, röykkiöt sijaitsevat paljaalla kalliopohjalla. Kohteessa on kaksi kivirakennetta, jotka tulkittiin hautaröykkiöiksi. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan 6-7 metriä ja korkeudeltaan 0,5 m (1-3 kivikerrosta). Röykkiö 2 on edellistä pienempi ja sijaitsee edellisestä 10 metriä luoteeseen. Röykkiön 2 koko on 2 x 1,5 x 0,4m (1-3 kivikerrosta).

Brakakärr 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 2,5 km Hangslaxin kylästä kaakkoon, kilometrin verran Käldingen kylästä koilliseen, Ön saareen vievästä tiestä itään lähtevän metsäautotien pohjoispuolella. Paikka on etelään viettävän kallioisen moreenikankaan kallionyppylällä.
Kyseessä on pitkänomainen hautaröykkiö joka on kooltaan 11 x 4 x 0,7-1 m. Kohteen molemmissa päissä on selkeämmät kivikasat, onkin mahdollista että kyseessä on kaksi eri hautapaikkaa. Hautaröykkiö sijaitsee mäntyvaltaisessa sekametsässä kalliopohjalla ja siinä on 1-4 kerrosta kiviä.

Öbergen 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Ön saarella, Käldingen kylästä noin 2,7 km kaakkoon, yhden Öbergenin kallion keskiosan korkeimman huipun pohjoispuolella. Paikka on pohjoiseen viettävää kallioista moreenikangasta.
Öbergenin kalliomuodostuman keskiosassa yhdellä sen korkeimmista huipuista havaittiin pitkänomainen hautaröykkiö, jonka koko on 6 x 3 x 0,6 m. Kivirakenteessa on 1-4 kivikerrosta ja se sijaitsee kalliopohjalla mäntyvaltaisessa sekametsässä.

Laskusberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 2 km itäkaakkoon Domarbyn kylästä, Domarbystä etelään ja sen jälkeen itään johtavan metsäautotien eteläpuolella, Laskusbergetin kalliomuodostuman eteläosassa. Paikka on etelään viettävää kallioista moreenikangasta.
Laskusbergetin kalliomuodostuman eteläpuolisella kalliotasanteella havaittiin halkaisijaltaan 2,5-3 m suuruinen kiviröykkiö, jonka korkeus on 0,2-0,5 metriä. Kivirakenne sijaitsee mäntyvaltaista sekametsää kasvavalla kalliopohjalla ja siinä on 1-4 kivikerrosta.

Koum Östergård 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 440 metriä koilliseen Koum träsket -järven itäpäästä. Tätä lähellä on avokalliota ja havumetsää. Kyseessä on hajanainen kiviryhmä pienialaisen kallion huipulla. Kivet siinä ovat kulmiltaan pyöristyneitä ja noin 0,2–0,3 metrin läpimittaisia. Joittenkin pinnassa on isoja jäkälärenkaita. Vaikuttaa, että kallionhuipulla on ollut pieni kiviröykkiö, joka on nyt hajallaan.

Lemunniemen taistelupaikka (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Suomen sodan aikainen taistelupaikka Kaarinan Lemunniemessä. Lemun taistelu käytiin 19.-20.6.1808.
Lemun eli Lemunniemen taistelu oli kaksipäiväinen Suomen sotaan liittyvä tapahtuma. Ruotsalaisjoukot nousivat ensin maihin Kaarinan Lemunniemessä Ala-Lemun kartanon tienovilla. Ensimmäiset taistelut käytiin Yli-Lemun pohjoispuolella Sauhuvuoren tienovilla. Seuraavassa vaiheessa taisteluja käytiin Yli-Lemun kartanon ja Kasarminmäen pohjoispuolella ja Sauhuvuoren eteläosissa. Ennen vetäytymistä rintamalinjat vakiintuivat hetkeksi kartanoiden tuntumaan, mistä ruotsalaiset lopuksi vetäytyivät Ala-Lemun rantavallitusten suojista laivoille.
Muinaisjäännöksen alue on rajattu erilaisten arkeologisten löytöjen ja historiallisten tietojen perusteella.
Alueelta on eri aikoina saatu runsaasti mm. musketinkuulia metallinetsinnän yhteydessä. Viimeksi talvella 2015 metallinetsinharrastajat kartoittivat Yli-Lemun kartanon pohjoispuolella olevaa metsäaluetta. Löytöjä tuli esiin erittäin laajalta alueelta.

Etelä-Vartsala A (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan tontti A:n länsipuolella sijaitsee noin 6 x 7 m kokoinen rakennuksen kivijalka. Kivijalka on pahoin raunioitunut ja sen päällä kasvaa pensaikkoa sekä heinää. Osassa kivijalkaa on nähtävissä lohkokivien lisäksi betonia, mutta jäännöksestä sai sellaisen vaikutelman, että betonia oli käytetty lohkokivien päällisissä kerroksissa. Kivijalka sijaitsee kallion päällä muutaman metrin Etelä-Vartsalan kylää halkovan tien pohjoispuolella.
Etelä-Vartsala tontti A:n asemointi vuoden 1793 isojakokartan mukaan osoittaa noin 24 metriä itään havaitusta kivijalasta. Pitäjänkartassa (v. 1863) tontti ulottuu juuri ja juuri havaitun rakenteen alueelle. Tehdyssä inventoinnissa ei saatu selvyyttä kivijalan ikään.

Koelsuu A (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1793 isojakokartan asemoinnin mukaan Koelsuu A:n kaksiosainen kylätontti on täysin autioitunut. Pitäjänkartan (v. 1863) mukaan tontti A:n kaksi osaa ovat siirtyneet siten, että ne sijaitsevat nykyisin rakennetussa pihapiirissä (lounaan puoleinen osa) ja avoimella kalliolla, jossa ei havaittu merkkejä vanhasta asutuksesta tms. toiminnasta.
Eteläisemmällä tontilla (isojakokartan mukaan) on noin 10 x 12 m kokoinen rakennuksen perusta, keskikoordinaatit N 6720875 E 188460. Paikalla ollut rakennus on romahtanut ja siitä oli inventoinnin aikana havaittavissa kivijalka sekä sen keskellä ollut uunin raunio. Rakennuksen jäännöstä peitti vahva ylivuotinen heinä sekä pensaikko. Kivijalan itäpuoliselta pellolta havaittiin tyypillistä kylätonttiajan materiaalia: tiilen kappaleita, lasin paloja sekä muutama fajanssin pala.
Koelsuu A:n pohjoisemmalla osalla ei havaittu maanpinnalle näkyviä rakenteita. Kohdalla on avokallion lisäksi heinittynyttä peltoa - pihaa, jonne tehtiin muutama koepisto. Niistä havaittiin muutamia tiilen kappaleita sekä hieman hiiltä.

Koelsuu B (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koelsuun tontti B:n isojakokartan (v. 1793) ja pitäjänkartan (v. 1863) mukaiset asemoinnit osuvat samalle kohtaa. Tonttimaa on rinteessä ja sen tasaisella yläosalla on pystyssä edelleen vanha lato. Maasto ladon ympäristössä on heinittynyttä vanhaa pihamaata, josta ei havaittu rakennuksen jäänteitä.
Tontti B:n matalampi osa sen kaakkoislaidalla on heinittynyt ja pusikoitunut voimakkaammin kuin tontin korkeampi osa. Aivan tonttimaan kaakkoislaidalta havaittiin noin kolme metriä pitkä kivilinja, joka saattaa olla rakennuksen kivijalan osa tai pätkä kiviaitaa. Kivilinjan viereen tehdyistä koepistoista tuli muutama tiilenkappale sekä pala vihertävää tasolasia.

Koelsuu D (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sekä isojakokartan että pitäjänkartan mukaiset asemoinnit osoittavat samoin Koelsuu tontti D:n sijainnin. Tontti sijoittuu nykyisen asuintalon pihan pohjoispuolelle, talousrakennuksen länsipuolelle sekä rajautuu pohjoisessa tiehen ja idässä peltoon.
Tontti D sijaitsee osittain nuoressa männikössä ja osittain heinittyneellä ja tasaisella alueella. Tonttia rajaavista tien ja pellon ojien leikkauksista havaittiin tiilen kappaleita sekä fajanssiastian kappale. Tonttimaan länsiosassa on noin 3 x 3 metrin kokoinen kivikasa, joka koepistosta tulleiden tiilen murun ja hiilimurskan perustella tulkittiin rakennuksen romahtaneeksi uuniksi. Rakennuksen kivijalkaa ei heinittyneeltä alueelta havaittu.

Viliskeri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viliskerin niemen keskiosassa sijaitsee rakennuksen kivijalka. Kivijalan koko on noin 7 x 5 metriä. Kivijalan pohjoisseinässä on kiinni romahtaneen uunin jäännökset (noin 1,5 x 1,5 m). Kivijalka sijaitsee kallion päällä ja sen ympäristöstä havaittiin hieman tiilen muruja.
Vanhoilla kartoilla kivijalan kohdalla ei näy rakennusta. Kivijalan iän jäädessä avoimeksi on sitä pidettävä ainakin alustavasti kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Langstet 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Langstetin saaren eteläosassa sijaitsee rakennuksen kivijalka. Kivijalka sijaitsee loivan kallion päällä. Kivijalan koko on noin 5 x 7 metriä. Vanhoissa kartoissa kohdalla ei ole merkattu mitään. On mahdollista, että kivijalka on hylätyn kalastusmajan tms. jäännös.

Langstet 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Langstet 1:stä noin 150 metriä koilliseen sijaitsee toinen rakennuksen kivijalka. Langstet 2 on kooltaan 6 x 8 metriä ja sen katajaa kasvavassa keskiosassa on havaittavissa romahtaneen uunin jäännökset. Kivijalka sijaitsee tasaisella kalliolla. Kivijalasta noin 15 m etelään, pienessä metsikössä sijaitsee kellarin jäännökset. Kivetty kellari on kooltaan noin 3,5 x 3,5 metriä ja sen syvyys on 1,5 metriä.

Parattulanlahti (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kallion laella oleva kiviröykkiö. Röykkiön halkaisija on noin 1,5 x 3 metriä ja korkeus korkeimmillaan hieman yli 40 cm. Röykkiön ympärillä on muutamia kiviä, jotka ovat todennäköisesti peräisin röykkiöstä. Ilman tarkempia tutkimuksia on röykkiö hankala ajoitettava. Vahvan jäkäläkerroksen perusteella röykkiön paikoillaan olevat kivet ovat olleet niillä sijoillaan pitkään. Korkeussijaintinsa puolesta (noin 22 m mpy) röykkiö voi ajoittua pronssikauteen.

Friisilä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Friisilän lounaispuolella, Isoluodon meritaistelun muistomerkistä noin 60 metriä länteen, sijaitsee kivetyn kellarin jäänteet. Kellarin koko on noin 2 x 4 metriä ja syvyys ylärinteen puolelta on hieman alle metri. Kolme kellarin seinistä on kivetyt ja sen suuaukko on auennut alarinteeseen, etelään. Vanhojen karttojen mukaan kellarin kohdalla ei ole sijainnut rakennuksia. Ei ole täysin poissuljettua, että kellari liittyy Isoluodon meritaisteluun, vaikkei tästä todisteita inventoinnin yhteydessä saatu.

Löytäne (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän vanhasta rakennuskannasta on jäljellä yksi asuinrakennus 1800-luvun puolestavälistä. Rakennus on ilmeisesti vanha torpparakennus. Löytänen vanhin kartta on vuoden 1814 isojakokartta, johon on merkitty kaksi talotonttia: Ylistalo ja Alistalo, joiden välissä oli vielä Ylistalon talouspiha. Kylämäelle oli piirretty kaikkiaan 15 rakennusta ja ilmeisesti kolme mäkitupaa tai torppaa. Neljä rakennusta ja yksi mäkitupa tai torppa oli kylätien pohjoispuolella, muut sen eteläpuolella, yksi mäkitupa tai torppa muista erillään lännempänä. Viimeksimainittu on jäänyt melko varmasti Löytäneentien uudisrakennusten alle, mutta muuten kylätontti on em. vanhaa torpparakennusta lukuun ottamatta autioitunut ja jäljellä on runsaasti raunioita mm. kivijalkoja. Lisäksi havaittiin yksi erillinen, iso kivijalka (10 x 6 m) keskeisestä rauniokentästä lounaaseen niityn reunassa.
Vaikuttaa siltä, että vuoden 1814 kartalla erottuva mäkitupa tai torppa olisi samalla paikalla kuin mäellä nykyäänkin oleva 1800-luvun puolessavälissä rakennettu talo. Löytäne on historiallisen ajan kylätontti, jonka varhaisimmat juuret voivat ulottua 1300-luvulle. Mäellä saattaa olla säilyneenä senaikaisia rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Vanha Turku-Rauma -tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porintien (VT 8) ja Krouvinummentien risteyksestä noin 1,5 kilometriä luoteeseen. Kohde sijaitsee nykyisen linkkimaston ja Peurunrahkan välissä.
Paikalla on vanha tien pohja, joka on osa vanhaa Turku-Rauma -tietä. Ehjimmillään tielinjaus on maaston kohdassa, jossa se kiertää linkkimaston mäen itäpuolta rajoittuen suon laitaan. Samalla tienpenkka kulkee aivan Kumiruonan ja Aarlahden kylien välisellä vanhalla kylänrajalla. Peururahkan reunalla kulkee rajalinja ja sillä sijaitsee kolme rajamerkkiä, jotka myötäilevät tien linjausta.
Vanha tie lienee jäänyt osittain nykyisen Krouvinummentien alle. Mynämäen-Mietoisten luonnonsuojeluyhdistys on paikantanut vanhaa tielinjausta kaikkiaan noin 0,7 kilometriä, ja se jatkuu Turun suuntaan jonkin matkaa myös Krouvinnummentien toisella puolella.
Tielinjaus on näkyvissä ainakin pitäjänkartassa vuodelta 1846 ja 1800-luvun lopun senaatinkartassa. Tie lienee ollut olemassa ainakin 1600-luvun lopulla, jolloin Nästin krouvi perustettiin.
Samaa vanhaa tielinjausta on jäljellä edelleen myös Mynämäen eteläpuolella (Vanha Turuntie).

Pedars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Paraisten Korppoon Kyrklandetilla, Västerretaisin kylän ja Saaristotien eteläpuolella, Pedars Södergårdin taloista noin 470 metriä luoteeseen olevalla metsäisellä kallionharjanteella. Kohde sijaitsee kallioisessa metsämaastossa. Noin 50 metrin päässä on talo ja noin vajaan 100 metrin päässä länsipuo-lella kulkee tie. Rinteen pohjoispuolella on hedelmäpuutarha. Kallion peitteenä on sammalta ja jäkälää. Ympärillä kasvaa havupuuvaltaista metsää, röykkiön tienoolla nuoria mäntyjä ja varpukasveja.
Suurempi röykkiöistä sijaitsee itä-länsi –suuntaisen kallioharjanteen päällä, harjanteen suuntaisesti. Sen pohjoissivu aivan harjanteen jyrkemmin laskevan puolen laidalla. Röykkiö on pitkänmallinen: pituutta sillä on noin kymmenen metriä. Itäpää on pyöreähkön mallinen ja sen halkaisija on noin 2,20 metriä. Keskikohdaltaan röykkiön leveys on n. 2,60 m ja länsipäässä suurimmillaan noin 4 metriä. Röykkiöstä on vierinyt jonkin verran kiviä alas sen molemmin puolin. Siinä on 2-3 kivikertaa. Röykkiön länsipään koordinaatit ovat 6682827, 203018. Vastaavien kohteiden ja rakenteen perusteella kohde olisi ajoitettavissa pronssikautiseksi.
Toinen, paljon huomaamattomampi (röykkiö /) kivilatomus sijaitsee noin kymmenen metrin päässä alempana rinteessä, sen kallion tasanteella noin pohjois-etelä –suunnassa. Eteläpään koordinaatit ovat 6682839, 203031 ja pohjoispään 6682845, 203031. Myös se on pitkän mallinen: se on noin 9 metriä pitkä ja leveyttä on koko matkalta noin 2,80 metriä. Kiviaines on pienempää, kiviä näyttäisi olevan vain yhdessä kerroksessa ja rakennetta on vaikeaa hahmottaa päällä kasvavan jäkälän ja muun kasvillisuuden joukosta.

Tornback (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Korppoon Kyrklandetilla, Syvälaxin kylän ja Tornback-nimisen kallioalueen länsipuolella. Röykkiö sijaitsee metsämaastossa pienellä kallionharjanteella, pienen kallionnyppylän päällä. Ympäristössä kasvaa sekametsää.
Röykkiön mitat ovat 4,30 x 2,70 m; kivet ovat hieman levinneet toisesta päästä. Osin rakennetta peittää sammal ja muu kasvillisuus, joten kivikerrosten arvioiminen on hankalaa, mutta kyseessä on matala röykkiö. Ulkomuotonsa ja korkeutensa perusteella, se voisi olla varhaismetallikautinen.
Röykkiön yli ajettu metsätöissä. Kohde tarkastettu vuonna 2018 ja todettu osittaisia vaurioita.

Ispoinen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Ispoisten kaupunginosassa, Luolavuoren alueella mäellä, jossa kulkee ulkoilureitistö. Röykkiö sijaitsee sekametsäalueella, avokallioiden välissä, maapohjalla. Kohteen itäpuolella vajaan sadan metrin päässä kulkee ulkoilureitin perustettu polku, metsässä kulkee myös muita pieniä polkuja. Länsipuolella muutaman metrin päässä, kallio laskee jyrkästi. Sen alapuolella on omakotitaloasutusta; talot näkyvät osin kohteelle kallion päälle. Kohde on matala, pyöreähkö kivilatomus / -röykkiö. Kiviä on pääsääntöisesti yhdessä kerroksessa. Keskellä on yksi isompi kivi, mutta se ei ole korkeammalla kuin muut kivet. Röykkiön halkaisija on noin 3,5 metriä. Kivet ovat osin sammaloituneet.

Vesikari (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Satavan saaren länsiosassa, metsämaastossa, pienellä ja suhteellisen matalalla kallionnyppylällä lähellä metsän reunaa.
Röykkiö sijaitsee pienellä kallionyppylällä. Sen reuna laskee etelään jyrkästi. Tällä puolen on oja ja parinkymmen metrin päässä vanhaa peltoaluetta. Näiden sivuitse kulkee Vuohiluodontie. Muutoin kohdetta ympäröi kallioinen metsämaasto (sekametsää). Röykkiö ei ole korkeimmalla kohdalla vaan loivasti laskevassa rinteessä. Se on muodoltaan pyöreähkö ja keskellä on selkeä kuoppa, jossa kasvaa tällä hetkellä puu. Röykkiön mitat ovat noin 5,20 x 6,40 m. Kiviä on hieman levinnyt alarinteen puolella. Muutaman metrin päässä on pieni noin 2 x 2 cm oleva kivikasa, mutta se ei välttämättä liity röykkiöön.
Varhaismetallikauteen ajoitetut röykkiöt Turkukallio (1000015397), Turkukallio 2 (1000015397) ja Turkukallio 3 (1000019366) sijaitsevat lähialueilla, viimeksi mainittu Vesikarin kohteesta n. 400 m länsilounaaseen.

Kallioinen (1000026809) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee kahden kalliomäen välisellä sola-alueella havupuumetsässä. Jäljellä olevista löydöistä valtaosa sijoittuu itäisemmän mäen luoteislaidalle. Kohde on löytynyt, kun paikalla on tehty omakotirakentamiseen liittyviä maansiirtotöitä. Asuinpaikka on käytännössä tuhoutunut maankuorinnan ja maansiirtotöiden yhteydessä, mutta mahdollisesti kulttuurikerrosta saattaa olla vielä hiukan jäljellä aivan kuoritun maa-alueen itäisessä reunassa kallioalueen reunavyöhykkeellä. Paikalla näkyy kuoritun ja kaivetun maanprofiilissa vielä siellä täällä tummempia maaläikkiä ja jonkin verran nokiselta vaikuttavaa maata, mutta mitään selviä paikalla sijainneisiin tulisijoihin tai muihin rakenteisiin viittaavia merkkejä ei ole näkyvissä. Sieltä täältä löytyy sekä kivilaji- että kvartsi-iskoksia. Lisäksi löytyi yksi punertavapintainen keramiikan pala. Löydöt KM 40805:1-17.
Maaperä on melko karkeaa kivikkoa, mutta kivien välissä on hienoa hiekkaa. Paikoitellen tavallista runsaammin punaisia heikkakivilaakoja. Alueen halki on aiemmin kulkenut pieni virtaava vesiväylä, mutta nyt se on peitetty ja paikalle on tehty tie, joka johtaa tulevan omakotitalon paikalle. On vaikeaa arvioida sitä, paljonko paikalta on poistettu maata ja kuinka vahva kulttuurikerros on ollut, mutta reunoilta maata on kaivettu vaihdellen noin 20- 70 cm paksuinen hiekkakerros. Keskikohdalla, jossa nykyisin on tie, on luultavasti kuorittu vielä tätä paksumpia maakerroksia.
Maansiirtotyöt ovat olleet poikkeuksellisen voimakkaat yhtä omakotintottia varten.

Sorronniemi kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Louhoskuilu kalliomäen luoteisosassa. Louhoksen reunoilla ja pohjalla raapekiviä. Louhoksen kokonaislaajuus on noin 20 metriä pitkä ja se on noin kymmenisen metriä leveä. Syvyys noin 2-4 metriä. Kohde näkyy painaumana myös lidar-kartalla.

Sorronniemi röykkiö (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Sijaitsee vanhahkossa kuusimetsässä. Aivan pienen kallioalueen pohjoislaidalle koottu noin 5 kertaa 3 metriä laaja kiviröykkiö. Korkeus on noin 80 cm. Kivien keskikoko on noin 50 cm halkaisijaltaan.
Sijaintikohta aiheuttaa sen, että röykkiö näyttää huomattavasti korkeammalta sen koillispuolelta kuin muutoin. Koillislaita on kuitenkin muutoin huolimattomammin koottu tai huonommin säilynyt kuin muut reunat.
Röykkiön funktio on epävarma, mutta se saattaisi liittyä alueella tapahtuneeseen louhintaan.

Pirunsuu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Airismaan saaren pohjoisosassa Kirveenrauman salmen etelärannalla sijaitsevalla kalliolla. Paikalla on viisi ryssänuunia, jotka sijaitsevat Pirunsuun solan pohjois- ja eteläreunalla itään viettävällä kalliolla. Uuneista kaksi sijoittuu solan pohjoispuolelle ja kolme sen eteläpuolelle. Ensin mainitut sijaitsevat lähekkäin toisiaan, joitain metrejä Herrankukkaron tienmutkasta solaan erkanevaa polkua pitkin. Eteläpuolella olevista uuneista yksi sijaitsee kapeahkon kallioharjanteen takana ja toinen siitä eteläkaakkoon, kolmas ylempänä kalliolla. Uunit ovat aikoinaan hajonneet, mutta niiden rakenne on vielä havaittavissa. Uunien pituus on 3-4 metriä. Kahden uunin kiviä on liikuteltu, ehkä lisäämällä niihin kiviä.

Tuomolan tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Virttaan Kirkkokujalla (nyk. Kirkkokaari) tiedetään vuodelta 1872 peräisin olevan kartan sekä muistitiedon mukaan olleen ainakin 9 tervahautaa, joista neljä on säilynyt nykypäiviin. Kaikki säilyneet tervahaudat on rakennettu suurista kivilohkoista. Kirkkokujan tervahaudat on kartoitettu Varsinais-Suomen maakuntamuseon rakennusinventoinnissa vuonna 1989 (Tuija Vuori).
Tervahaudat sijaitsevat Virttaan kirkosta 170-400 metriä kaakkoon, noin 280 metrin pituisella matkalla. Ne sijaitsevat melko jyrkässä itärinteessä, joka rajautuuu Tokkeenojaan. Maa tonteilla on paikkapaikoin hyvin mustaa. Kaikkien jäljellä olevien tervahautojen suut ovat itään päin. Osalla tonteista (Alaranta, tervarinne) on kyläläisten mukaan vielä 1900-luvun alussa ollut jäljellä hirsisiä terva-aittoja ja hiilikoppeja.
Tuija Vuori kuvaa tervahautoja näin: Tervahautojen suut on tehty kookkaista kivilohkareista. Suuaukko on noin 1,5 metriä leveä ja korkea. Tervahautojen suut ovat noin 7 metriä pitkiä ja kapenevat syvyyssuunnassa. Kivisen suun yläpuolella on ollut kiviä ja suuri savinen vati, jonka keskiosan pohja on reunoja syvempänä. Saviseen vatiin kasattiin tervakset, ja tästä terva valui tervahaudan suulle, jossa oli puinen ruuhi. Puinen ruuhi on jäljellä mm. Alarannan tervahaudassa.
Tuomolan tervahaudan jännökset (Tuija Vuoren kartta, nro 5) sijaitsevat omakotitalon tasoitetulla pihalla. Tervahaudan suuaukko, joka osoittaa itään, on muodoltaan kiilamainen ja vuorattu suurilla kivipaaseilla. Yhteen suuaukon paasista on hakattu vuosiluku 1804.

Kylä-Heikkilän tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Virttaan Kirkkokujalla (nyk. Kirkkokaari) tiedetään vuodelta 1872 peräisin olevan kartan sekä muistitiedon mukaan olleen ainakin 9 tervahautaa, joista neljä on säilynyt nykypäiviin. Kaikki säilyneet tervahaudat on rakennettu suurista kivilohkoista. Kylä-Heikkilän tervahauta Tervatöykön tontilla on näistä pohjoisin. Kirkkokujan tervahaudat on kartoitettu Varsinais-Suomen maakuntamuseon rakennusinventoinnissa vuonna 1989 (Tuija Vuori).
Tervahaudat sijaitsevat Virttaan kirkosta 170-400 metriä kaakkoon, noin 280 metrin pituisella matkalla. Ne sijaitsevat melko jyrkässä itärinteessä, joka rajautuuu Tokkeenojaan. Maa tonteilla on paikkapaikoin hyvin mustaa. Kaikkien jäljellä olevien tervahautojen suut ovat itään päin. Osalla tonteista (Alaranta, tervarinne) on kyläläisten mukaan vielä 1900-luvun alussa ollut jäljellä hirsisiä terva-aittoja ja hiilikoppeja.
Tuija Vuori kuvaa tervahautoja näin: Tervahautojen suut on tehty kookkaista kivilohkareista. Suuaukko on noin 1,5 metriä leveä ja korkea. Tervahautojen suut ovat noin 7 metriä pitkiä ja kapenevat syvyyssuunnassa. Kivisen suun yläpuolella on ollut kiviä ja suuri savinen vati, jonka keskiosan pohja on reunoja syvempänä. Saviseen vatiin kasattiin tervakset, ja tästä terva valui tervahaudan suulle, jossa oli puinen ruuhi. Puinen ruuhi on jäljellä mm. Alarannan tervahaudassa.
Kylä-Heikkilän tervahaudan ympäristö on täysin pusikoitunut, joten havaintojen teko oli tarkastushetkellä erittäin vaikeaa.

Keto-Heikkilän tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Virttaan Kirkkokujalla (nyk. Kirkkokaari) tiedetään vuodelta 1872 peräisin olevan kartan sekä muistitiedon mukaan olleen ainakin 9 tervahautaa, joista neljä on säilynyt nykypäiviin. Kaikki säilyneet tervahaudat on rakennettu suurista kivilohkoista. Kirkkokujan tervahaudat on kartoitettu Varsinais-Suomen maakuntamuseon rakennusinventoinnissa vuonna 1989 (Tuija Vuori).
Tervahaudat sijaitsevat Virttaan kirkosta 170-400 metriä kaakkoon, noin 280 metrin pituisella matkalla. Ne sijaitsevat melko jyrkässä itärinteessä, joka rajautuuu Tokkeenojaan. Maa tonteilla on paikkapaikoin hyvin mustaa. Kaikkien jäljellä olevien tervahautojen suut ovat itään päin. Osalla tonteista (Alaranta, Tervarinne) on kyläläisten mukaan vielä 1900-luvun alussa ollut jäljellä hirsisiä terva-aittoja ja hiilikoppeja.
Tuija Vuori kuvaa tervahautoja näin: Tervahautojen suut on tehty kookkaista kivilohkareista. Suuaukko on noin 1,5 metriä leveä ja korkea. Tervahautojen suut ovat noin 7 metriä pitkiä ja kapenevat syvyyssuunnassa. Kivisen suun yläpuolella on ollut kiviä ja suuri savinen vati, jonka keskiosan pohja on reunoja syvempänä. Saviseen vatiin kasattiin tervakset, ja tästä terva valui tervahaudan suulle, jossa oli puinen ruuhi. Puinen ruuhi on jäljellä mm. Alarannan tervahaudassa.
Keto-Heikkilän tervahauta (Tuija Vuoren kartta, nro 3) sijaitsee jyrkässä itään laskevassa rinteessä. Siitä noin parikymmentä metriä etelään on rinteessä havaittavissa hyvin mustaa maata, joka on mahdollisesti peräisin Kurjen tervahaudasta (Tuija Vuoren kartta, nro 4)

Tätilän tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Virttaan Kirkkokujalla (nyk. Kirkkokaari) tiedetään vuodelta 1872 peräisin olevan kartan sekä muistitiedon mukaan olleen ainakin 9 tervahautaa, joista neljä on säilynyt nykypäiviin. Kaikki säilyneet tervahaudat on rakennettu suurista kivilohkoista. Kirkkokujan tervahaudat on kartoitettu Varsinais-Suomen maakuntamuseon rakennusinventoinnissa vuonna 1989 (Tuija Vuori).
Tervahaudat sijaitsevat Virttaan kirkosta 170-400 metriä kaakkoon, noin 280 metrin pituisella matkalla. Ne sijaitsevat melko jyrkässä itärinteessä, joka rajautuuu Tokkeenojaan. Maa tonteilla on paikkapaikoin hyvin mustaa. Kaikkien jäljellä olevien tervahautojen suut ovat itään päin. Osalla tonteista (Alaranta, tervarinne) on kyläläisten mukaan vielä 1900-luvun alussa ollut jäljellä hirsisiä terva-aittoja ja hiilikoppeja.
Alarannan tontilla on ollut kaksi tervahautaa (Tätilän tervahaudat, Tuija Vuoren kartta, 7 ja 8), joista eteläisempi on säilynyt. Tarkastushetkellä tontilla oli autotallin perustuksen kaivaminen käynnissä. Maassa näkyi runsaasti mustaa maata. Samoin talon perunapelto oli kauttaaltaan mustaa maata. Säilynyt tervahauta sijaitsee aivan tontin itäreunassa.

Seppälän Vanhatalo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Piikkiössä Hadvalan (Hatvala) alueella. Se on asuinalueen keskellä, kalliomäellä, joka on Hadvalantien ja Tupatien risteyksessä. Tontin nimi on Seppälän Vanhatalo. Kyseessä on kallioalue, jossa kasvaa jonkin verran puustoa. Mäellä on ketokasvillisuutta ja käynnin ajankohtana merkillepantavaa oli runsas sikoangervon määrä. Muita lajeja olivat mm. pölkkyruoho ja matarat.
Kyseessä on kivirakenne, osin maan peittämä, jossa kiviä näyttäisi olevan yhdessä kerroksessa. Rajat ovat hieman epäselvät, mutta yhdestä reunasta on havaittavissa kivien muodostamaa pyöreää muotoa. Rakenne on malliltaan pyöreähkö ja sen äärimitat ovat noin 5,50 x 6,00 metriä. Ympäristössä on muutamia isoja kiviä. Hadvalantien puoleisen rinteen alla on paljon irtokivikkoa. Kallion länsirinne laskee loivasti ja on hyvin samantapainen alue, josta Hadvalasta on löydetty kuppeja – varmoja sellaisia ei kuitenkaan tarkastuskäynnillä havaittu.

Matinniitunkoski (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Liedon lounaisosassa, Savijoen etelärannalla, Kotiranta-nimisellä tontilla, sen rakennusten pohjoispuolella. Kyseessä on kallioon hakattu vanha rajamerkki. Kohde sijaitsee muutaman metrin päässä Savijoen penkasta. Hakkaus on tehty kallionnyppylälle, sen kohti jokea laskevaan sivuun. Hakkauksen paikka on melko piilossa suuren kuusen alla.
Kallioon on hakattu melko syvä ja selvä ristikuvio, joka on kooltaan n. 13 x 13 cm. Siitä noin 40 cm:n päässä on vuosiluku 1671. Tämän hakkauksen korkeus on n. 4 cm ja leveys n. 11 cm. Vuosiluku erottuu ristiä heikommin. Kallion vieressä on kenollaan suurehko kivenlohkare, joka saattaisi liittyä rajamerkkiin.
Kyseessä on Liedon Ketolan ja Vankion kylien raja, joka oli aikoinaan samalla myös Kahlojan ja Loukinaisten jakokuntien raja. Rajamerkki ei enää ole virallisesti käytössä.
Savijoen pohjoispuolella, noin 300 metriä kohteesta itään, Savijoen yläjuoksulle päin, on Kärpijoen mylly (rekisterinro 1000014351), jossa on myös kalliohakkauksia (vuosilukuja ja nimikirjaimia), vanhimmat 1600-luvulta.

Väsbyn kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Korppoossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1839-1864. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytämistä 1839.
Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 2,3 km etelään Långvikenin pohjoisrannalla Väsbyn ja Bendbyn välisellä kallioisella metsäalueella. Etelässä se rajautuu Långvikenin rantaan, lännessä Kyrksandenin alueella rantaan johtavaan vanhaan polkuun tai tiehen ja idässä kylien väliseen rajaan.
Väsbyn kaivoksen alueella on havaittavissa neljä avokaivosta, 7 rakennuksen perustaa, kaksi kookasta louhekivikenttää sekä useita pienempiä lohkokivikasoja, -aitoja ym. toistaiseksi määrittelemättömiä rakenteita, ks. alakohteet kuvauksineen. Ainakin rakennus 3 lienee asuinkäyttöön tarkoitettu, rakennukset 4, 5 ja 6 muodostanevat pajan ja varastorakennusten ryhmän ja itäisin rakennus 7 on mahdollisesti sauna. Läntinen louhekivikenttä on kooltaan laajempi ja sen rantaan viettävässä rinteessä olevan eteläreunan korkeus on noin 2 m. Se sijaitsee avokaivoksen 2 eteläpuolella, rakennusten 3 ja 4 välimaastossa. Itäinen louhekivikenttä on edellistä matalampi ja pinnaltaan sammaloitunut. Se sijaitsee rakennusten 5 ja 7 välissä, avokaivoksen 3 eteläpuolella.

Kålsäng (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 2,75 km etelälounaaseen Långvikenin eteläpuolella, Kålsäng nimisen pienen pellon ja Bredängspäran lahden rannan välissä edustavassa pähkinäpensaslehdossa. Muinaisjäännöksen ympäristössä maasto on tasaista ja melko kivetöntä. Sen ja pellon välissä on muutamia matalia kalliopaljastumia. Rannassa muinaisjäännöksen pohjoispuolella, noin 40 m etäisyydellä siitä, on kaksi vapaa-ajan käytössä olevaa vanhaa (paikalle siirrettyä?) rakennusta.
Kyseessä on ilmeisesti rakennuksen perusta. Luonnonkivistä huolellisesti ladottu rakenne on suorakaiteen muotoinen, itä-länsisuuntainen ja ulkomitoiltaan noin 5 m x 8 m. Sen keskellä on 60-80 cm syvä lähes kivetön painanne. Painanteen ympärillä oleva kiviperusta on 100-120 cm leveä ja 70-85 cm korkea. Kivet ovat halkaisijaltaan 15-90 cm, enimmäkseen kuitenkin 30-40 cm kokoisia. Tulisijan tai oviaukon paikkaa ei rakenteessa ole havaittavissa, mutta itäpäädyssä on hieman muuta perustaa matalampi kohta. Rakenteen ulkoreunalta löytyi sen pinnalta yksittäinen iäkkään punatiilen tai hyvin palaneen savitiivisteen kappale, jota ei otettu talteen. Noin 15 m rakenteesta kaakkoon on pienen kalliopaljastuman reunassa kuopanne. Se vaikuttaa ihmisen kaivamalta, mutta on muodoltaan epämääräinen. Muita rakenteita alueella ei havaittu, vaikka inventoinnissa havainto-olosuhteet alueella olivat hyvät.

Mustvik (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta noin 3 km eteläkaakkoon Långvikenin lahden pohjukan eteläpuolella kuusivaltaisessa mustikkatyypin metsämaastossa. Muinaisjäännöksen eteläpuolella alkaa laaja avokallioalue. Pohjoisessa maasto viettää loivasti rantaan, johon on matkaa noin 90 m.
Lähes suorakaiteen muotoinen painanne on eteläpohjoissuuntainen, noin 3 m x 5 m kokoinen. Sitä ympäröi kaikilla reunoilla matala, mutta selkeä valli, jonka leveys on lyhyillä sivuilla noin metrin ja pitkillä 2 metriä. Painanne ei kasvillisuutensa puolesta eroa ympäristöstä. Sen keskellä kasvaa yksi ja valleilla muutamia melko kookkaita kuusia.
Sijaintikorkeutensa puolesta rakenne on peräisin historialliselta ajalta. Saatavilla olevilla historiallisilla tai nykyisillä kartoilla ei alueelle ole merkitty rakennuksia tai muuta erityistä maankäyttöä. Kyse saattaa olla lahden pohjukassa tapahtuneeseen pyyntiin liittyvästä sesonkiluonteisesta suojasta tai hyvin iäkkäästä rantarakennelmasta.

Hongisto (704010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pienellä kivikkoisella mäellä, joka merenpinnan ollessa noin 35 m korkeudella on ollut pieni merensalmen saari. Hongiston taloa rakennettaessa oli mv. Lankilan mukaan viemäriputkia asennettaessa havaittu puutarhan puolella talon lounaiskulmaa kaksi hautamaista 2 m pituista kivetöntä hiekka-aluetta, joiden seassa oli nokea, muttei havaittu löytöjä. Mahdollisesti nämä ovat vielä osittain jäljellä, mutta v:n 1962 inventoinnin koekuopissa ei havaittu näihin mahdollisiin hautoihin viittaavia merkkejä. Inventoinnissa löytyi kuitenkin tältä alueelta isketty ja ehkä hiukan hiottu kivi sekä pari kvartsi-iskosta, jotka viittaavat ainakin paikalla sijaitsevaan asuinpaikkaan. Noin 200 m luoteeseen on lisäksi löydetty kivikirves Hongiston pellolta. Kohde on Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 640.

Suukari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uudenkaupungin edustalla Suukarin niemen eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 26 metriä. Viistokaikuluotauskuvassa laivan muoto erottuu selkeästi. Hylystä on irronnut paljon osia, järeitä lautoja, joita on rungon ympärillä. On mahdollista, että hylkyä on aikoinaan purettu sijaintipaikallaan.
Kohde paikannettiin vuonna 2015 viistokaikuluotauksen yhteydessä. Paikalliset sukeltajat tuntevat kohteen Suukarin hylkynä. Laivan taustasta ei ole tietoa. Sijaintipaikalla on huono näkyväisyys.

Pyhän Mikaelinkirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Paimion uutta kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1681 Vistan kylässä sijaitsevalle savihietanummelle. Paikalla oli aiemmin sijainnut pelto. Kirkko valmistui
vuoden 1689 lopulla. Kirkon länsipuolella sijaitsee kellotapuli, joka on rakennettu samaan aikaan kirkon kanssa. Kellotapulin läpi kulkee tie kirkon läntiselle sisäänkäynnille.
Paikalla tehtiin arkeologinen tutkimus hautausmaan kunnostuksen yhteydessä vuonna 2013, joiden aikana paljastui yhteensä kahdeksan hautaa, joista vanhin ajoittuu 1690-luvulle.

Rantala (6010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsää kasvava itärinne Hanhijoen länsipuolella. Alueella on Ailion mukaan vuonna 1903 ollut ainakin seitsemän painannetta, jotka vastasivat hänen tutkimiaan Alastaron Kalamäen painanteita, joista löytyi mm. nuorakeramiikkaa. Näiden vastineiden perusteella paikkaa on pidetty kivikautisena asuinpaikkana. Vuoden 1999 inventoinnissa löytyi 4 pitkänomaista 3-metristä ja ½ m leveää L:n muotoisella alueella, joista vain koillisimman koillisreunassa oli vallia. Painanteet ovat korkeuskäyriin nähden poikittaisia. Kohteen sijainti on sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Vuonna 1999 kvartseja havaittiinkin pellolla, runsas 100 m painanteista lounaaseen (inv.-kohde 14), joka on tässä luettu samaan kohteeseen kuuluvaksi. Kvartseja oli loivassa itäkaakkoon laskevassa hiesuperäisessä peltorinteessä noin 20x30 m alalla.
Tarkastuksessa syyskuussa 2015 havaittiin rehevän kasvillisuuden alta ainakin viisi pitkänomaista painannetta. Ne muistuttavat sekä ulkonäöltään että sijainniltaan Vakka-Suomen ns. ryssänhautoja.

Kalamäki (6010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Metsää kasvava kaakkoisrinne, maaperä hiekkaa. Ailio tutki kolme kartoittamistaan 18:sta painanteesta, "hauturasta", jotka olivat kooltaan 2-3 x yli 0,5 m, ja noin 0,3 m syviä. Löytöinä tuli mm. nuorakeramiikkaa ja kvartsia, ja paikkaa on pidetty nuorakeraamisena asuinpaikkana. Maarit Lönnbergin inventoinnissa 1973 löytyi 13 pitkänomaista painannetta koordinaattien mukaan n. 150-200 m itään Ailion kartan mukaisesta paikasta. Vuonna 1999 tehdyssä inventoinnissa Kukkojan talonväen, mm. vanhanisännän, jonka isä oli ollut Ailion kaivajana, osoittaman paikan ei todettu vastaavan Ailion painanteista laatimia karttoja. Alueella oli tosin epämääräisiä kuoppia, mahdollisesti hiekanottokuoppia, jotka ovat tuhonneet mainittuja hauturoita. Etelään viettävässä rinteessä oli yksi Ailion hauturoita muistuttava pitkänomainen kuopanne, pituudeltaan n. 2 m etelä-pohjoissuunnassa, leveydeltään metrin ja syvyydeltään n. ½-metrinen. Tehdyssä koepistossa ei ollut löytöjä tai kulttuurikerrosta. Myös ympäristön mäyrien kaivamat kuopat ja maakasat olivat löydöttömät. Ailion kartan mukaiset koordinaatit olisivat n. x=6763 56, y=2435 88 ja z=n. 85. Inventoijan Ville Laakson mukaan onkin syytä epäillä, että Ailion tarkoittamat painanteet ovat olleet muualla, kuin talonväen osoittamassa paikassa. Muuallakaan, myöskään Lönnbergin mainitsemalla paikalla ei havaittu enää säännönmukaisia painanteita, joskin nuorehkon sekametsän tiheyden ja hakkujätteiden vuoksi eivät havaintomahdollisuudet olleet hyvät. Inventoinnissa v. 2000 ei kuitenkaan ensin mainittua kohtaa lukuun ottamatta tullut sellaista maankäyttöä, joka olisi tuhonnut painanteet.
Tarkastuksessa syyskuussa 2015 Ailion kartoittamat painanteet löytyivät. Painanteet sijaitsevat aivan nykyisen Kukkojantien vieressä, metsän puolella. Painanteet olivat Ailion kartan perusteella edelleen hyvin identifioitavissa; niistä kolme eteläisintä (kartassa suunnilleen länsi-itäsuuntaiset painanteet) oli jäänyt tieleikkauksen alle ja tuhoutunut. Kaksi pohjoisinta painannetta oli vaikeasti hahmotettavissa ja niiden sijainti jäi hieman epävarmaksi. Painanteet sijaitsevat Ailion kartan mukaisesti lounais-koillissuuntaisessa rivistössä. Maaperä on hiekkaa. Tieleikkauksesta löytyi kolme saviastian palaa.

Etelävuori 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaarinan Piikkiön Etelävuoren alueella. Kohdetta ympäröivät Etelävuoren kallioiset metsäalueet, pohjoispuolella on Valtatie 1 sekä rautatie vajaan parinsadan metrin päässä. Asuinpaikka sijaitsee laajalla hiekkakuoppa-alueella. Kuopan reunamat ovat osin metsittyneet ja niille on myös istutettu männyntaimia. Kuopan reuna-alueilla oli monin paikoin lohjenneita kiviä ja kivimurskaa (?). Alkuperäistä maanpintaa oli vaikea hahmottaa kuopan eri profiileissa. Hiekkakuopan pohjoispuolella alkaa havupuuvaltainen metsä. Löytöalueen sivuuttaa ajoura, jota ilmeisimmin metsätyökoneet ovat käyttäneet.
Kohteen löytäjä oli havainnut alueella ainakin kvartsi-iskoksia ja keramiikkaa, joista ainakin yksi pala on naarmupintaista (KM 40675:1-13). Tarkastuksessa hiekkakuopan eteläosassa on muutaman metrin matkalla havaittavissa hiekkakuopan reunassa alkuperäinen maanpinta ja hienoa hiekkaa. Tällä kohdin profiilissa tai heti sen tuntumassa oli havaittavissa asuinpaikkaan liittyviä löytöjä. Selvää kulttuurikerrosta ei kuitenkaan voitu havaita. Kohteen koordinaatit viittaavat havaintoalueen keskikohdille. Ko. kohdasta löytyi pala savitiivistettä, jossa oli todennäköinen oksapainanne ja samoissa kohdin myös profiilissa oli havaittavissa palanutta savea / keramiikkaa. Tästä noin metrin verran länteen oli koristeltu pieni keramiikan pala (6708649 / 256913). Se voisi olla koristelun perusteella myöhäisneoliittista (?), kun taas aiemmin löydetty naarmutettu keramiikka viittaa varhaismetallikauteen. Ajouran varressa olevasta profiilista havaittiin joitakin kiviä, jotka voisivat olla kuumudessa rapautuneita (6708642 / 256917). Selviä iskoksia ei löytynyt – niiden havainnoimista vaikeutti em. rikkoontunut kiviaines.
Profiilista tehtyjen havaintojen eteläpuolella olevasta metsästä ei tehty erityisiä havaintoja, koska maanpinta ei siellä ollut rikkoutunut. Siellä kasvoi melko nuorta sekametsää ja varpukasveja. Tällä alueella voisi olla säilyneenä asuinpaikkaa.

John (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Pyhämaan Pitkäluodon niemen pohjoispuolella, Pyrkman-saaren luoteisrannalta noin 50 metriä pohjoiseen. Syvyyttä kohteella on 6-8 metriä.
Puurunkoisen aluksen hylky. Jäät ovat tuhonneet hylkyä niin, että siitä on jäljellä vain pohjan osa; köli ja vähän laudoitusta.
Hylyn oletetaan olevan priki John. Aluksen päällikkönä oli. kapt. F.K. Wall. Alus saapui 7.5.1907 tyhjänä Raumalta Pyhämaahan lastaamaan parruja vietäväksi Kieliin. Laiva oli lastissa 24.5., mutta kovien tuulten takia matka päästiin aloittamaan vasta 26.5. Oikukkaiden tuulten vallitessa alus joutui ankkuroitumaan ahtaalla väylällä, kunnes seuraavana päivänä 27.5, ankkureiden petettyä alus sai pohjakosketuksen ja menetti peräsimen. Alus alkoi hakata vasten kivikkoista pohjaa. Epäonnistuneiden pumppausyritysten jälkeen miehistö jätti laivan ja siirtyi läheiseen saareen. 30.5.1907 alus oli täyttynyt vedellä ja kallistunut vasemmalle kyljelleen. (www.hylyt.net 3.3.2005)

Juhannenmerenkarta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Vähä Laatonpuhdin lahdessa vajaan 100 metrin etäisyydellä Pitkäluodon rannasta ja noin 700 metrin etäisyydellä Juhannenmerenkarta-saaren itärannasta. Syvyyttä kohteella on noin 4-7 metriä.
Alus on mahdollisesti limisaumainen. Siitä on jäljellä 11 metrin pituinen ranka, kylkilaudoitusta, peräsin ja 30 kaarta. Hylyn keula makaa jyrkkää kallionseinämää vasten.
Aluksessa on ilmeisesti ollut lastina ainakin olutpulloja, joista havaittavissa on rikkoutuneita osia ja sirpaleita hylyssä ja sen ympärillä.

Porala/Borgareböhle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Keskiaikainen kylä Kakskerranjärven länsipäässä. Se mainitaan 1540 maakirjassa ja ulkoveronmaana olevana kylätonttina vuoden 1697 kartan selitteessä. Kylän maat omisti 1600-luvulta lähtien Kollin kylä.
Porala kuuluu Aulis Ojan mukaan ruotsalaisen oikeuden kyliin eli nuorimpaan kerrostumaan. Poralan autioitumisen ajankohta sijoittuu 1400-luvun loppuun tai 1500-luvun alkuun.
Tällä hetkellä paikka on puustoa kasvava, peltoon työntyvä metsäsaareke. Oletettavasti kylätontti on säilynyt lähestulkoon koskemattomana. Toukokuussa 2015 tehdyssä maastotarkastuksessa mäenkumpareella voitiin havaita vahvan turpeen peittämä mahdollinen röykkiö sekä joitakin täysin epäjärjestyksessä olevia suurehkoja kiviä, jotka ovat mahdollisesti jonkin rakennuksen perustuskiviä.
Vuonna 2020 tehdyssä koekaivauksessa voitiin paikantaa kairauksissa näkyneen nokimaan perusteella yksi asuinpaikkatasanne ja kolme vanhempaa, todennäköisesti tulisijoihin liittyvää rakennetta. Tasanteelle tehtiin neljä koeruutua, ja yhden rakenteen vierestä teetettiin kaksi ajoitusnäytettä, joista luunäyte ajoittanee alueen vanhinta käyttövaihetta ja osuu 1200-luvun loppuun tai 1300-luvulle. Rakenteen käyttöön liittyvä hiilinäyte ajoittui 1300-luvulle tai 1400-luvun alkuun. Samasta keskiaikaisesta maayksiköstä löytyi myös tiilimurskaa, palanutta savea ja tuluspiin pala.

Iisalan yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti Monnoisten eteläpuolella, kakskerranjärven itä-/kaakkoispuolella. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1471. Yksinäistalo, josta vuonna 1574 tuli Prinkkalan rälssilampuotitalo.
Kylänpaikka esiintyy vielä 1700-luvun lopun kartassa ja 1800-luvun puolivälin pitä-jänkartassa, mutta se on kadonnut vuoden 1881 senaatinkartasta. Ilmeisesti talo on autioitunut vuoteen 1881 mennessä.
Kohde sijaitsee Kakskerranjärveä kiertävän tien länsipuolella, metsänrinteessä. Paikalla on havaittavissa runsaasti rakennusten kivijaloista peräisin olevia suuria kiviä, ilmeisesti navettaan johtanut ramppi, jonkinlaisia kulku-uria, pengerryksiä sekä runsaasti kulttuurivaikutteista kasvillisuutta. Tarkastusajankohtana kasvillisuutta oli sen verran paljon, että yksittäisiä rakennusten perustoja ei täysin varmuudella pystytty erottamaan.

Peuransaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Oksalanpäänlahdella Ruotsinveden itäosassa, Peuransaaren pohjoisrannan ja mantereen välissä.
Noin 30 m:n pituisen purjelaivan jäännökset. Aluksen leveys on noin 5-6 metriä.
Hylyn on oletettu olevan Krimin sodan aikainen.

Kantelmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliopohjaisen mäen rinteellä sijaitseva pitkänomainen ja suorakaiteenmuotoinen kivirakenne, jonka pituus on 3,3 metriä, leveys 2,2 metriä ja korkeus noin 45 cm. Kiviä on 2-3 kerroksessa ja ne ovat vaihtelevan kokoisia. Rakenteen keskusta on kivistä tyhjä, mutta mahdollisesti se on jaettu ikään kuin kahteen osaan. Rakenteen käyttötarkoitus ja ajoitus ovat tuntemattomia.
Samalla mäellä on 1700-luvun isojakokarttaan merkitty kaksi tuulimyllyä.

Mynämäentie/Vehmaantie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mynämäen ja Vehmaan rajalla, kohdassa, jossa Vehmaantie muuttuu Mynämäentieksi, on kaatunut suorakaiteenmuotinen ja varsin kookas kivipaasi. Kiveen on kaiverrettu kirjaimet RA ja luku 1786.
Vuonna 1989, Suuren Postitien linjauksen inventoinnin yhteydessä kiviä oli kolme, joista yhdessä pystyssä olevassa ei havaittu hakkauksia. Sen vieressä lappeellaan olevassa laakeassa kivessä oli hakkaus RÅ 1786 ja kolmannessa luonnonkivessä suuri hakattu rengas. Kyseessä on ilmeisesti keskiaikainen kihlakuntien (Masku ja Vehmaa) ja pitäjien (Vehmaa Mynämäki) rajamerkki, joka oli jo silloin ja myöhemminkin yleisen maantien varressa.

Vuohensaari (1000027448) (Taide)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Vuohensaaren pohjois-/koilliskärjessä, Vuohensaareen johtavan tien eteläpuolella olevassa matalassa ja loivassa rantakalliossa. Kallion pintaan on kaiverrettu pienikokoinen ja yksinkertainen kompassiruusu. Löytäjän mukaan sen vieressä on mahdollisesti myös teksti: Åminne. Tarkastuksessa tekstiä ei pystynyt kunnolla hahmottamaan.
Kalliopinnassa on muitakin heikosti paljain silmin erottuvia hakkauksia (osa mahdollisesti nykyaikaisia) n. 8 x 15 m kokoisella alueella.
Vuohensaarta on 1700-1800-luvulla käytetty lastauspaikkana ja 1800-luvulla saaressa on ollut myös telakkatoimintaa. Mahdollisesti kalliohakkaukset voivat liittyä edellä mainittuihin toimintoihin.

Ispoisten vanha kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ispoisten Katariinanlaaksossa, luonnonsuojelualueen ulkopuolella, peltokaistaleen pohjoisreunassa. Paikalla on havaittavissa 2-3 eri rakennuksen kivijalkaa, ainakin yhdessä rakennuksessa on selvä uuninpaikka. Säilyneet perustukset ovat varsin vaatimattomia ja heikkokuntoisia. Selvimmän perustuksen pohjois-/koillispuolella, aivan kiinni kohteen pohjoispuolitse kulkevassa luontopolussa, on suurehko kuoppa, joka voi olla mahdollinen kellarikuoppa.
Ispoisten kartanon nykyinen asuinrakennus on rakennettu 1784 kamarineuvos Arndt Winterin toimesta. Ispoisten rälssisäteri siirtyi Winterin haltuun panttina sen edellisiltä omistajilta, kanslianeuvos Henrik Hasselin perillisiltä 1783. Tuolloin tilalla tehtiin talokatselmus, jossa todetaan, että vuonna 1746 rakennettu talo on huonossa kunnossa, johtuen pääasiassa talon huonosta paikasta, joka on kostea ja mätä rakennukselle, mutta myös siitä, että talossa tuskin koskaan on asuttu ja sitä on käytetty enimmäkseen karjanrehun säilytykseen. Katselmuksen lopuksi todetaankin, että uusi päärakennus tulee rakentaa uudelle paremmalle paikalle. Katselmusmiehet ehdottavatkin rakennukselle uutta paikkaa nykyisestä paikasta etelään mäelle (katselmusmiehillä on kartta tai ilmansuunnat olleet väärinpäin, uusi paikka on suoraan pohjoiseen vanhasta).
Vanha asuintontti on merkitty Ispoisten kartanon tiluksista vuonna 1796 tehtyyn karttaan. Tontti näkyy kartassa vaalenpunaisena suorakaiteenmuotoisena alueena ja sen selitys on förra gårds tomten. Tontti sijaitsi nykyisestä kartanotontista runsas 500 metriä suoraan linnuntietä etelään mäkien välisessä laaksossa.

Ispoisten ranta (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pitkäsalmen rannalla, veteen viettävällä kalliopinnalla. Kallioon on kaiverrettu tai hakattu nimikirjaimia, vuosilukuja (mm. 1880, 1881, 1883, 1894, 1895), sydämen, ankkurien ja lippujen kuvia. Lisäksi kallioon on kirjoitettua tekstiä selvästi aivan viime aikoinakin.

Kakkaraisten yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakkaraisten yksinäistalo sijaitsee nykyisen Koivulan kaupunginosassa Murkionkadun itäpuolella olevalla mäellä. Kakkarainen tunnettiin 1900-luvulta lähtien nimellä Koivula ja sen myötä sai aikoinaan nimen koko kaupunginosa, jossa nyt on lukuisia uusia kerrostaloja.
Kakkarainen on keskiaikainen yksinäistalo, josta varhaisin maininta on vuodelta 1456. Rälssitila, jonka omistus peruutettiin kruunulle 1683, tilasta tuli sotilasvirkatalo, välskärin puustelli. Rakennukset ovat näkyvissä vielä vuoden 1985 kartassa, mutta ne purettiin 1986.
Nykyisin varsin heinittynyt mäkialue on tyhjillään. Maaliskuussa 2015 tehdyssä tarkastuksessa havaittiin siellä täällä varsin katkelmallisia kivijalkoja, mutta ei juurikaan kokonaisia rakennuksen perustuksia. Ainoastaan mäen luoteisosassa sijainneen suurikokoisen navettarakennuksen perustus oli vielä hyvin näkyvissä. Yleisvaikutelmaksi jäi, että rakennukset on melko tarkkaan purettu pois.
Kaavamuutosta varten kylätontille tehtiin 2017 aluerajaus digitoidun isojakokartta-aineiston perusteella. Osa kylätontin alueesta on kartta-analyysin perusteella todennäköisesti tuhoutunut: ainakin vuoden 1960 peruskartassa näkyvä navettarakennus ulottuu tontin kohdalle. Kauempana sijainneet riihirakennukset ja aitta eivät mukana rajauksessa. Rajausta tarkennettiin 2018 tehdyn maatutkauksen ja maastokartoituksen perusteella.

Kärsämäen tiilitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähäjoen muodostavan mutkan pohjoisrannalla. Nykyisin paikka on heinittynyttä, joen uoman muodostamaa joutoaluetta, joka ei ole ollut viljelyksessä. Piipanojan talo sijaitsee noin 280 metriä koilliseen. Tiilitehdas on sijainnut aivan Räntämäen rautatiepysäkin lähellä.
Kärsämäen Hiiden tilan maille perustettiin tiilitehdas vuonna 1786. Tehtaan ensimmäinen suuri tehtävä oli valmistaa Maarian uuteen pappilarakennukseen tarvittavat tiilet. Tiilitehtaan tuotanto loppui kokonaan 1930-luvulla. Kärsämäen tiilitehtaassa on valmistettu myös mm. Turun kauppahallin rakentamiseen käytetyt tiilet 1890-luvulla.
Paikalla on Kärsämäen vanhan tiilitehtaan rauniot. Kaikkiaan tehtaaseen liittyviä rakenteita on noin 160 x 150 metrin alalla. Alueen keskellä kulkee sähkölinja, jota tehtäessä rakenteita on ilmeisesti jonkin verran tuhoutunut.
Hieno kokonaisuus!

Houkonniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin pohjoisosassa Pyhämaan Houkonniemen itärannassa Ulkokarta-saaresta lounaaseen. Hylky näkyy ilmakuvassa.
Puurunkoisen aluksen rantahylky, joka on lähes pohjois-eteläsuunnassa ja jonka pituus on karkeasti arvioiden 35 metriä. Alus sijaitsee noin 2-3 metrin syvyydessä. Suurin osa aluksesta on purettu ja jäljelle ovat jääneet kaaret ja osa perästä. Tämän perusteella on päätelty aluksen olleen hylätty rantaan ja purettu rannalla sen käyttöiän loputtua. Sukelluksen 2021 yhteydessä todettiin hylyn kaarien ja kylkilankkujen olevan jykeviä rakenteeltaan ja lautojen paksuja. Tämän pohjalta alus on voinut toimia isompien lastien kuljetukseen. Pyhänmaanperän lahteen on tiedetään puretun useita purjelaivoja. Paikallisten merihistoriantuntijoiden mukaan se on voinut olla raumalainen kuunari Aallotar, jonka pyhäjärveläiset ovat ostaneet purettavaksi. Hylystä otettiin dendrokronologinen ajoitus 2021. Laivan rakentamisessa käytettyjä puita on kaadettu 1820-luvulla.

Morgonlandet lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren ulkosaaristossa Hangon läntisellä selällä Morgonlandet -saaresta lounaaseen noin 35 metrin syvyydessä kovalla moreenipohjalla.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen noin 26 metriä pitkä ja 6 metriä leveä hylky. Runko on hyväkuntoinen. Hylyn korkeus pohjasta on noin neljä metriä. Alus on ollut kaksimastoinen kauppalaiva, jossa miehistö- ja keittiötilat ovat olleet kannen alla. Etummainen masto näyttää poikki hakatulta. Perämaston alaosa on pystyssä. Kansilaudoitus puuttuu suurelta osin; sitä on jäljellä reilun metrin leveydeltä pituussuunnassa keskellä kantta. Kansipalkkeja on näkyvissä. Aluksessa on ollut peräpeili, mutta sen laudat ovat irronneet. Peräsin on jäljellä ja pystyssä. Ruori on pudonnut kannen alapuolelle. Hylyssä on havaittu viisi ankkuria, joista kaksi suurinta on keulan edessä pohjassa. Niissä on puutukit, joiden pituus on lähes kolme metriä. Keulassa on massiivinen metallirakenteinen ankkuripeli kettinkeineen. Keula on lievästi auennut. Keulassa on puinen koristepalkki, jossa on kasviornamenttia muistuttavaa kuviointia. Laivassa ei ole ollut apukonetta. Se on upotessaan ollut kivihiililastissa; kivihiiltä on edelleen ruumatiloissa. Kivihiililastin päälle on pudonnut puuosia, muun muassa polvia. Hylyn päällä kulkee kaapeli.
Museoviraston tutkija Hannu Matikan arvion mukaan kyseessä on Pohjoismaiden ulkopuolella 1800-luvun jälkipuolella rakennettu kaksimastoinen raakapurjealus, joka on tarkoitettu Itämeren ja Pohjanmeren liikenteeseen. Hylyn voidaan olettaa olleen uponneena yli sadan vuoden ajan, joten se on muinaismuistolain rauhoittama muinaisjäännös.
Museovirastolle ilmoitettiin 2013, että hylkyyn on kajottu. Museovirasto teki poliisille tutkintapyynnön, mutta tekijästä ei saatu tietoa. Museovirasto teki tarkastussukelluksia hylylle elo- ja syyskuussa 2013. Hylystä nostettiin astioita, joita joku oli nostanut hylyn kansitasolle. Esineet ovat Museoviraston kokoelmissa numerolla SMM232013:1-7.
Laivaa ei ole tutkimuksin tunnistettu, mutta vanhojen sanomalehtitietojen mukaan englantilainen Whitbystä kotoisin ollut priki Northumberland (196 t.) upposi 17.5.1871 ollessaan matkalla kivihiililastissa Sunderlandista Kronstadtiin. Uppoamispaikka oli noin 8 mailia Hangosta lounaaseen. Miehistö pelastui. Kapteenin nimi oli A. Martin. (Helsingfors Dagblad no 134, 20.5.1871. Finlands Allmänna Tidning no 172, 28.7.1871.) Lehtitiedot: I.Järvinen, Nautic Club Urheilusukeltajat ry, Turku.

Korvala 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut Korvalan kylän Uppgårdin talon tontti. Sallmon talon tontti on sijainnut kutakuinkin koordinaateissa p=6697454, I=259530 ja Keskikylän tontti koordinaateissa p=6697256, I=259460.
Tarkastuksessa 2015 havaittiin pienehköllä mäkialueella ainakin kaksi rakennuksen perustusta. Näistä toinen oli suhteellisen pieni, noin neliönmuotoinen rakennuksen perustus, joka sijaitsee lähellä Korvalantietä, mäen rinteessä. Kivijalan yhdessä kulmassa oli selvä uunin tai tulisijan pohja. Toinen kivijalka havaittin edellisestä noin 35-40 metriä lounaaseen, hieman ylempänä kallioalueella. Tämä on todennäköisesti ollut pitkänomainen rakennus. Kivijalka oli pahoin rauennut.

Brinkhallin kartano 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kesäkuussa 2015 tehdyssä kartoituksessa kartoitettiin yhteensä 841 metriä kiviaitaa, joka kiertää Brinkhallintien eteläpuolella olevaa metsäaluetta. Kiviaita on pääosin huolellisesti tehty ja varsin hyvin säilynyt. Paikka paikoin ja varsinkin Kakskerran järvelle päin mentäessä, metsäalueen eteläreunassa, kiviaita on osin rauennut ja tällä puolella se on myös huolimattomammin tehty.
Kiviaita liittynee Brinkhallin kartanon toimintaan, mutta sen rakentamisajankohta ei ole tiedossa. Metsänreunassa, johon rekisteripiste osoittaa, näyttäisi olevan vanhaa tieuran pohjaa. Kiviaita on voitu siis ainakin osin tehdä reunustamaan tielinjausta.
Samanlaista kiviaitaa näyttäisi olevan myös metsäreunassa Brinkhallintien pohjoispuolella.

Puolanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vanhan Sormijärven (nyk. suo) eteläpuolella olevan lounais-koillis -suuntaisen kallioharjanteen jyrkkäreunaisen lakialueen koillispäässä on röykkiöryhmä. Röykkiöistä neljä sijaitsee ryhmänä kallion korkeimmalla kohdalla. Pohjoisin röykkiö on hieman erillään toisista. Kaikki röykkiöt ovat selvästi näkyvissä, niiden päällä ei kasva vesakkoa, puita tms.

Saksila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Naantalin Saksilan tilaa ympäröiviltä pelloilta (lounaassa, etelässä, idässä ja koillisessa) on metallinetsinnässä saatu runsaasti historiallisen ajan esineistöä. Löytöalueet sijaitsevat Luonnonmaan koillisrannalla, Kultarannan niemekkeen länsi-/lounaispuolella. Peltoalueen poikki kulkee länsi-lounaasta tuleva oja, joka noudattaa Luonnonmaan halki Matalahteen asti ulottuvaa kapeaa 5 metrin korkeuskäyrien rajaamaa alavaa maastokäytävää. Maastokäytävä on vielä rautakauden lopulla muodostanut salmen, joka on jakanut saaren kahteen suurempaan puoliskoon.
Ensimmäinen maininta Saksilan kylästä on vuodelta 1444. Tämän jälkeen Naantalin luostari sai Saksilasta lahjoituksena maata, ja vuoteen 1577 saakka luostarin lampuodit viljelivät Saksilaa. Keskiajalla Saksilassa oli kolme taloa, joista yksi oli läänitetty luostarille. Kahdesta muusta talosta toinen autioitui ensimmäisen kerran 1590-luvulla ja toisen kerran 1670-luvulla. 1700-luvulla Saksilan kaksi taloa yhdistettiin yhdeksi rustholliksi.
Metalliesineitä on toimitettu Varsinais-Suomen maakuntamuseoon kahden eri löytäjän toimesta. Ensimmäisen kerran esineitä löytyi vuonna 2008 Saksilan talosta noin 370 metriä koilliseen, minkä johdosta Heljä Brusila teki löytöpaikalle (koordinaatit P=6713670, I=224472) tarkastuskäynnin. Syksyllä 2015 metallinetsinharrastaja haravoi Saksilan lounaispuolista peltoa. Löytöjä (KM 41093: 1-53) tuli melko laajalta alueelta, mutta erityinen keskittymä on koordinaattien osoittamassa kohdassa.
Löytöesineistö on pienesineistöä (pronssi, lyijy), josta valtaosa on katkelmallisia tai osia esineistä. Löytöaineistossa on mm. rahoja 1570-luvulta, 1600-luvun kupariklippinkejä, lyijykuulia, lyijyplommeja, aterimien koristeita, hanakukon kappaleita, koristeheloja, nappeja, tunnistamattomia metallinpalasia ja piitä. Joukossa saattaa olla myös muutamia rautakautisia esineitä: varmuudella ainakin kärkiosastaan katkennut karhunhammasriipus.
Kohteen tulkintaa saattaa valaista vuodelta 1752 oleva pöytäkirja verollepanosta, jossa asianosaisina olivat Saksilan rusthollari Johan Sigfredsson ja Kultarannan isäntä Michel Henricson. Asiakirjasta käy ilmi, että Michel Henricson oli ostanut Multakota-niittyalueen käyttöoikeuden Turun kaupungin teurastaja Gustaf Brobergilta. Pöytäkirjassa mainitaan, että niityllä on aikaisemmin valmistettu salpietaria. Valmistuksesta jääneitä multia Saksila oli vienyt omille pelloilleen lannoitteeksi, jättäen niityn kuoppaiseksi ja kuivaksi. Paikallishistoria mainitsee Saksilassa toimineen salpietarinkeittämön, joka perustettiin 1500-luvun jälkipuolella (Kerttu Innamaa 1965: Naantalin historia III, sivu 347).
Kirjallisten läheiden perusteella alueella on valmistettu salpietaria, jota varten paikalle on todennäköisesti tuotu multaa, lantaa ja tunkion jätteitä, joiden joukossa on ollut runsaasti katkelmallisia ja poisheitettyjä metalliesineitä. Keittämön tarkempi sijainti tai käyttöikä ei ole tiedossa.

Tammenoja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen asuinpaikka sijaitsee Paimionjokilaaksossa Siililän kylän mailla, Keskikylä-nimisen talon edustalla olevalla pellolla 25 metrin korkeuskäyrän molemmin puolin. Asuinpaikka rajautuu länsipuolelta Sukselantiehen. Itäpuolella maasto laskee kohti Paimionjoen uomaa. Eteläpuolella on jokeen laskevan Tammenojan syvä uoma. Asuinpaikka näkyi inventoinnin aikana kynnetyssä pellossa laajana tummanharmaana läikkänä. Läikän alueelta löytyi pintapoiminnassa runsaasti löytöjä, muun muassa rautakautista keramiikkaa ja palanutta savea. Myös läikän pohjoispuolelta tehtiin pintalöytöjä.

Ylirihko (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen sivujoen, Topinojan, pohjoisrannalla. Asuinpaikan itäpuolelta kulkee N-S-suuntaisesti Topinojasta erkaneva oja. Ympäristö on varsin tasaista viljeltyä peltoa. Asuinpaikan kohdalla maanpinta nousee hieman, ja laskee sen edustalla Topinojaan ja viereiseen sivuojaan.
Kohteella näkyy ilmakuvissa (Turun kaupungin ilmakuvat 1973, 1986, 1998) pellossa haalea, tummanharmaa läikkä. Läikän, otollisen topografian ja sijainnin vuoksi paikka päätettiin tutkia pintapoimien. Paikalta löytyi pintapoiminnassa rautakauden karkeaa käyttökeramiikkaa, runsaasti palanutta savea ja rautakuonaa, sekä kvartsi-iskoksia. Rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavat löydöt rajautuivat melko hyvin ilmakuvissa havaitun läikän alueelle. Pellossa oli myös jonkin verran historiallisen ajan materiaalia, kuten punasavikeramiikkaa ja liitupiipun koppa. Paikalla on vanhojen karttojen mukaan ollut lato vielä ainakin 1900-luvun alussa.

Vähä-Viperin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viperin torpasta (1000028206) 200 metriä itään on sijainnut Vähä-Viperin torppa, joka on merkitty vuoden 1763 isojakokarttaan ja vuoden 1779 tiluskarttaan. Viimeksimainitussa kartassa torppaan kerrotaan kuuluneen vanhan asuinrakennuksen, aitan, navetan ja ladon sekä ”kurjan” saunan. Vähä-Viperiä ei ole mainittu isojakokartan ja tiluskartan lisäksi muissa asiakirjoissa, vaan sen asukkaat on ilmeisesti kirjattu Viperin torpan asukkaiksi. Näiden kahden torpan suhde ei ole tiedossa.
Nykyisin Vähä-Viperi on autioitunut, havupuuvaltaista metsää kasvava tasanne jyrkästi pellosta nousevan törmän päällä. Paikalla kasvaa myös pähkinäpensasta. Torpanpaikka on säilynyt lähes täydellisesti, sillä paikalla ei ole metsänhoitoa lukuun ottamatta ollut muuta maankäyttöä. Paikalla on havaittavissa asuinrakennuksen maatunut kivijalka (pituudeltaan noin 11 metriä) ja uuninpohja. Asuinrakennuksen kaakkoispuolella on nähtävissä ainakin kahden muun rakennuksen kivijalkaa. Rakennusten ympäristöä on muokattu siten, että pihapiiri muodostaa selvän tasanteen. Asuinrakennuksen lounaispuolella on kolme rinteeseen kaivettua maakellarin pohjaa. Lisäksi asuinrakennuksesta vajaa 60 metriä koilliseen on vielä yksi tulisijallinen rakennuksen perustus, mahdollinen sauna.
Vähä-Viperin torppa esiintyy viimeisen kerran kartalla 1880-luvun venäläisessä topografikartassa. Henkikirjoissa mainitaan torppari Kustaa Wiperi vielä vuonna 1895, mutta ei sen jälkeen. Ilmeisesti Vähä-Viperin torppa on jäänyt käytöstä 1800- ja 1900-lukujen taitteessa.

Viperin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viperin torppa, josta käytetään vanhoissa kartoissa myös nimitystä Iso-Viperin torppa, on sijainnut Viperinlahden rannalta Lemuntielle yltävän peltokaistaleen keskellä, matalalla kalliokumpareella. Jacob Stålströmin 1779 piirtämän tiluskartan mukaan torppa on käsittänyt uuden asuinrakennuksen, vanhan aitan, vanhan navetan ja ladon, sekä vanhan saunan. Torppaa ovat ympäröineet pienet pelto- ja niittytilkut.
Torppa on perustettu viimeistään vuonna 1758, jolta vuodelta sen asukas, torppari Michel Olofsson mainitaan rippikirjoissa. Iso-Viperin, kuten Vähä-Viperinkin (1000028194), torpparit ovat vuokranneet maat Yli-Lemun rusthollilta eli ratsutilalta.
Nykyisin Iso-Viperin torpanpaikka on autioitunut, umpeenkasvanut saareke pellon keskellä. Villiintyneitten puutarhakasvien muodostaman tiheän kasvillisuuden keskellä on hahmotettavissa vanhan asuinrakennuksen kivijalka ja uuninpohja. Noin kaksikymmentä metriä asuinrakennuksen jäännöksestä länteen on toisen rakennuksen kivijalka, jonka vieressä kasvaa yhä hedelmää tuottava luumupuu. Se saattaa olla jo vuonna 1779 mainitun, tupaa vastapäätä sijainneen vanhan aitan jäännös. Muitten rakennusten jäännöksiä ei paikalla pysty enää erottamaan. Sen sijaan noin 70 metrin koilliseen, metsänreunassa, on kolme hiekkamaahan kaivettua maakellarin jäännöstä.
Viimeisin historiallinen tieto Viperin eli Iso-Viperin torpasta on vuodelta 1855, jolloin se on merkitty venäläiseen linnoituskarttaan. Vuonna 1880 piirretyssä venäläisessä topografikartassa näkyy enää Vähä-Viperin torppa. Henkikirjoissa mainitaan torppari Kustaa Wiperi vielä vuonna 1895, mutta ei enää sen jälkeen.

Ruokolahden linnavuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Halikonlahden länsipuolella, maankohoamisen myötä kuivuneen Ruokolahden vanhalla etelärannalla, Viurilanlahden länsirannasta noin kilometri länteen.
Jyrkälle kalliomäelle perustetun muinaislinnan näkyvät puolustusrakenteet käsittävät itärinteessä ylemmän kivistä ladotun vallin ja alemman hiekasta kasatun vallin. Luoteisrinteessä vuorelle voi nousta kapeaa kalliosolaa pitkin, joka on tukittu ladotulla kivivallilla. Luoteisrinteen valli on hajanainen ja rikkoutunut. Rakenteilla on estetty nousu vuorelle. Itärinteen rakenteet ovat erittäin hyvin säilyneet. Kivivallin keskiosassa ja eteläreunassa on aukko, mutta ei ole selvää ovatko ne alkuperäisiä vai myöhemmin syntyneitä. Kivivallin sisäreunaa on tasoitettu hiekalla, joka on mahdollisesti tuotu muualta samoin kuin alemman maavallin hiekka. Vuoren huipulla huomattiin maanäytekairalla eräiden irtolohkareiden kohdalla nokimaata.
Kivi- ja maavallin väliseltä alueelta löytyi yksi lyhyt, leveäkantainen naula. Samanlainen naula löytyi kivivallin sisäpuolelta. Naulojen ajoitus on epäselvä, mutta ne saattavat liittyä myös linnan käyttövaiheeseen. Kolmas mahdollisesti linnan käyttövaiheeseen liittyvä metallilöytö tehtiin kivivallin sisäpuolella olevalta tasanteelta. Se oli muutaman sentin halkaisijaltaan oleva rautalevyn pala. Naulat ja rautalevy jätettiin maahan dokumentoinnin jälkeen. Alhaalta itärinteestä, vallien ulkopuolelta löytyi heti turpeen alta pieni keihäänkärki (TYA 929: 1), joka ajoittuu todennäköisesti 300–400 –luvuille.

Ahivuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Munittulan kylässä, tilalla Lähtelä. Paikalta on vuonna 1991 kerätty kivikautisia asuinpaikkalöytöjä ((KM 26388; 16 saviastianpalaa, 4 kvartsi-iskosta, 5 kivilaji-iskosta) 15x15 metrin kokoiselta alueelta Ahivuoren pohjoispuoliseen kangasmaastoon raivatun hiekkapellon eteläreunasta. Paikalta ei tuolloin havaittu asuinpaikkaan viittaavia merkkejä, hiiltä, likamaata tms.
Huhtikuussa 2016 tehtiin edellä mainitulle pellolle kolme lapionpistoa. Yhdestä niistä löytyi palanen koristeetonta keramiikkaa, joka jätettiin kuoppaan paikalleen. Kulttuurikerrosta ei ollut havaittavissa. Pellon eteläpuolella kulkevalla metsätiellä (Varkaantie vanhoissa kartoissa) havaittiin yksi kvartsi-iskos, jonka jätettiin paikalleen. Tien molemmin puolin tehtiin useita lapionpistoja (8 kpl), joista ei kuitenkaan tullut löytöjä. Tien pohjoispuolella, tien ja pellon välissä, maaperä oli kuitenkin voimakkaasti värjäytynyttä viitaten kulttuurimaahan.
Sekä vuonna 1991 että vuonna 2016 tehtyjen löytöjen ja havaintojen perusteella vaikuttaisi siltä, että paikalla sijaitsee nuorakeraaminen asuinpaikka pellon ja metsätien (Varkaantie) välissä. Pellolla ei havaittu lapionpistoissa säilynyttä kulttuurikerrosta, mutta metsässä Varkaantien pohjoispuolella asuinpaikka vaikuttaisi häiriintymättömältä.
6719039 239229 Kvartsi metsätiellä
6719055 239246 Keramiikkapala peltokuopassa

Rahkio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee laajan kallioalueen lakialueella, sen reunassa. Röykkiön länsipuoleisessa rinteessä on lähiaikoina tehty avohakkuita, joten tarkastushetkellä vuonna 2016 röykkiöltä oli varsin hyvä näkymä kallioalueen alapuolella olevalle peltoalueelle. Pelto on muinaista salmea tai merenlahtea, ja sen keskellä kulkee nykyisin Poutajoki.
Röykkiö on rakennettu pienelle kallionnyppylälle. Kivikertoja röykkiössä on vain muutamia, mutta sijainti kallionnyppylän päällä antaa vaikutelman melko korkeasta ja kekomaisesta röykkiöstä. Muodoltaan se on pyörehkö, ja halkaisijaltaan noin kymmenisen metriä. Röykkiötä on jonkin verran pengottu ja kiviä on valahtanut sen reunoille.

Vakka-Alhonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Wiksbergin kartanon mailla, kartanon päärakennuksesta noin 500 metriä luoteeseen. Se sijaitsee Vakka-Alhonmäki -nimisen laajan metsäisen kallioalueen itäosassa, kalliopohjalla. Röykkiön vieritse kulkee metsäpolku.
Röykkiö on matala, muodoltaan hieman pitkänomainen, luoteis-kaakkoissuuntainen ja kooltaan noin 9,5 x 7 metriä. Röykkiön kokoa on vaikea tarkasti määrittää, koska se on keskeltä pahoin kaiveltu ja kiviä on siirrelty tai heitelty röykkiön ulkopuolelle. Röykkiön keskellä on ikäänkuin kaksi kutakuinkin pohjaan asti kaivettua kuopannetta tai syvennystä, joilla sammaleesta päätellen näyttäisi olevan myös jonkin verran ikää. Missään tapuksessa ne eivät ole aivan hiljattain kaiveltuja. Kivikerroksia röykkiössä näyttäisi olevan vain muutama.

Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (keramiikkaa, hiotun porfyyrin kappale, palanutta luuta, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia) hiekkakuopan ympäristössä.
2022 tehdyssä koekaivauksessa paikalla havaittiin säilyneen kivikautista asuinpaikkaa hiekkakuopan länsipuolella.

Örö 03 kyrillinen muistokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Sileällä rantakaliiolla saaren eteläkärjen W-rannalla alalla, jonka leveys on 56 cm ja korkeus 43 cm, on kyrillisin kirjaimin hakattu teksti, joka on luettavissa rannasta päin. Jälki on siisti, 9-15 mm leveä, muutaman millin syvyinen. Jäkälä on harjattu pois piirtokirjoituksen alueelta.
Muistokirjoitus vuonna 1916 kuolleelle venäjänkieliselle henkilölle.
1. rivi: ei tulkittu
2. rivi ž. 1884. G. tarkoittaa muistokirjoituksen henkilön syntymävuotta
3. rivi N.P. 1916. G. tarkoittaa muistokirjoituksen henkilön kuolinvuotta
4. rivi venäjän sana drozd ’rastas’ sekä tuntematon merkki

Örö 04 Suomen sodan hautauspaikka (Hautapaikat)
Historiallinen; Suomen sodan (1808 - 1809) aikainen sotilaiden hautauspaikka. Varamaanmittari K.A. Rehnbergin sovintojaon tiluskartassa ja asiakirjoissa vuodelta 1900 on merkitty Örön pohjoispäähän 0.340 hehtaarin tiluskuvio, joka selityksen mukaan oli nummea (mo) ja hautausmaa (begrafningsplats). Hautausmaan paikka saatiin määritetyksi tarkasti oikaisemalla Rehnbergin kartta.
Paikka on kuivaa hiekkaista männikköä. Maanpinta epätasainen poteroiden kaivelun takia. Maanpinnalla ei ole näkyvissä jälkiä hautausmaasta. Maanäytekairalla paikalla otetut näytteet olivat puhdasta hiekkaa.

Örö 07 telakka (Teollisuuskohteet)
Moderni; Venetelakka, joka koostuu neljästä yhdensuuntaisesta ratakiskosta, jotka nousevat loivassa kulmassa veden alta. Radan leveys 2.35 m. Ratakiskojen väli 0.8 m. Meren puolelta slippiä reunustaa SW-NE-suuntainen louheesta ja pyöristyneistä luonnonkivistä koottu usean kymmenen metrin pituinen valli. Noin 65 m pitkä rata päättyy kivijalustalle asennettuun käsikäyttöiseen vinssiin, jonka on valmistanut Veljekset Friis Oy, Kokkola Ykspihlaja. Radan yläpäässä on 12-pyöräinen teräsvaunu, jota on vedetty vinssistä vaijerilla. Kiskoradan yläosa on ollut vuoden 1985 jälkeen puretun suojarakennuksen sisällä.
Paikka, jossa Puolustusvoimien veneitä on nostettu maihin korjausta ja talvitelakointia varten. Huoltopäällikkö evp. Stig-Göran Hallénin mukaan telakalla saattoi olla yhtäaikaa nostettuna useita aluksia.

Örö 16 louhealue (Puolustusvarustukset)
Moderni; Laaja alue louhetta, jossa käytäviä ja kylmämuurattuja seinämiä. 12 tuuman tykkipatterin louhintatöissä syntynyttä jätettä kallioisella rantarinteellä.

Örö 18 12 tuuman tykkipatteri 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Betoninen kasematti, jonka sisällä suojattuja tiloja. 12 tuuman tykki Obuhov 305/52 O (1912) ja ulkopuolen rintavarustus ovat 1. maailmansodan aikaisia. Patterin ympäristössä runsaasti louhetta.

Örö 19 12 tuuman tykkipatteri 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Betoninen kasematti, jonka sisällä suojattuja tiloja. 12 tuuman tykki Obuhov 305/52 O ja ulkopuolen rintavarustus ovat 1. maailmansodan aikaisia. Patterin ympäristössä runsaasti louhetta.

Örö 21 kalastajatupa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tasainen, nummen pintaa noin 0.5 m korkeammalla oleva suorakaiteen muotoinen alue. E- ja S-reunoissa louheesta ja pyöristyneistä kivistä koottu kylmämuurattu reunus, joka on hyvin säilynyt, pystysuora ja 1.1 m korkea. SW-osa on romahtanut tenniskentän hiekkakuoppaan. Pituus 12.9 m (W-E) ja leveys 8.2 m. Permanto tasainen. Paikan korkeus merenpinnasta noin 5 m tekee mahdolliseksi, että rakennuksenjäännös olisi linnoitusaikaa vanhempi.

Örö 22 rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki n:o 9, joka osoitti rannassa rajan Rosalan Norrbyggasin (R3) ja Spaaksin (R4) tilojen laidunten välillä.
Kaksi pystyyn asetettua vaaleaa kivenlohkaretta, joiden kärjet ovat pystyssä. Lohkareiden muoto on kolmiomainen. Kärkien etäisyys 1.5 m. Lohkareet kohoavat noin 0.4 m maasta. Ne muodostavat rajan suuntaisen (W-E) linjan siten, että kivien pituusakselit ovat linjan suuntaiset.

Örö 23 rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki n:o 30, joka osoitti rannassa rajan Bölen Östergårdin verotilan (B2) ja Rosalan kylän laidunten välillä. Kaksi pystyyn asetettua kivenlohkaretta. Lohkareiden keskinäinen etäisyys ulkoreunoista 1.9 m. Lohkareet kohoavat noin 0.4 m (N) ja 0.2 m (S) maasta. Ne muodostavat NNW-SSE-suuntaisen linjan siten, että kivien pituusakselit ovat linjan suuntaiset. Suunta yhtyy rajalinjaan suuntaan.

Örö 26 nostolaite (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vaakasuoralle tasaiselle betonialustalle kiinnitetyn teräksisen nostolaitteen jäännökset. Kalliota vasten kaatuneina on kaksi 6.6 m pitkää teräspuomia, jotka on koottu niittaamalla noin 60 asteen kulmassa lattaraudoilla yhteen kaksi kulmikasta U-profiilipalkkia. Puomien päissä on vastapainot, jotka on koottu teräsharkoista yhteen pulttaamalla. Puomien yläpäissä on kiinteästi laakeroidun kahden pylpyrän ja yhden rullan muodostama nostolaite, jossa on kiinni 10 mm paksun teräsvaijerin jäännöksiä. Alustan päällä on vielä kaksi irronnutta pylpyrää, joista toinen ei ole ollut kiinteä, vaan ripustettu ja se on jännittänyt tai kannattanut vaijeria. Ainakin yksi läntisemmän puomin pylpyrä ja vaijeria on pudonnut kallionrakoon puomin alle. Alempien pylpyröiden kohdalla on poikittaiset puupalikat. Puomeissa on akselin paikka pituudesta 1/4 vastapainon päässä. Akselin laakerointikohdan ja puomin pään välinen etäisyys on 4.5 m. Vinssin jäännöksiä ei ole näkyvissä. Lisäksi paikalla on kolme ratakiskosta ja teräsharkoista valmistettua pukkia, jotka ovat kannattaneet vaakasuoria akseleita noin 1.9 m:n korkeudella alustasta. Pukit ovat olleet pultattuina alustaan ratakiskosta taivutetusta kehtomaisesta osasta siten, että niiden pituusakseli on ollut NNW-SSE, käsisuuntimakehällä mitaten noin 350/170 astetta (erantoa ja rautaosien mahdollisesti aiheuttamaa eksymää ei ole huomioitu). Paikalla on myös kaksi 1.8 m pitkää massiivista terästankoa, joista toinen on kulunut yhdestä päästä ja toinen molemmista. Ne voisivat olla pukkien akseleita. Sellaisiksi ne kuitenkin ehkä ovat liian lyhyitä. Alus-talla toisen puomin alla on lähes kokonaan ruostumalla tuhoutuneet jäännökset muutaman metrin pituisesta esineestä, jossa on ollut poikittain niitattuina lukuisia noin 10 cm pitkiä lattaraudan paloja.
Toisen puomin alla betoniin 75x52 cm:n alalla on valettu seuraava kyrillinen teksti ”MNHA” 1916 D.N. eli sana MINA lainausmerkeissä, vuosiluku 1916 ja (nimi)kirjaimet D.N.
Kyseessä saattaa olla tilapäisesti ylös nostettava merimerkki (linjataulu), laite tykin
ammuksen lähtönopeuden mittaamiseksi taikka jokin nosturi.

Örö 27 6 tuuman tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Raskas tykkipatteri sijaitsee saaren lounaiskärjessä. Patterissa oli neljä 6 tuuman (150
mm) Canet 152/45 C -meritykkiä ja yksi 75 mm:n Zenit-ilmatorjuntatykki. Tykit ovat venäläiselle ensimmäisen maailmansodan rannikkotykistölle ominaisessa suorassa tykkirintamassa. Patteri oli aktiivisessa käytössä 1920-luvulla. Tykit siirrettiin vuosien 1941 ja 1942 aikana Bolaxiin ja Suursaareen ja tilalle asennettiin 120 mm:n tykit 120/41 AL. Vuonna 1958 tykkejä uudistettiin ja vuonna 1963 tykit ryhmitettiin hajalleen maastoon. Säilyneitä ensimmäisen maailmansodan aikaisia rakenteita ovat tykkiasemat rintavarustuksineen, ammuskomerot, miehistösuojat, rakennuksenjäännös ja nostolaite. Maanalaiset tilat on rakennettu 1962.

Örö 28 rakennuksen pohja (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pitkänomaisen rakennuksen jäännös. Kuuluu 1. maailmansodan aikaiseen 6 tuuman tykkipatterikompleksiin. Rakennuksen N-seinästä jäljellä noin 10 m:n pituinen SE-NW-suuntainen maavalli tiheässä heinikossa.

Valsverksholmen 2 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Valsverksholmen sijaitsee Taalintehtaan taajaman yhteydessä olevalla niemellä, entisellä Skepparholmenin saarella. Niemen itäpuolella on Bruksvikenin lahti ja lounaispuolella Tyska Holmenin saari. Valsverksholmenin alue on teollisuus- ja varastoaluetta.
Alueella on 1880-luvulle ajoittuvia entisen putlaus- ja valssilaitoksen jäännöksiä (ns. uuden valssaamon jäänteitä). Tunnistettavina jäännöksinä entisestä valssaamosta on säilynyt kaksi slagitiilistä seinää ja yksi käytöstä jäänyt rakennuksen osa. Lisäksi osana kohdetta on huomioitu vuonna 1912 rakennettu paineilmakattila. Vanhin valssaamorakennus Valsverksholmenin saarella on sijainnut koordinaattipisteestä noin 100 m pohjoiseen.
1) Slagitiilestä ja punatiilestä tehty seinä
L-kirjaimen muotoinen seinä, jonka pidempi sakara on noin 25 m pitkä ja lyhempi noin 9 m. Seinän korkeus vaihtelee 5 – 7 m välillä. Seinän paksuus on 0,5 m (slagitiilen koko on noin 47 cm x 22 cm x 22 cm). Ikkuna-aukkojen välisten pystypilarien kohdalla seinän paksuus on noin 0,8 m. Ulkoseinä on lännen puolella.
2) Slagitiilestä ja punatiilestä tehty rakennus
Slagitiilistä muurattu rakennus, jonka koko on 14 m (itä-länsi) ja leveys 5,7 m (5,2 m). Rakennuksella on korkeutta noin 6 m. Nykyisin erillään oleva rakennus on ollut aikanaan osa laajempaa rakennusta. Rakennusta on muokattu useaan otteeseen ja siihen kuuluu nuorempia puu- ja tiilirakenteita.
3) Slagitiilestä tehty seinä
Säilyneen seinän pituus on noin 10,3 m ja korkeus noin 5 m. Leveyttä seinällä on noin 1,3 m. Seinään on myöhemmin lisätty nuorempia tiilirakenteita. Säilynyt osa seinästä on osa laajempaa rakennusta. Todennäköisesti seinän pohjoisosa on ollut aikanaan osa ulkoseinää.
4) Asuinrakennus, Murju. Rakennusaineena on käytetty slagi- ja punatiiliä.
Asuinrakennukseksi rakennettu slagitiilirakennus. Koko 20 m x 10 m.
5) Paineilmasäiliö
Sähkölaitoksen itäpuolella piipun kupeessa ja putkien alla sijaitsee tehtaan tuotantoon liittyvä paineilmasäiliö 1900-luvun vaihteesta. Yli satavuotias laite on syytä säilyttää aiemmasta teollisuustuotannosta kertovana muistona.

Yttre Klovaskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Kemiönsaaren ulkosaaristossa Vänöstä noin 7 km etelään Yttre Klovaskärin saaren kaakkoispuolella.
Purjealuksen hylyn kylkikappale. Alus on ollut puurunkoinen ja järeätekoinen.
Meriarkeologi Harry Alopaeus on sukeltanut hylyllä 1971 ja tehnyt hylyn osasta luonnospiirroksen. Hylyn osan pituus on noin 20 metriä ja se on 7-15 metrin syvyydessä rinteessä. Hylyllä sukellettiin jo 1969, jolloin arveltiin havaitun hylyn pohjaosa ja toinen kylki (Seppo Multamäki, Neptun Club). 1970-luvun alussa hylyn osa on havaittu 18 metrin syvyydessä. Osia on nähty myös saaren etelärannassa 3-5 metrin syvyydessä. 2023 tehdyllä sukelluksella havaittiin, että suurempia hylystä irronneita rakenneosia on noin 10 metrin säteellä hylystä. Hylystä pohjoiseen noin 50 metrin päässä on jyrkänteen reunalla joitain yksittäisiä hylyn kappaleita. Suomen meriarkeologinen seura ry (Hannu Rokka) kuvasi ja 3D-mallinsi hylyn 2023. Malli on seuran sketchfab-sivulla nimellä Yttre Klovaskär https://sketchfab.com/mas-fi/models
Laivan identiteettiä ei tunneta. Vanhat sanomalehtitiedot kertovat, että Ytre Klåfvaskärin lähelle haaksirikkoutui 16.4.1882 tanskalainen Marstalista kotoisin ollut parkkilaiva Rob Roy, jonka kapteenin nimi oli Jörgensen.

Kuuvannokka (Taide)
Historiallinen; Kuuvannokan läntisimmässä kärjessä kalliopiirroksia. Kuva-aiheina ankkuri, sydän ja jatulintarha. Lisäksi ainakin parissa paikassa nimikirjaimia ja vuosilukuja, joista on erotettavissa ainakin vuodet 1852, 1891 ja 1895.
Löydetty yleisöilmoituksen perusteella.

Kirjakkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1687 kartassa tontilla on kaksi kylän kantataloa. Paikka on Ristikallion etelä- ja Kirjakkalantien länsipuolella meren (Kirjakkalanselkä) rannassa. Paikalla ei v. 2003 ole rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Kumpula/Pietilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen ja Vahdontien välisellä pellolla. Paikalta on vuonna 2016 löytynyt metallinetsinnässä runsaasti rautakauden esineistöä (mm. tasavarsisolki, rannerenkaiden katkelmia, soljen katkelmia, maksuhopeaa (?), pronssihelmi ym.): KM 41243:1-21.
Paikalle tehtiin löytäjien kanssa maastotarkastus elokuussa 2016. Ensinäkemällä löytöpaikka vaikuttaa suhteellisen tasaiselta pellolta. Annettujen koordinaattien kohdalla on pellossa kuitenkin havaittavissa selvästi pieni kohouma, josta löytäjien mukaan myös löytöjä tuli eniten. Tarkastushetkellä pelto oli viljelyksessä, joten tarkempia havaintoja ei voitu tehdä. Löytöjä on kuitenkin myös koko peltoalueelta; toinen keskittymä on pellon itäosassa, koordinaattien P=6730030 ja I=234 073 kohdalla.
Todennäköisesti paikalla on peltoviljelyksessä ainakin osin tuhoutunut kalmisto tai asuinpaikka.

Leilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alue on etelään ja kaakkoon laskevaa metsärinnettä. Tarkastushetkellä alueella kasvoi vanhaa kuusimetsää. Maapohja oli kuusen neulasten peittämä, joten aluskasvillisuutta oli vähän, lähinnä sammalta.
Kohde on ilmeisesti vanha torpan/asumuksen paikka. Alueella on yksi selvä tulisijallinen, melko pienialainen rakennuksen kivijalka (annetut koordinaatit). Lisäksi rinteessä on havaittavissa useita lyhyitä kiviaitamaisia rakenteita ja kivikasoja. Aluetta on selvästi raivattu kivistä, ja asumuksen kivijalka näyttäisikin olevan ikään kuin jonkinlaisen kiviaitauksen sisäpuolella, vaikkakaan kiviaitaa ei ole enää jäljellä kuin kivijalan itä- ja kaakkoispuolella. Kivijalasta noin 60-70 metrin päässä rinteessä on kellarikuoppa, joka on ilmeisesti ollut vuorattu kivillä. Nyt kivet ovat ainakin osin romahtaneet kuopan keskelle.
Rakennuksen kivijalasta noin 220 metriä pohjoiseen on metsärinteessä havaittavissa useita kellarikuoppia rivissä. Kuopille on annettu vain neljälle koordinaatit (ks. alakohteet), mutta niitä on rinteessä useampiakin, osa tosin hyvin vaatimattomia (=nauriskuoppia?). Ainakin muutamassa on ollut sisällä kivivuorausta ja selvä kivistä tehty suuaukko. Kuopat liittynevät edellä kuvattuun asumukseen.
Kohdetta ei ole vielä 1700-luvun isojakokartassa, mutta sen sijaan se näkyy 1800-luvun lopun senaatinkartassa ja isonjaon täydennys- ja -tiluskartassa vuodelta 1913.
Kohde sijaitsee Malmbergetin vanhasta kaivosalueesta noin 300 metriä kaakkoon.

Kalliorinne (1000028827) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliopaljastuma pientaloalueella Raisiontien varrella. Kallion lounaispuolella on vanha saunarakennus, pohjoispuolella uudehko autotalli ja eteläpuolella pientalo ja puutarha.
Kupit sijaitsevat kalliopaljastuman eteläosan korkeimmalla kohdalla, alueella, jonka koko on noin 80 x 80 cm. Kalliolla on havaittavissa viisi selvää kuppia, jotka muodostavat kaartelevan luode-kaakko-suuntaisen nauhan. Kuppien halkaisija on 6 – 9 cm ja syvyys 3 – 6 cm. Kuppien itäpuolella, noin 40 cm:n päässä on kaksi epävarmaa kuppia. Toinen hyvin matala ja toinen noin 9 cm syvä.

Orrklobb 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hyppeisten länsiosassa, kalliolla kulkevasta tieurasta noin kymmenen metriä pohjoiseen. Se on koillispäästään katajikon alla, mutta erottuu polulle hyvin. Kyseessä on reunakivellinen, soikea ja maansekainen röykkiö, joka on suunnaltaan lounais-koillinen. Röykkiön leveys on 2,5 metriä, pituus neljä metriä ja korkeus noin 30-40 senttiä.
Röykkiön keskelle tehdystä koepistosta (n. 30 x 30 cm) paljastui heti pinnan alta pullon korkki ja palanutta muovia. Niiden alta, noin 5-10 sentin syvyydestä alkoi tiivis kiven ja maan sekainen rakenne, jossa ei kuitenkaan ollut havaittavissa esim. hiiltä tai värjäytynyttä maannosta. Tämän syvemmälle koepistoa ei lastalla kaivettu. Röykkiö vaikuttaa päällisin puolin täysin säilyneeltä, mutta sen pintakerroksesta löytyneet resentit esineet osoittavat, että se ei ole täysin alkuperäinen.
Kohde vaikuttaa rakenteensa ja topografiansa perusteella hautaröykkkiöltä. Tulkintaa vahvistaa se, että Hyppeisten alueelta tunnetaan vastaavia hautaröykkiöitä entuudestaan. Ne sijaitsevat noin kilometrin säteellä nyt löytyneestä.

Tännelsudd 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mossalan pohjoisosassa, Tännelsudd -nimisen Niemen itärannalla, noin 50-80 metriä Tännelsvik -nimisen lahden rannasta länteen, mäntyä kasvavalla kangasmaalla. Kyseessä on kaksi lähes täysin säilynyttä tervahautaa, jotka sijaitsevat noin 50 metrin etäisyydellä toisistaan. Iältään ne lienevät yli sata vuotta vanhoja. Havainto-olosuhteet olivat hyvät. Kohde on rajattu aluemaiseksi havaittujen ja alla lueteltujen rakenteiden perusteella.
Tervahauta 1 sijaitsee noin 15 metriä metsätiestä itään. Lisäksi kohteen eteläpuolelta sen reunaa viistäen, menee tuore metsäkoneen kulku-ura. Tervahauta erottuu pyöreänä vallikumpareena, jonka halkaisija on kuusi metriä. Vallien korkeus on noin 0,5-0,7 metriä. Vallien sisällä on maljamainen kuoppa. Metsäkoneen kulku-ura on hieman rikkonut tervahaudan eteläreunaa, josta näkyy hiiltä sekä nokimaata. Tervahaudan päällä kasvaa varpuja, sammalta ja mäntyjä.
Haudassa ei ole halssia.
Tervahauta 2 sijaitsee edellisestä noin 50 metriä kaakkoon ja noin 20 metriä sähkölinjasta rantaan päin. Tervahauta on rakenteeltaan ja mitoiltaan identtinen ensimmäisen kanssa. Sen keskuskuoppa on peitetty hakkuujätteellä. Vallin päälle tehdystä koepistosta paljastui heti sammalen alta runsaasti hiiltä.
Tervahaudasta 1 noin 20 metriä koilliseen on loivareunainen, pitkulainen, eteläpohjois -suuntainen kuoppa, jonka mitat ovat noin 2,5 x 3 metriä (eteläpään leveys on noin 2,5 metriä, keskeltä kuoppa on leveimmillään ja pohjoispäästä noin 1-1,5 metriä leveä). Kuopan syvyys on noin puoli metriä. Kuopan pohjalle tehdystä pienestä koepistosta paljastui tumma hiekkamaa, jossa ei kuitenkaan ollut hiiltä eikä nokea. Koepiston syvyys oli noin 15-20 senttiä. Kuoppa saattaa liittyä tervahautoihin. Kyseessä saattaa olla esim. polton aikaisen majakuopan jäännös.

Ånholm 3 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivimon luoteispäässä Ånholmin pohjoiskärjessä rantakalliolla. Kyseessä on ainakin 1700 -luvulta peräisin oleva talvinuottapaikka, jossa on kalliohakkauksia noin kahdeksan metriä pitkällä ja pari metriä leveällä alalla. Kalliohakkaukset koostuvat vuosiluvuista, nimikirjaimista ja symboleista, kuten kruunu, hannunvaakuna ja erilaiset puumerkit. Vuosilukuja on ainakin 1780-1840 -lukujen väliltä, mutta kaikki kaiverrukset eivät näy aivan selkeästi. Paikka on mainittu myös kirjallisissa lähteissä (ks. Lisätiedot -välilehti).

Halsö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nötön ja Äppelön välisellä rajalla, Halsön etelärannalla kalliopohjalla, noin kymmenen metriä rannasta ja noin 15 metriä kesämökin saunarakennuksesta lounaaseen. Kyseessä on rajapyykki, jossa on keskellä iso paasikivi, jonka korkeus on noin 1,3 metriä. Sen länsisivulle on hakattu vuosiluku 1826. Paasikivi on röykkiön päällä, jonka halkaisija on noin kolme metriä. Sen kulmissa on pystykivet (neljä kappaletta), joista kaikki ovat johonkin suuntaan vinossa. Pystykivet ovat korkeudeltaan noin 0,5-1 metriä. Kyseessä lienee vuosiluvun ja pyykin rakenteen perusteella isojakoaikainen kylien välinen rajamerkki.

Suuri Rantatie (1000028865) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuri Rantatie on Suomen tärkeimpiä historiallisia maantieyhteyksiä, joka rakennettiin yhdistämään Turkua ja Viipuria. Tiestä käytetään usein myös nimitystä Kuninkaantie.
Kohde sijaitsee Tuorlan maatalousoppilaitoksen rakennusten itäpuolella, metsäalueella, joka maastokartassa on nimellä Pohjolanmäki. Nyt kysymyksessä oleva tieosuus on kaikkiaan noin 450 metriä pitkä. Tie on pääosin hyvin säilynyt ja sen reunoilla on selvät ja osin varsin korkeatkin pengerrykset. Leveyttä tiellä on noin 4-6 metriä. Tie on hiekkapintainen, mutta paikoitellen ruohottunut. Reunoilla kasvaa puustoa. Nykyisin tie toimii jalankulku- ja pyörätienä.

Vanha Viipurintie (1000022005) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kuninkaantien eli vanhan Viipurintien linjausta, jota Ladjakosken itäpuolisella alueella on havaitavissa neljässä eri kohdassa (ks. Jouko Pukkilan inventointikertomus 2013). Tiehen liittyy silta (Ladjakoski 1, 1000021973) sekä säilyneitä pengerrettyjä osia. Tien pengerrys erottuu korkeana tasalakisena vallina. Pengerretyt osat ovat 0,5-1,5 m korkeita, päältä tasaisia ja noin 5 metriä leveitä.

Sahlbergien sukuhauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Sahlbergien sukuhautaan on haudattu kuusi ihmistä vuosien 1856 ja 1929 välillä Viimeisen ja viimeistä edellisen hautauksen välillä on kuitenkin ollut 48 vuotta. Sen jälkeen hautausmaa on käytännössä jäänyt hoitamatta. Henkilöt, jotka paikalle on haudattu, ovat aikoinaan asuneet Uudenkartanon kartanossa, jonka puistoon hautausmaa aikoinaan on pengerretty. Kartanon paikalla on nykyisin vanhainkoti ja maa-alue kuuluu Pöytyän kunnalle. Huomionarvoista on, että R.F. Sahlberg on aikoinaan jäkisäädöksessään määrännyt, että hautaustilaisuuden tuli olla mahdollisimman vaatimaton, eikä siihen saanut osallistua kuin lähiomaiset.
Viimeisen sijansa kalmistosta ovat saaneet tohtori F.R. Sahlberg, hänen vaimonsa Sofia sekä heidän kolme lastaan ja vanhimman pojan vaimo. Kalmiston yleisilme on vaatimaton. Sen koko on vain noin 20 x 20 m ja se on erotettu muusta ympäristöstä tuija-aidalla. Neljällä haudalla on valkoinen marmoriristi ja yhdessä haudassa on samanlaisesta kivestä tehty laatta. Hautapaikalle johtaa kiviportaat. Mitään muuta merkkiä kalmistosta ei ole.

Haarakallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Sauvonjoesta noin 550 metriä luoteeseen. Löytöpaikka on Haarakallio-nimisen pitkänomaisen, lounais-koillissuuntaisen mäkialueen lounaiskärki.
Pellolta ja aivan pellon reunasta on metallinetsimellä syksyllä 2016 löytynyt rautakautisia esineitä: mm. katkelmia kaularenkaasta (2 kpl), hevosenkenkäsolki (3 palana) sekä pari muuta esineen katkelmaa (KM 41623 - 25).
Löytöjen perusteella kysymyksessä lienee osittain tuhoutunut kalmisto. Tarkastettava maastossa keväällä 2017. Kohteelle tehty alustava aluerajaus.
Kohteeseen tai sen läheisyyteen liittyvät myös vanhat löydöt KM 4681:1 ja KM 4810.

Ottilanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Laajoen pohjoispuolella, joesta noin 850 metriä, metsämaastossa, kalliopohjalla. Paikalla on pyöreähkö, sammaleen ja jäkälän peittämä kivimuodostelma (11 x 7 metriä), jonka keskelle on kaivettu laajahko kuoppa. Kiviä näyttäisi olevan useammassa kerroksessa. Vaikutelmaksi jäi, että kysymyksessä olisi hautaröykkiö. Täysin poissuljettua ei ole myöskään tulkinta pirunpellosta, johon olisi kaivettu kuoppa.

Kaasavuori 3 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kaasavuoren kaakkoon ja etelään laskevalla metsärinteellä. Paikka on hyvin kivikkoinen rinne, jossa on suuria jääkauden jälkeensä jättämiä lohkarekiviä. Koordinaattien osoittamassa kohdassa kiviä oli liikutettu ja aseteltu ikään kuin "tomtning-jäännöksen omaisesti" siten, että pystysuoran kallioseinämän ja kivirivin väliin jäi hieman neliömäinen tai suorakaiteenmuotoinen tila. Asetellut kivet olivat jo hyvin sammaloituneita, joten jonkin verran ikää rakenteella täytyy olla. Kohteen funktio tai ajoitus jäi kuitenkin epäselväksi. Onko kysymyksessä lasten leikkipaikka, metsästäjien käyttämä väijyntäpaikka vaiko tilapäinen yöpymissija?

Tiikkinummi (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Tiikkinummi on luode-kaakkosuuntainen moreeniharjanne Perniönjoen itäpuolella, Karpin- entisen Preitinmäen eteläpuolella. Karpinmäen alueella olevien muinaisjäännösten kanssa Tiikkinummi muodostaa laajan muinaisjäännösalueen.
Tiikkinummen harjanteelta on löydetty yhteensä 30 hautaa, joista on tutkittu neljä nk. Lupajan tyypin hautalatomusta (KM 3720:1-167,207-221) sekä osa Tiikkinummen kaakkoisrinteessä olevaa merovinkiajalle ajoittuvaa polttokenttäkalmistoa (KM 7752:1-60), josta on hienoja aselöytöjä mm. kolme frankkilaista miekkaa. Näiden lisäksi alueelta tunnetaan 2 kuppikalliota sekä mahdollinen asuinpaikka polttokenttäkalmiston läheisyydestä. Muinaisjäännöksistä selvimmin erottuu kolme kehämäistä hautalatomusta.

Clara (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Utön Enskärin pohjoispuolella ja Ormskärin länsiosan eteläpuolella, väylän pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 28 metriä ja leveys noin 12 metriä. Hylky makaa kölillään hiekkapohjalla oletettu perä kohti väylää. Hylky on hajonnut, mutta siinä on jäljellä myös alkuperäisillä paikoillaan olevia rakenteita. Alus vaikuttaa olevan havupuusta tehty, tasasaumainen ja tasaperäinen. Osa hylyn toisen kyljen kaarista on edelleen pystyssä, toinen kylki on romahtanut. Osa aluksen sisälaudoituksesta on edelleen paikallaan. Sisälaudoituksen päällä on muutamin paikoin poikittaisia metalliosia, jotka ovat mahdollisesti rakenteen vahvistuksia. Kaarien vahvuus on noin 20 cm. Hylyn keskivaiheilla on runsaasti pyöreämuotoisia hioutuneita punagraniitilta näyttäviä kiviä, jotka ovat ilmeisesti laivan painolastia. Jälkiä mastoista, koneesta tai kansitalosta ei ole havaittavissa. Myöskään lastista ei ole viitteitä. Alusta on mahdollisesti purettu sijaintipaikallaan.
Hylyn on oletettu olevan Klaara tai Clara -niminen alus, joka haaksirikkoutui 1913. Ei ole tietoa mihin tämä oletus perustuu.
Hylkyalue viistokaikuluodattiin ja hylylle tehtiin tarkastussukellus 2016 Utön yhteysaluslaiturihankkeen valmisteluun kuuluneen vedenalaisinventoinnin (Subreering Ammattisukellustyöt Oy) yhteydessä.

Siivo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren edustalla avomerellä Hiittisistä ja Öröstä lounaaseen.
Puurunkoisen purjealuksen hylky. Hylky on rungoltaan melko ehjä. Aluksen oletetaan olevan parkki Siivo, joka haaksirikkoutui marras-joulukuussa 1900 ollessaan matkalla Helsingborgista Helsinkiin tiililastissa.

Hålldamin pato (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; John von Julinin rakennuttama, säännöstelypato, joka liittyy noin kaksi kilometriä Kiskonjoen alajuoksulla sijaitsevaan Kosken ruukkialueeseen. Kanavasulku on valmistunut vuonna 1826. Ilmeisesti John Julin suunnitteli itse sulun. Kosken kanava jäi käytöstä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Sulun toiminnasta vastasi sulkuvahti ja sulun lähellä on ollut sulunvartijan talo.
Sulkulaitteen rakenteita uusittiin 1930 luvulla. Vuonna 1966 suuri kevättulva tuhosi sulkuluukut laitteineen, kanavan salvokset sekä osan kivirakenteista. Kanavan yläsivun puoli jouduttiin tukkimaan lankuilla ja soralla eikä alkuperäisiä sulkulaitoksen rakenteita ole juurikaan näkyvillä. Nykyisin osa alkuperäisistä rakenteista on peittynyt maalla.
Käyttöaikanaan Kosken sulun pituus oli noin 16 m ja leveys yläportin kohdalla noin 3 metriä. Kanavan puuosat on uusittu ja rakenteiden vahvistamiseen on käytetty myös betonia. Ilmeisesti kanavan vanhinta ja alkuperäisimmässä asussaan olevaa rakennetta edustaa luonnonkivistä kosken etelärannalle tehty kanava, joka tosin on itäpäästään täytetty maalla.
Vuonna 2021 dokumentoitiin Hålldammin padon sulun kunnostustöissä esiin tulevat rakenteet. Sulun yläjuoksun puoleinen itäinen osa avattiin 1960-luvulla tehdyn täytön alta. Tuolloin esiin saatiin sulkurakenteen eteläpuoleisesta rakenteesta alapuolinen puinen perustusrakenne, jossa oli sulun suuntaiset pitkät hirret ja niiden lisäksi poikittaisia hirsiä. Kyseessä on sulun eteläisen kivirakenteen perustusosa. Hirsikehikko suojattiin bentoniittomatolla. Sulun pohjoispuoleisella reunalla oli myös jäänteitä puisesta rakenteesta. Ilmeisesti sulun reunuksena on ainakin kaksi päällekkäistä hirsikertaa, mahdollisesti useampia. Kivirakennetta ei havaittu. Sulun eteläinen kivirakenne kiilakivitettiin keskiosaltaan.

Söderverkarna 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni, joka sijaitsee lähes sähkölinjan alla, loivassa kaakkoon laskevassa rinteessä. Paikalla kasvaa sekametsää. Uuni on kooltaan 1,8 x 1,9 metriä, korkeudeltaan 0,5 metriä. Se on melko suorakulmainen, suuaukko on koilliseen, sähkölinjalle päin. Uuni on rauennut sisään päin ja on lähes kokonaan sammalen peitossa. Sen päällä kasvaa pieni kataja. Nykyisin uuni sijaitsee jonkin matkaa meren rannasta, mutta aivan sen itäkaakkoispuolella on maatunut merenlahti ja salmi, josta on ollut vesiyhteys saaren sisäosissa sijaitsevaan Södergloet -järveen.

Skaget 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa 2016 Skagetin länsirannalta. Kyseessä on kalliopohjalla sijaitseva kiviröykkiö, joka vaikuttaa ryssänuunilta. Sen koko 1,5 x 2 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Epävarma suuaukko on rantaan päin eli länteen. Rantaan on matkaa noin 20 metriä.

Träskars träsket 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Träskars träsket -nimisen järven ja Träskvikin välisellä kannaksella Ängesön pohjoiskärjen tuntumassa, mökkitontilla.
Ryssänuuni 1 on kooltaan 1,5 x 1,5 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Uuni on
romahtanut eikä sen suuaukkoa pystynyt varmuudella havaitsemaan. Ryssänuuni nro 2 on lähempänä mökkiä, siitä noin 15 metriä etelään. Se on kooltaan 1,5 x 2 metriä, korkeudeltaan 0,4 metriä. Uuni on rauennut. Suuaukko on kaakkoon.

Spångnäs 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Träskön lounaiskärjessä sijaitsevat viisi ryssänuunia. Uuni 1 sijaitsee noin 20 metriä rannasta. Uunin mitat ovat 2 x 2,5 metriä, korkeus 0,6 metriä. Uuni on romahtanut, suuaukko on lounaaseen eli rantaan päin.
Uuni 2 on tehty kallion seinää vasten. Uunin koko on 1,8 x1,8 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Uunin suuaukko on lounaaseen eli rantaan päin. Uuni on noin 40 metriä
rannasta. Uuni 3 on tehty ison maakiven länsikylkeen. Uunin koko on 1,2 x 2 metriä. Uuni on romahtanut, eikä suuaukon suuntaa varmuudella pysty määrittämään. Uuni 4 sijaitsee kallion laella. Uunin koko on 2 x 2 metriä, korkeus 0,6 metriä. Uuni on romahtanut, suuaukko on lounaaseen. Uuni 5 sijaitsee kallion laella, sen mitat ovat 2 x 2 metriä, korkeus 0,6 metriä. Uuni on romahtanut, eikä suuaukon suuntaa pysty varmuudella määrittämään.

Lillglo 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on kolme ryssänuunia, jotka sijaitsevat Lillglo -nimisen osittain maatuneen, itään kurottavan lahden pohjoispuolella olevan niemen länsirannalla.
Uuni nro 1 sijaitsee rantakalliolla männikössä, noin 10 metriä rannasta. Uunin leveys on noin 1, 5 metriä, pituus kaksi ja korkeus puoli metriä. Uunin suu on etelään. Uunin rakenne on rauennut. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peittämät. Uuni nro 2 sijaitsee edellisestä noin seitsemän metriä itään hieman korkeammalla. Uunin mitat ovat 1,3 x 1,3 metriä, korkeus noin 0,3 metriä. Uunin suu on lounaaseen eli alarinnettä kohti. Uunin rakenne on rauennut, mutta edelleen hahmotettavissa. Uuni nro 3 sijaitsee edellisistä noin 20 metriä etelään kalliopohjalla, noin 5 metriä rannasta. Uunin koko on 1,5 x 2 metriä, korkeus noin 0,4 metriä. Uunin suu on etelään. Uunin rakenne on rauennut ja se on varpujen sekä sammalen peittämä.

Lillglo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on 15 ryssänuunia, jotka sijaitsevat yhtenäisenä ryhmänä Lillglo -nimisen, osittain maatuneen lahden eteläpuolisen mäntyjä kasvavan kallioniemen länsirannalla alueella, jolla on kesämökkejä. Kaikki havaitut uunit vaikuttavat säilyneen koskemattomina, mutta niiden rakenne on eriasteisesti rauennut aikojen saatossa.
Uuni 1 sijaitsee kalliopohjalla, noin 25 metriä rannasta. Sen koko on 1,5 x 2 metriä ja
korkeus noin 0,4 metriä. Uuni on rauennut, suuaukko on rantaan eli länteen päin.
Kivet ovat sammaloituneita ja jäkälöityneitä. Muiden uunien kuvaus on alakohteissa.

Udden 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on ryssänuuni, joka sijaitsee Biskopsön länsirannalla, karttanimen Udden -kohdalla olevasta lahdenpohjukasta jonkin matkaa koilliseen luonnonsuojelualueen puolella mäen juuressa kuusivaltaisessa metsässä.
Uunin mitat ovat 1,5 x 2 metriä, korkeus 0,4 metriä. Uuni on rauennut, sen suuaukko on alarinteen puolella eli kaakkoon.

Bötesön 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on kaksi lähekkäin olevaa ryssänuunia Bötesön länsirannalla. Uuni nro 1 on erityisen hyvin säilynyt.
Uuni 1 sjaitsee noin 25 metriä rannasta. Uunin rakenne on täysin säilynyt. Uunin koko on 2 x 2 metriä, korkeus metrin. Uunin suuaukko on kaakkoon. Uuni on sisältä noin 0,7 metriä leveä ja metrin pitkä. Uuni 2 on noin 30 metriä rannasta. Uunin mitat ovat 1,7 x 2 metriä, korkeus noin 0,5 metriä. Uuni on romahtanut, suuaukko on ollut koilliseen.

Bötesön 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on kolmen ryssänuunin muodostama ryhmä Bötesön saaren länsirannan tuntumassa, itään kurottavan lahden pohjoisrannalla. Kaikki uunit ovat kesämökin piha-alueen tuntumassa.
Uuni 1 on tehty pienen kalliokielekkeen päälle. Uunin koko on 1,5 x 2 metriä, korkeus noin 0,8 metriä. Uuni on romahtanut. Suuaukko on ollut etelään. Uuni 2 on aivan polun pohjoisreunassa. Se on romahtanut ja lähes kokonaan sammalen peitossa. Uunin mitat ovat 1,2 x 1,8 metriä, korkeus noin 0,3 metriä. Uuni 3 sijaitsee venevajasta noin 25 metriä luoteeseen, kalliopohjalla. Se on rakennettu maakiviä hyväksi käyttäen. Uunin koko on 2,2 x 2 metriä, korkeus metrin. Uuni on romahtanut.

Träskedet 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kyseessä on kallion laella sijaitsevat kaksi kivistä ladottua kummelia, jotka ovat noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan. Kyseessä ovat vanhat käytöstä pois jääneet merenkulkua ohjaavat merkit historialliselta ajalta. Ne ovat verrattain hyvin säilyneet.
Läntisempi kummeli on täysin ehjä. Sen korkeus on noin kaksi metriä ja halkaisija juuresta noin 1,5 metriä sekä ylhäältä noin 0,8 metriä. Kummelin laelta nousee vielä maalaamaton puusalko (karsittua puuta) noin neljä metrin korkeuteen. Kummelin länsisivustaa on vahvistettu laastilla, mutta muuten kummeli on täysin luonnonkivipintainen ja jäkälöitynyt.
Itäisempi kummeli on rauennut, sillä sen juurella kasvaa mänty, jonka juurakko on
hajoittanut kummelia. Nykyisellään kummelin korkeus on noin 1, 2 metriä ja halkaisija juurelta noin 1, 5 metriä. Kummelin laella on maalaamaton puusalko
(karsittua puuta), joka nousee noin kolmen metrin korkeuteen ja nojaa vanhaan
mäntyyn.

Biskopsö Södergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1834 historiallisen yhdistelmäkartan perusteella paikalla on ollut keskiajalta tunnetun Biskopsön kylän ,eteläisin, Södergårdin tila useine rakennuksineen. Södergårdin tila lienee muuttanut isojaon myötä huomattavasti etelämmäs nykyiselle paikalleen, jolloin vanha tontti on jäänyt autioksi. Tontilta paikannettiin kaksi kivistä rakennuksen perustusta ja kivikellari. Inventointihavaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että tonttimaa on säilynyt koskemattomana muuton jälkeen, joten kyseessä on Södergårdin tilan osalta autioitunut historiallinen kylätontti.
Kellarin jäännös on tontilla havaituista rakenteista näkyvin. Se sijaitsee pusikossa tiestä noin viisi metriä pohjoiseen. Katostaan romahtaneen kivikellarin oviaukko on
etelään eli tielle ja rantaan päin. Kellarin ulkomitat ovat noin 4 x 5 metriä ja sisätilat
arviolta noin 2 x 3 metriä. Kellari on tehty lohkokivistä ja on ollut vankkarakenteinen.
Kiviperustus 1 sijaitsee tontin yläosassa kalliolla, puiden ja pensaiden alla. Kyseessä
on matala, maatäytteinen kiviperustus, jonka mitat ovat 3 x 6 metriä. Perustuksen
suunta on kaakko-luode. Perustuksen ylä- eli luoteispäässä on koko perustuksen levyinen tulisija (2 x 3 metriä), joka on noin 0,4 metrin korkuinen. Sen pohja on ladottu isoista laakakivistä. Tulisijassa näkyy myös pieniä tiilenmuruja.
Kiviperustus 2 sijaitsee tonttiin nähden keskeisellä paikalla, josta on hyvä näkymä
myös merelle. Kyseessä on noin 5 x 13 metrisen tulisijallisen rakennuksen jäännös,
joka sijaitsee tiestä noin 15 metriä ylärinteeseen eli pohjoiseen. Perustuksen suunta
on suunnilleen lounas-koillinen. Tulisijan perustus on koillispäässä. Luonnonkivistä tehdyn tulisijan jäännös on kooltaan 2 x 2,4 metriä, korkeudeltaan metrin ja muodoltaan neliskanttinen. Se on suureksi osaksi sammalen peittämä. Sammalen alla on havaittavissa tiilenmuruja. Kiviperustus 2 jakaantuu kahteen osaan. Koillispäässä tulisijan yhteydessä on noin 5 x 5 metrinen yhtenäinen peruskiveys, jonka korkeus vaihtelee rinteen mukaan 0,5-0,8 metrin välillä ja leveys puolen-metrin välillä. Lounaispäässä peruskiveys (noin 5 x 8 metriä) on harvempaa ja sitä on oikeastaan vain nurkkien ja päädyn alueella sekä perustuksen sisäosassa. Maa viettää tällä kohtaa alemmas, joten rakennus lienee ollut lattiastaan irti maasta (yksittäisten kivien varassa). Kyseessä lienee päärakennuksen jäännös.

Nässkata 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tulisijan jäännös sijaitsee pellon luoteiskulmassa kalliolla, noin kymmenen metriä pellon reunasta. Se erottuu melko hyvin kauemmaksikin, vaikka on kokonaan heinien ja sammalen peittämä. Suorakaiteen muotoinen tulisija on tehty kivestä ja sen mitat ovat 2 x 2,25 metriä, korkeus noin 0,6 metriä. Tulisijan päällä olevan sammalen alla on tiilenmuruja. Kyseessä lienee riihen tms. tulisijallisen rakennuksen paikka, mutta rakennuksen perustuksia ei paikalla ole havaittavissa.
Toinen rakenne on maakumpare, jonka pinnan alla tuntuu myös kiviä. Se sijaitsee
noin 15 metriä tiestä etelään ja noin 10-15 metriä kohteesta tulisijan jäännöksestä
pohjoiseen. Kumpare on muodoltaan pyöristynyt neliö ja kooltaan 5 x 5 metriä,
korkeudeltaan noin puoli metriä.
Kumpare ja tulisijan jäännös saattaisivat löytöjen perusteella olla historiallisen ajan
rakennusten jäännöksiä. Vuoden 1834 historiallisen yhdistelmäkartan perusteella paikalla on ollut Biskopsön keskiajalta polveutuvan kylän Södergårdin tilan pelto ja niiden reunassa rakennus. Kumpare ja/tai tulisijan jäännös saattavat liittyä ko.
rakennukseen tai sitten olla esimerkiksi sitä vanhempiakin.

Kråksundet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on vanha peltoalue, joka näkyy vuoden 1845 pitäjänkartassa, mutta ei vuoden 1968 peruskartassa, jolloin paikalla on jo metsää. Inventointihavaintojen mukaan viljelyröykkiöiden välisellä alueella, eli vanhalla peltoalueella kasvaa arviolta sata vuotiaita mäntyjä, joten vaikuttaa todennäköiseltä, että peltoviljely on paikalla loppunut yli sata vuotta sitten.
Viljelyröykkiö 1 on pohjoisin. Sen halkaisija on 1,5 metriä, korkeus noin 0,4 metriä.
Viljelyröykkiö 2 on toiseksi pohjoisin. Sen koko on 1 x 4 metriä, korkeus vain 0,2
metriä. Röykkiön päältä on ajettu metsäkoneella tai traktorilla. Viljelyröykkiö 3 on toiseksi eteläisin, sen halkaisija on metrin ja korkeus 0,2 metriä. Viljelyröykkiö 4 on eteläisin, sen halkaisija on 1,5 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Röykkiöt rajaavat vanhan pellon yläosan koillisreunaa kaakko-luode suuntaisena rivinä. Röykkiöistä noin 15 metriä länteen on maatunut oja, joka lienee mennyt joko pellon toisessa reunassa tai sitten pellon keskellä, jolloin pelto olisi jatkunut tästä vielä länteen. Maaston muoto puoltaa jälkimmäistä ajatusta.

Käringön 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Käringön on Biskopsön länsirannan lounaisin kärki, jonka etelärannassa uunit sijaitsevat osin melko jyrkän rinteen alueella tiiviinä ryhmänä. Uunit vaikuttavat täysin säilyneiltä, mutta ne ovat eriasteisesti rauenneita. Ks. Alakohteet
Kohteeseen on yhdistetty vuoden 2012 inventoinnissa havaitut uunit (A-H, aiemmin kohteessa Verkören) sekä vuoden 2016 inventoinnissa löydetyt uudet uunit. Mittaukset ja kuvaukset ovat vuoden 2016 inventoinnin mukaan.

Välimäki (1000030577) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon Halikon asemanseudulla, Lempolanmäen eteläosassa, Välimäki -nimisellä alueella. Paikallinen asukas löysi kaatuneen puun juurakosta palan tummapintaista keramiikkaa sekä kangaspuiden savisen painon katkelman.
Tarkastuskäynnillä ei voitu havaita selvää kulttuurikerrosta tai esim. nokimaata. Löytökohdalta otettiin talteen kaksi pikkuista palaa palanutta savea.
Vuoden 2017 koekaivausten perusteella paikalla on ollut laaja-alainen asuinpaikka, joka on sijainnut vanhan Lempolanmäen eteläosassa, nykyisen Välimäen alueella. Koekuopista talletettiin mm. rautaniitti, rautakautista keramiikkaa, savikiekon katkelmia, palanutta savea, hioinkiven pala sekä palanutta luuta. Löydöt keskittyivät noin 20-30 cm syvyydellä sijaitsevaan, voimakkaan nokiseen likamaakerrokseen. Nokimaa ja osaan löydöistä liittyvät sekundaariset palojäljet voivat viitata paikalla tapahtuneeseen tulipaloon, joka puolestaan saattaa liittyä asuinpaikan hylkäämiseen. Säilyneitä rakenteita tässä koetutkimuksessa ei havaittu, mutta ehjästä likamaakerroksesta päätellen niitä voisi kuitenkin alueelta olla löydettävissä. Keramiikan perusteella kohde on alustavasti ajoitettavissa keskiseen tai nuorempaan rautakauteen (550/600-1150/1200).

Savinnonmäki 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on Ala-Lemun kylätontti, johon 1400-1500 -luvuilla kuului kaksi taloa. 1400-luvun lopulla toinen taloista testamentattiin Turun tuomiokirkolle ja vuoden 1530 paikkeilla peruutettiin kruunulle. 1500-luvun jälkipuolella molemmat talot olivat jo rälssin omistuksessa. 1600-luvulla toinen taloista menetti rälssioikeutensa ja päätyi Yli-Lemun Greulan ratsutilan augmentiksi. Ala-Lemun kartano muodostettiin vuonna 1763 alkaneessa isojaossa ja tonttimaa siirrettiin, kun uusi kartano rakennettiin. Vanha tonttimaa näkyy ensimmäisen kerran vuoden 1650 kihlakunnankartassa.
Savinnonmäen läpi kulkevan tien itäpäässä aivan metsän rajassa on tien pohjoispuolella nelikulmainen, noin neljä metriä leveä, keskeltä korkeampi kumpare, jonka pinnalla näkyy mm. tiiliä ja pyöreitä, 10-20 cm kokoisia kiviä. Kyseessä on todennäköisesti uunirakenne. Sen kulma on luontaisen maakiven päällä ja tien puoleisen eteläkyljen alla on 160 cm matkalla muutama lohkokivi tasainen pinta tielle päin. Kivissä ei ole poran jälkiä. Maakiven päällä on myös hieman isompi kivi aivan uunin kulmassa ja vastaavankokoisia on myös kolme muuta niin, että paikalla erottuu n. 8x8 m kokoinen nelikulmainen rakenne. Varsinaista kivijalkaa rakenteessa ei ole, vaan rakennus on ilmeisesti tehty 80 x 100 cm kokoisten nurkkakivien varaan. Seinälinjojen suunnat ovat itä-länsi ja pohjois-etelä.
Koska paikalla on pieni törmä, on tie jo ollut olemassa kun rakennus tehtiin. Vanhoissa kartoissa on tällä kohdin rakennuksia 1700-luvun lopun isojakokartoissa. Samoin tien linjaus näkyy siinä. Jäännös ajoittunee 1700-1800 -luvuille, tie voi olla paljon vanhempi - kartanoista ovat ensimmäiset maininnat 1400 -luvulta.

Ristiniittu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lemuntien eteläpuolella, Ristiniittu -nimisen peltoalueen pohjoispuolella on kallionpaljastumia ja niiden mineraalimaiden peittämiä rinteitä. Inventoinnissa alueelta löydettiin rakennuksen kivijalka, kuoppajäänteitä sekä mahdollisesti aitaan tai rajan merkintään liittyviä kivikasoja. Alueella havittiin kasvavan myös sikoangervoa.
Noin 15-20 metriä pellonreunasta pohjoiseen, pienen avokallion alapuolella on rakennuksen kivijalka. Sen havaittu koko on noin 5x4 m ja muoto neliömäinen - vain kolme sivua näyttäisi säilyneen, niistäkin yksi vain osittain. Kasvillisuus haittasi havainnointia. Kivijalka on suurin piirtein lounais-koillis -suuntainen. Se on keskeltä hieman painunut ja itäkulmassa on pienistä pyöreistä kivistä muodostunut keko, joka on todennäköisesti uunin jäännös. Kivijalan lounaisseinä on selkein, se on huolellisesti ladottu kivistä, joiden tasainen kylki on ulospäin. Kiviä on paikoin kahdessa kerroksessa. Seinälinjasta noin 50 cm päässä on luonnonkiviä rivissä koko seinän matkalta. Kyseessä voi olla puutarhan reunakivet tai multapenkkiä rajannut kiveys.

Yli-Lemun kävelytie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Savinnonmäeltä Ylä-Lemun kartanoon johtavan kävelytien Kasarminmäen reunassa kulkevan osuuden kutakuinkin korkeimmalla kohdalla on tien länsipuolella pieneen kallioon tehty leikkaus. Poranjälkiä ei näy ja yhdessä kohtaa on notkopaikka täytetty muutamalla kivellä, jotka on aseteltu tasainen kylki ulospäin samalle tasolle kuin kallion louhittu reuna. Kyseessä on tien rakentamiseen liittyvä louhinta, jolla tietä on tasattu kulkukelpoisemmaksi. Tästä kertoo em. kivitäyttö ja myös tien itäreunaa puutarhan puolelta on tasattu tuomalla paikalle maata. Koordinaatit viittaavat havaitun rakenteen keskipisteeseen; rakenteiden päiden koordinaatit ovat inventointikertomuksessa.
Tie jatkaa Savinnonmäen yli kulkevan, jo vanhimmissa kartoissa näkyvän tien linjausta. Koska se ei näy isojakokartassa, on mahdollista, että se ajoittuu aivan 1700-luvun loppuun tai seuraavan alkuun.

Inkoinen (Montiskala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raision kirkosta 2,2 km lounaaseen. Etäisyys pohjoispuolella kulkevalle valtatie numero 40:lle (E18) on n. 100 metriä. Inkoinen sijaitsee saman nimisessä Raision kaupungin VIII kaupunginosassa.
Raision kaikki kylät ovat todennäköisesti olleet olemassa viimeistään 1200-luvun lopulla. Inkoisten eli alun perin Montiskalan yksinäistalosta ovat ensimmäiset asiakirjatiedot vuodelta 1390. Tuolloin sen omistaja Juhana Inkoinen mainitaan Ruonanojan kalatokeiden osakkaana. Hän omisti taloa vuoteen 1432, minkä jälkeen se joutui kirkollisten laitosten haltuun. Vuoteen 1556 talon nimeksi vakiintui Inkoinen. Se säilyi vuosisatoja yksinäistalona ja palveli lopulta sotilasvirkatalona.
Inkoisten taloon liittyy myös Raision Pyhän Annan dominikaanisen nunnaluostarin hanke. Vuodelta 1432 on ensimmäinen kirjallinen merkintä siitä, että luostarin sijoituspaikaksi suunniteltiin Raisiota. Tuolloin Juhani Inkoinen myi Montiskalan ja muut talonsa Turun piispalle ja tuomiokapitulille ”Raision Pyhän Annan luostarin tarpeisiin”. Mikäli luostaria ei perustettaisi, tulisi talot antaa Turun tuomiokirkon Pyhän Annan alttarille. Seuraavana vuonna erään toisen lahjoituksen yhteydessä mainitaan, että luostarin rakentaminen olisi jo pantu alulle. Kylää ei mainita, mutta on esitetty että Montiskalan rakennukset olisivat olleet hyvä alku luostarille. Sisäpoliittisista syistä johtuen Ruotsin valtaneuvosto päätti perustaa Suomeen birgittalaisluostarin. Naantalin luostari sai vuonna 1443 alun perin Pyhän Annan luostarille kymmenen vuotta aiemmin lahjoitetut talot.
Inkoinen on Raision kaupunkialueen kyljessä säilyneitä kyliä. Inkoisten tilanrakennukset on purettu paikalta 1970-luvulla. Paikalla ei ole näkyvissä rakennusten jäännöksiä. Tontti on toistaiseksi rakentamaton. Ainoastaan sähkömuuntajakaappi on tontin reunalla. Tämä mahdollistaa sen, että kylätontilla on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Knaapinahteen siltarumpu (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltoalueen koillisosassa valtatie 10 länsipuolella. Hämeen härkätien vanhalla linjalla on Aurajokeen laskevan suuren ojan kohdalla ns. Knaapinahteen kivikantinen siltarumpu. Paikalle on merkitty silta Littoisten kylän isojakokarttaan vuodelta 1793. Rumpu inventoitiin jo vuosina 1986-87 tehdyssä Hämeen härkätien inventoinnissa (kohde 11.1.01.) (Masonen ja Heikkinen 1987).
Rummun aukon leveys on 0,90 m ja korkeus 1,20 m. Rummun kaakkoispää on maamassojen alla. Kivet ovat huolellisesti käsiteltyjä ja niissä on poran jälkiä. V:n 1933 siltaluettelon mukaan rummun leveys on ollut 6,10 m (TVL Turun piirin ark. 5:156 siltaluettelo v:lta 1933). Paikalla kasvaa villiintynyttä pusikkoa.
Masosen mukaan Härkätien linjauksella Turusta Hämeenlinnaan ei esiintynyt Ruotsin vallan
aikaisia siltarumpuja, mutta vanhimpien hän katsoo sijaitsevan juuri Liedossa.

Frans (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Uudenkaupungin vesialueen pohjoisosassa aluevesi- ja talousvyöhykerajan lähistöllä.
Paikalla on noin 27 metriä pitkä ja 6,4 metriä leveä moottorialuksen hylky. Hylyn uskotaan oleva ruotsalainen Frans, joka upposi 2.11.1916 saksalaisen sukellusvene U22 upottamana liittyen ensimmäisen maailmasodan tapahtumiin. Fransin lastina upottamishetkellä oli rautatavaraa, separaattoreita, hevosen hokkeja ja kahvia. Hylkyä on arveltu myös ruotsalaiseksi Edward -nimiseksi laivaksi, joka oli rakennettu 1870.
Hylyssä on troolia ja ilmeisesti troolaus on vahingoittunut hylyn ylärakenteita.

Pyykoski (1000030738) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Nousiaisten Alakylässä, keskiaikaisen kirkon itäpuolella ja Vahdontien länsipuolella, tehtiin arkeologinen kaapeliojan valvonta. Valvonnassa havaittiin yksi uusi kiinteä muinaisjäännös. Kyseessä on halkaisijaltaan noin 130 cm kokoinen, keskeltä hieman syvempi, kuoppamainen tulisija, joka on ollut käytössä ennen laidunta edeltävää peltovaihetta. Liedestä oli säilynyt 15-20 cm paksuinen palaneiden kivien kerrostuma. Noin puolet liedestä jäi säilyneenä ojan kaakkoisleikkaukseen, eikä sen yhteydestä havaittu löytöjä.
Rakenne on toistaiseksi ajoittamaton. Terminus post quem saadaan kuitenkin rannansiirtymän perusteella. 16 metrin käyrä Nousiaisten kohdalla tarkoittaa sitä, että liesi on voitu rakentaa aikaisintaan 600-700 vuotta ennen ajanlaskun alkua eli aivan pronssikauden lopussa.

Perkkovuori 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löydetty keväällä 2017 metallinetsinnässä pronssinen miekan väistin, jossa on mm. eläinaiheista koristelua. Löytösyvyys on noin 20-30 cm ja maaperä hiekkaa / moreenia. Löytöpaikka sijaitsee Perkkovuoren kaakkoisrinteellä, metsässä lähellä pellon reunaa. Noin 30 metrin päästä löydettiin rautakautinen kirves (ks. alakohteet; KM 42050: 1).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pläsi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten peruskoulun ja urheilukentän pohjoispuolisella pellolla, Pläsin tilan mailla. Kohteesta on löydetty metallinilmaisimella vuonna 2016 lähekkäin toisiaan mm. ketjunkantaja ja vyön koristehela (KM 41989).
Myöhemmin toimitettiin samalta pellolta vyön hela sekä dirhemi ja sulanutta pronssia (ks. alakohteet; KM 42207). Huhtikuussa 2018 pellolta, satakunta metriä pohjoiseen aikaisemmista löydöistä, saatiin metallinetsinnässä vielä pronssinen ruoskanpallo (kisten; ks. alakohteet). Lisää löytöjä toimitettu syksyllä 2019 ja keväällä 2021.
Löytöalueella tai sen läheisyydessä on mahdollisesti asuinpaikka ja / tai kalmisto. Löytöpaikka on tarkastamatta.

Pappila (1000030849) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee urheilukentän ja Vahdontien eteläpuolella, Jaakkolan tilan pellolla, Pappilan alueella. Peltoalueen halki virtaa pelto-ojaksi suoristettu puro, jonka alajuoksulla on pieniä koskia. Pellolta on vuodesta 2016 lähtien löydetty metallinetsinnässä runsaasti rautakautisia metalliesineitä, pääasiassa myöhäisrautakaudelta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön ilmoituspalvelu Ilpparilla.
Peltoalueen eteläosassa on tarkastuksen alustavan tulkinnan perusteella puron molemmille puolille levittäytyvä asuinpaikka-alue, ja pellon pohjoisosasta tehdyt havainnot viittaavat alueella tai sen läheisyydessä olevaan asuinpaikkaan tai kalmistoon. Pellon pinnassa erottuu tummia läikkiä. Kohteen tulkinta ja laajuus tarkentuvat tarkastusaineistojen tarkemman analyysin myötä.

Malminkadun kolerasairaala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollisesti kaksi rakennusta, mutta ainakin Grubbensin 1864 asemakaavakarttaan merkityistä eteläisempi Malminkadun ja Pakkarinkadun risteysalueella sijaitseva rakennus on merkitty rakennuspiirustukseen vuodelta 1865/1872 kolerasairaalana. Rakennus on sijainnut tontin: kaupunginosa IX, kortteli 7, tontti 3:n luoteissivustalla sijainneeseen rakennukseen nähden hieman poikittain, keskellä nykyistä Malminkatua. Kaupungin ensimmäinen koleraepidemia oli vuonna 1831, jolloin Pakkarinkadun ja Itäharjun kolerahautausmaat perustettiin. Sairaalarakennukset rakennettiin jo tuolloin.
Grubbensin 1864 kartan läntisemmästä rakennuksesta ei kaavaan liittyneessä koekaivauksessa (2020) Puutarhakatu 55:n pihalta ei löydetty kulttuurikerroksia tai rakenteita. Risteysalueen rakennuksen kohdalla on paljon kunnallistekniikkaa, jonka kaivaminen on voinut tuhota sairaalarakennuksen joko kokonaan tai osittain..

Ordenojan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ordenojan kartanon pihapiirin kaakkoispuolella, peltojen ympäröimällä saarekkeella. Kyseessä on autioitunut kylätonttialue, joka nykyisin on hevosten laidunaluetta. Peltosaarekkeella on nähtävissä useita rakennusten perustuksia, joista länsipäässä olevat ovat nuorempia. Itäpuoliskolla on rakennusten perustuksia kahdessa ryhmässä. Alakohteiksi on merkitty joitakin havaintoja, mutta alueella tulisi tehdä tarkempi kartoitus.
Yläneen kartano sai erivapautensa 1200-luvulla. Ordenojan tila kuului kartanoon keskiajalla ja Ordenojan kylä juontaa juurensa keskiajalta. Kylätontilla on ollut 1700-luvulla kaksi Ordenojan lampuotitilaa, jotka yhdistettiin 1800-luvun jälkipuolella Ordenojan kartanoksi. Rakennukset pystytettiin uudelle paikalle. Asiakirjojen mukaan paikalla on ollut 15 eri rakennusta.

Pukkilan pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mynäjoen varrella olevalta peltoalueelta on löytynyt syksyllä 2016 rautakautisia esineiden katkelmia, mm. rannerenkaan ja karhunhammasriipuksen katkelmat. Löydöt tehtiin pellosta, n. 10-30 cm:n syvyydeltä. Paikalla on ortokuvassa tumman maan alue ja pellossa on runsaasti palanutta pronssia.
Alueen eteläosassa tehty vuosina 2019 ja 2021 konekaivun valvontatutkimuksia, joissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Pellon eteläosassa kulkee kaksi vesijohtoa sekä sähkökaapeli.
Kohteella on havaittu toistuvaa laitonta metallinetsintää.

Helkonvuori itä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Jyrkkärinteisen kallioalueen pohjoispäässä on kalliopainauman tehty matala röykkiö, halkaisija 4,5 m ja korkeus 0,5 m. Sen pohjoispuolella on 3 vierekkäin olevaa pientä röykkiötä, korkeus 0,3 – 0,6 m. Pienet röykkiöt näkyvät kallion alapuolelta.

Pihlava 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee kapean korkean kalliokohoaman kaakkoispäässä, se on pitkulainen, mitat ovat n. 11 x 4,5 m, korkeus 0,6m. Sen kaakkoispäässä kivet ovat vierineet rinnettä alas. Röykkiö on sammalen ja jäkälän peittämä. Ympäristö alempana on kivinen. Kohde on merkitty peruskartalle.

Hiittenpiikainrinki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Marippanvuoren laen kallioalueen kaakkoislaidalla, jossa on rakkakivikko. Itäpäässä oleva kehävalli näkyy jo hyvin alemmalta rinteeltä. Sen halkaisija on 17 m, vallin leveys n. 3 m ja korkeus 0,8 – 1,1 m. Raivattu alue sisäpuolella on halkaisijaltaan n. 11 m. Luoteis- ja pohjoispuolella on kaksi rakkakuoppaa, halkaisija 2,5 – 3 m ja syvyys 0,6 – 0,8 m, molemmilla on valli ympärillä. Lisäksi alueella on pieniä röykkiöitä ja aivan itäpäässä n. 5 m pitkä kivivalli.
Vertaillen vastaaviin kivirakenteisiin ja sijainnin puolesta kohdetta voidaan pitää rannansidonnaisena, arvioitu rannankorkeus 10 – 15 m. Silloin, rautakauden loppupuolella, Marippanvuori oli luoto melko kaukana mantereesta. Vastaavia rakenteita on tulkittu kalastajien tukikohdaksi, siihen sopii myös syvät rakkakuopat, jotka olivat ilmeisesti säilytyskuoppia. Kohde on merkitty peruskartalle.

Finni-Pietilä 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Vahdontien eteläpuoliselta peltoalueelta on löydetty syksyllä 2016 pronssinen karhunhammasriipus ja pronssiesineiden katkelmia. Esineet tulivat peltokerroksesta noin 0-30 cm syvyydestä. Samalta peltoalueelta on löydetty metallinetsinnässä muitakin esineitä sekä sulanutta pronssia (ks. alakohteet). Esineitä oli koko peltoalueen laajuudelta.
Saman peltoalueen kaakkoisosasta on havaittu kulttuurimaata ja liesi merkkinä mahdollisesta rautakautisesta asuinpaikasta. Pellon reunassa on myös 2 kuppikiveä. Ks. kohde Finni-Pietilä. Kohteet Finni-Pietilä ja Finni-Pietilä 2 kuulunevat samaan muinaisjäännöskokonaisuuteen.

Näset (Skinnarviksvägen) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kemiönsaaren länsiosassa, (Dragsfjärdin) Skinnarvikin alueella. Arkeologian harrastaja havaitsi aivan Skinnarvikintien laidassa, avoimena olevalla hiekka-alueella, loivassa tienleikkauksessa kivikauteen ajoittuvaa esineistöä. Löydöt olivat hiekkamaan pinnassa. Paikalta löytyi iskoksia, keramiikan paloja ja joitakin palaneita luita. Keramiikka on huokoista, kevyesti naarmutettua ja osin tekstiilipainanteista (Kiukaisten keramiikkaa). Yhdessä reunapalassa on kuoppakoristelua. Luista on pystytty tunnistamaan Turun yliopistossa majavan luu ja kaksi hylkeen luuta.

Nötholmen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Arkeologian harrastajan ilmoittama kohde, joka sijaitsee Nötholmenin saaressa, kallion lakialueella. Röykkiön arvioidut mitat ovat n. 4-5 X 4-5 metriä. Ulkomuoto vastaa pronssikautisia röykkiöitä ja kohteelta on näkymä Gullkronan selälle. Röykkiön juurella on myös toinen, soikean muotoinen pienempi rakenne.

Gunholmen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Arkeologian harrastajan ilmoittama kohde, joka sijaitsee Gunholmenin saaressa, kallion lakialueella. Kyseessä on noin 10 metriä pitkä kivirakenne. Muoto on "laivamainen". Röykkiön toinen pää on kolmiomainen. Rakenne on itä-länsi -suuntainen.

Björklid (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paraisten Korppoossa, Österretaisin alueella, Korppoon pääsaaren Kyrklandetin koillisosassa, Björklid -nimisellä niemellä. Alue on metsämaastoa ja kohteen itäpuolella on yksi asuinrakennus.
Alueelta voitiin havaita kaikkiaan 8 ryssänuunia tai todennäköisiä sellaisia. Osa oli ehjiä tai lähes ehjiä kupoliltaan. Uunit oli rakennettu melko suurista kivistä. Ainakin kaksi rakennetta oli lähes täysin hajonneita ja sammalen vahvasti peittämiä ja siten tulkinnanvaraisia.
Myös viereiseltä Vargklevs uddenin niemellä tunnetaan useita ryssänuuneja.
V. 2018 ilmoituksen perusteella paikalla käytiin uudelleen ja paikannettiin lisää ns. ryssänuuneja. Muutakin funktiota kivirakenteille pohdiskeltiin. Kallion päältä havaittiin kivirinki (66831921/204948), mutta tämä voi olla moderni. Kallioalueen eteläosassa on kivenlohkareiden muodostama suojainen alue, jonka reunassa olevan lohkareen päältä on näkymä kauas.

Kylähuitti (1000031108) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja havaitsi Nousiaisten Kukonharjan alueella tien molemmin puolin tien penkassa ja leikkauksessa, hiekkamaan pinnassa kivikautisia löytöjä: kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, palan mustaa kvartsia, luun palan ja sekä keramiikkaa. Löytöjä oli noin 35 metriä pitkällä alueella. Luun pala on tunnistettu hylkeen luuksi ja keramiikka varhaiskampakeramiikaksi. Kukonharjan alueella tunnetaan myös muita kivikautisia asuinpaikka-alueita.
Tarkastuskäynnillä todettiin, että paikalla oli kaivettu ja syvennetty tien ojia ja tien leikkauksessa pintamaassa näkyi edelleen keramiikkaa sekä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Näitä löytöjä ei tallennettu. Keramiikkaa ja iskoksia oli myös vähäisessä määrin ojien viereen kasatussa maassa. Missään kohdin ei voitu havaita kulttuurikerrosta tms.
Käynnillä kartoitettiin myös ympäröivää maastoa. Läheltä tietä havaittiin arviolta n. 4 x 2 metriä kooltaan oleva kuoppajäännös; se ei välttämättä liity asuinpaikkaan ja sen ajoitus on epäselvä (alakohde). Sen välittömässä läheisyydessä oli rajakivi.

Kallunen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Yläneentiehen rajoittuvalta peltoalueelta, Mynäjoen tuntumasta, sen länsipuolelta löytyi toukokuussa 2017 metallinetsinnässä pronssikoruja tai niiden katkelmia mm. riipus, helmi ja rannekorujen katkelmia. Esineet löytyivät n. 10-20 cm syvyydestä. Lisäksi pellolta löytyi tunnistamattomaksi sulanutta pronssia.
Löytöalueella tai sen läheisyydessä sijainnee rautakautinen kalmisto. Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kruununmaantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Inventointi 2017: Tie on kaksihaarainen. Tieyhteys Laitilasta Kalannin kirkon kautta Uuteenkaupunkiin syntyi viimeistään 1600-luvun alussa ja tieyhteys Vehmaalta Kalannin kirkolla 1600-luvun loppuun mennessä (J, Viertola 1984, Suomen teiden historia).
Vehmaa – Kalanti vanha linjaus on ilmeisesti koko matkan identtinen nykyisen tielinjauksen 1953 kanssa, myös Sirppujoen ylittänyt maansilta on ilmeisesti ollut nykyisen sillan kohdalla. Kalannin ja Laitilan välinen osuus kulki vanhan maantien linjauksella, joka oli käytössä 1950-luvun lopulle saakka, kunnes rakennettiin VT 43 Laitilasta Uuteenkaupunkiin. Linjaus kulkee kirkolta pohjoiseen Sainion kautta ja sieltä itään Puolimatkakallion pohjoispuolella metsäautotienä Kylähiiden kylälle saakka, jossa se jatkuu Kylähiiden kylätienä.
Kruununmaantien vanhaa tienpohja ei liene säilynyt osuudella. Kalannista länteen suuri osa vanhasta tielinjauksesta on tuhoutunut VT 43 rakennusvaiheesta. Ainoastaan Vironkallion mäen koillispuolella on noin 1,1 km pitkä osuus alkuperäistä tienpohjasta säilynyt (Heinilän talosta lounaaseen Mäntyharjun kautta. Vironkallionmäeltä lounaaseen tie kulkee Orivon kylätienlinjauksella Uudenkaupungin rajalle saakka.

Sairinen tuulimylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Vähätalon pohjoispuolella kylätieltä n 20 m pohjoiseen kallioalueella on osittain tuhoutunut vanha kiviperustus, mitat n. 3,5 x 3,5 m. Paikalla oli Sairisen kylän tuulimylly.

Taipale vesimylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Puron mutkan pohjoispuolella on 6 m pitkä ja n. metri leveä myllynränni, joka on jäänyt kuivalle ja kasvanut umpeen. Paikalle on merkitty isojakokarttaan vesimylly, toinen mylly on merkitty saman puron varteen noin 200 m itään, sitä ei ole rakenteita säilynyt; kohdalla on nykyään peltoalue.

Pehtojoki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Uudenkaupungin ja Laitilan rajalla, Pehtojoen sillasta n. 15 m luoteeseen on jokiuoman lounaispuolella n. 5 m pitkä myllynränni ja mahdollisesti perustukseen kuulunut hajotettu kiveys. Isojakokarttaan on merkitty kaksi myllyn paikkaa, josta vain toinen on säilynyt.
Sillasta n. 10 m kaakkoon on joen poikkisuunnassa olevan säätelypadon jäänteet.

Pehtojoki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Alueella on kahden 1700-luvun myllyn jäännökset (säätelypato ja myllyränni) n. 50 m etäisyydellä toisistaan. Molemmat myllyt on merkitty isojakokarttaan. Niiden välissä on resentti, vielä 1900-luvulla toiminut mylly, jonka rakennus on vielä pystyssä (ks. kulttuuriperintökohteet Pehtojoki 3). Myllystä 1 on säilynyt joen poikkisuunnassa oleva säätelypato ja 25 m pitkä myllynränni joen pohjoispuolella; niiden välissä on uudemman myllyn betonipato.
Myllyn 2 paikka sijaitsee uuden myllyn alapuolella, jäljellä on hieman särkynyt säätelypato ja n. 10 m pitkä ränni joen uoman eteläpuolella. Toisin kuin myllyllä 1 ränni ei ole kaivettu uoman viereen, vaan uoman keskelle on tehty joen suuntainen johdinvalli.

Myllyoja (1000031137) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Myllyojan varrella noin 500 m matkalla on ollut 1700-luvulla 6 vesimyllyä: 1 Radansuun kylän mylly (1757 jo purettu), 2 Suurikkalan kylän mylly, 3 Sannaisen ja Kaivolan kylien yhteinen mylly, 4 Villilän rusthollin mylly, 5 Inhamon kylän mylly ja 6 Kaukolan ja Hakoisen kylien yhteinen mylly.
Myllystä 1 näkee vielä osia rännistä ja perustuksesta, kivisillan vieressä on mahdollisesti osia myllyn 2 puretusta perustuksesta. Mylly 3 on jäänyt kivisillan alle. Myllystä 4 on säilynyt perustus ja osa kylmämuuratusta rännistä, sen päällä on tehty puinen silta; myllyistä 5 ja 6 ovat perustukset ja osa rännistä jäljellä. Kivisillan itäpuolella on uudempi myllyrakennus.

Haudonsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Kylän luoteispuolella kallioisella mäellä on tuulimyllyn perustus, mitat 3 x 3 m, kiviperustuksen korkeus on 0,3 m ja leveys 0.6-0,8 m. Rakenne on sammaleen peittämä. Kohde on merkitty v. 1787 isojakokartalle.

Hiidenmäki 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Nummen Hiidenmäestä, Hiidenmäentien ja Mietoistentien risteyksen tuntumassa olevalta omakotitalotontilta löytyi metallinetsinnässä rautakautisia esineitä keväällä 2017. Noin kahden metrin päästä toisistaan löytyi kupurasolki ja sellaisen paloja sekä miekan ponsi. Nämä löytyivät noin 20 metriä talosta itään. Kaikkien kolmen em. esineiden yhteydestä löytäjä havannoi kuopista tummaa hiiltynyttä maata. Ehjän kupurasoljen yhteydestä havaittiin lisäksi keramiikkaa ja palanutta luuta. Em. löytöjen lisäksi noin 20 metriä talosta pohjoiseen löytyi kuolain.
Seulottaessa museolla kupurasolkien ja miekan ponnen yhteydestä talteen otettua maa-ainesta, löydettiin kaikkien esineiden yhteydestä hiilihippuja sekä palaneitten luiden siruja. Ehjän kupurasoljen yhteydessä oli myös pieni keramiikan pala.
Läheltä näitä löytöpaikkoja on aiemmin löydetty leijonasolki talon salaojaa kaivettaessa (kohde Hiidenmäentie). Lisäksi Hiidenmäen kaakkoisosasta tunnetaan mahdollinen kuppikivi ja röykkiö (kohteet Hiidenmäki ja Hiidenmäki 2).
Esa Laukkanen on Hiidenmäentienlöydön kohdalla tuonut inventointikertomuksessaan (2003, 218) esiin, että kysymyksessä voisi olla Kaiselan Postin Hiidenmäki, josta on löydetty mm. miekka, kaularenkaan katkelma, kierresormus, saviastian paloja (KM 10906:1-5).
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Karhunummi (1000031171) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 2,2 km Hirsijärvestä itään olevan Karhunummen loivasti itään laskevassa rinteessä. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Miilu sijaitsee hakkuualueen itälaidalla, se erottuu maastossa matalana kumpareena, jota kiertää oja. Ojasta mitattuna miilun halkaisija on noin 13 metriä. Miilun päällä kasvaa taimikkoa ja vesakkoa. Tästä noin 50 m pohjoiseen toinen miilunpohja, jonka oja on hieman epäsäännöllinen ja se erottuu maastosta varsin huonosti. Pyöreän miilun halkaisija on 14 metriä.

Kistolanpaltta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Muurlan Kistolassa, Muurlanjoen luoteispuolella avautuvalla peltoaukealla, Kistolan kylän läpi pohjoisessa Muurlantiehen yhtyvän tien itäpuolella. Paikalla on laajoja peltoalueita ja maasto on kumpuilevaa. Pellolta, Kistolan kylämäeltä noin 300 m koilliseen, löytyi 2017 inventoinnissa kolme palaa punasavikeramiikkaa. Yhdessä niistä on ns. bolus-koristelua. Paikalla on loivapiirteinen, noin 250 x 70 m laaja kaakko-luodesuuntainen peltoharjanne, jota tarkasteltiin inventoinnissa mahdollisen kivikautisen asuinpaikan toivossa. Maalaji kumpareen päällä on hiekkaa, alempana rinteessä se muuttuu savisemmaksi. Paikan päällä vaikutti siltä, että kumpareen eteläreunaa olisi joskus hieman tasoitettu ja se sopisi rakennuksen sijaintipaikaksi. Kumpareen itäosa oli ummessa, joten sitä ei päästy tarkastelemaan.
Vanhimmalla historiallisella kartalla vuodelta 1832 alueelle ei ole merkitty rakennuksia. Paikka sijaitsee kuitenkin niin lähellä Kistolan keskiaikaista kylätonttia, missä on ollut jopa kahdeksan tilaa 1560-luvulla ja jonka sijaintia ei ole kyetty vielä kunnolla selvittämään, että kohde otetaan mukaan suojelun piiriin. Kohteesta noin 250 m lounaaseen sijaitsee myös kivikautinen löytöpaikka Pangi.

Turun linnan tiilisali (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vuodelta 1557 on tieto, että Aurajoen itärannalle rakennettiin tiiliuuni. Sen rakentamiseen käytettiin noin 30 000 tiiltä ja 33 lästiä kalkkia ja 450 kattolautaa. Uunin yhteyteen rakennettiin tiililato. Lähteissä mainitaan jopa tiilivene, jolla tiiliä kuljetettiin linnaan. Tiilisalin yhteyteen perustettiin myös ruukuntekijän paja, kruksal, vuonna 1561.Ks. Gardberg 1959. Tiilisali tuhoutui kaupunkipalossa 1593, mutta sen toiminta jatkui pitkään sen jälkeenkin. Ks. Nikula 1987.
Ns. venäläisessä kartassa (1743) erottuu pitkä rakennus, joka voi olla tiilisali tai kuivatuslato sekä muita pienempiä rakennuksia, jotka voivat liittyä tiiliruukkiin. Karttaan on myös mahdollisesti merkitty tiiliuunin paikka. Nämä näyttävät sijaitsevan nykyisen Sotalaistenkadun kohdalla.
Vuoden 1780 (Stålström) karttaan Sotalaisten peltojen lounaispuolelle on merkitty Tegelsalen, joka näyttää sijoittuvan nykyisen Sotalaistenkadun tienoille.
Vuoden 1785 karttaan on merkitty pitkä, kapea rakennus, joka liittyy todennäköisesti tiiliruukkiin, ja se näyttää sijoittuvan nykyisen Martinkadun ja Itäisen Rantakadun risteyksen saakka, ja tiiliruukkiin kuuluva maa-alue näyttää ulottuvan Martinkatu 2-4, tontin 12 alueelle. Vuonna 2017 tontilla tehdyssä valvonnassa ei kuitenkaan löydetty varmoja merkkejä tiilitehtaan toiminnasta.
Vuoden 1786 karttaan on merkitty tupakkaviljelmiä, Sotalaisten pelto ja Tegelsalen. Vuoden 1808 kartassa on nykyiseltä Martinkadulta Sotalaisten kadun lounaispuolelle ulottuva kaupungin teolliseen toimintaan viittaava ’Upplags plats’.
Muinaisjäännöksen aluerajaus on tehty 1785 kartan perusteella. Alue on tiheään rakennettu ja tiilisali suurelta osin todennäköisesti sen seurauksena tuhoutunut, mutta kaduilla ja sisäpihoilla saattaa olla säilyneitä osia.
2022 koetutkimuksissa Martinkatu 2-4 tontilta löydettiin tiilimurskaa, kokonsa puolesta 1500-luvulle ajoittuvia tiiliä ja kalkkikiven kappaleita, jotka viittaavat ruukin toimintaan ja alueella tapahtuneeseen kalkin polttoon.
Alueen koillista rajaa tarkennettiin 2022 tehtyjen koekaivausten havaintojen perusteella.

Siitoonjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suomusjärven Vähänummella, Turunväylästä noin 210 m etelään, Siitoonjärven ja Lahnajärven välisellä alueella. Paikalla on Siitoonjärven pohjoisrannalle johtava mökkitie, jonka itäreunalle on peruskartalle merkitty tervahauta. Inventoinnissa 2017 todettiin, että kyseessä on hiilimiilu eikä tervahauta. Loivapiirteinen miiluhauta on halkaisijaltaan noin 10 m ja sitä kiertää kehämäinen ojakaivanto. Haudan ympärillä kasvaa havupuumetsää ja maalaji paikalla on hiekkaa. Peruskartan tervahauta merkintä on hieman virheellinen, se osoittaa noin 30 metriä etelämpään kuin mitä miilu on. Miilusta noin 50 metriä pohjoiseen tien vieressä näkyi myös hiili- ja nokipitoista hiekkaa, mahdollisesti siinäkin on ollut miilu, mutta se on tuhoutunut.

Palppa VII (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee melko tasaisella peltoalueella heti kantatien 43 kaakkoisreunan ojan luiskan kaakkoispuolella. Alueelle kaivetuissa kuopissa todettiin tummaa maata ja rautakauteen ajoittunevia löytöjä. Löytöaineistoon kuuluu savitiivistettä, mahdollista rautakauden keramiikkaa sekä ihmisen muovaamia kvartsinpaloja. Aineisto vastaa täysin samalla kohdalla tien toisella puolella olevan rautakautisen asuinpaikan Palppa VI löytöaineistoa. Todennäköisesti kyseessä on yksi laaja-alainen asuinpaikka, jonka kantatie 43 on aikanaan halkaissut.

Melkkilä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Melkkilän pihapiiristä etelään, kalliorinteeltä löytyi metallinpaljastimella lukuisia rautakauteen ajoittuvia esineitä. Alueen poikki on kuljetettu hevosia ja niiden kaviourassa näkyi myös löytöjä. Kohteeseen liittyy mahdollisesti kivirakenteita, tosin samalla mäellä on myös nuorempia rakennuksen pohjia.

Hakamäki (1000031468) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsäisellä alueella, korkeimmalla kohdalla kallion päällä on matala kiviröykkiö, jonka kivien joukosta löytyi vuonna 2017 metallinpaljastimella hevosenkenkäsolki ja kaksi leijonasolkea (KM 41867: 1 - 3). Röykkiö on kooltaan noin 5 x 6 metriä. Eteläosassa kivet muodostavat suoran linjan, muualla kivet ovat hajanaisesti ja melko irtonaisia. Röykkiön lounaislaidalta havaittiin vuonna 2023 tuulenkaato, josta löytyi palanutta luuta.

Takasaarenmäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Peltojen ympäröimän kohouman päältä, metsästä, hiekkaisesta maaperästä löytyi metallinetsinnässä rautaisia niittejä ja noin kymmenen metrin päästa kirveen terä. Maassa näkyi myös savitiivisteen kappaleita.
Metsäsaarekkeessa on tummaksi värjäytynyttä maata, kiviä ja 10 x 10 metrin alue, jossa on rautaa.

Ihoden kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartan mukaan Ihoden kylässä oli vanhan Turku-­Rauma ­tien koillispuolella
neljä asuintonttia ja lounaispuolella kahdeksan. Lounaispuoleinen alue on nykyään tilakes­kusta ja kokonaisuudessaan asuinkäytössä, kaksi luoteisinta tonttia on nykyään risteysalueella pääasiassa tien ja pyörätien alla, mutta koillispuoleisista
kaksi kylätonttia (Salvi H ja K) on nykyisin rakentamattomalla alueella. Näiden osalta on huomioitava, että koululta tuleva tie on vielä 1984 kulkenut tonttialueen läntisimmän kulman yli, ja että keskellä on ollut talo. Sen jäljiltä kylätontilla kasvaa vanhoja omenapuita ja puutarhakas­veja, lisäksi tontilla on betonirakenteisen rehusiilon tms. jäännös. Tontti vaikuttaa edel­leen olevan ainakin osittain hoidettu ja puutarhakäytössä.
Kuitenkin kellari 1:n itäpuolella olevasta myyrän kasasta poimittiin talteen
liitupiipun varsi. Lisäksi esiin tulleessa tummassa mullassa oli runsaasti tiilenmuruja. Tiilenmuruja näkyi myös muutama otetussa kairanäytteessä tontin kaakkoisosassa, joissa tumma humuksen sekainen hiekkamaa ulottui ainakin 40 sentin syvyyteen.
Lisäksi tontilta dokumentoitiin seuraavat nuoremmat historiallisen ajan rakenteet:
Kylätontin itäkulmassa on holvattu kivikellari 1 viereisen tontin talon länsipäädystä, noin kaksi metriä länteen. Oviaukko itään eli taloon päin. Kivikellarin katto on purettu. Kellarin sisämitat ovat noin 3 x 4 metriä. Seinän pak­suus noin 1,5 metriä. Kellari on tehty kylmämuuraamalla isoista lohkokivistä. Kivissä ei näy poranjälkiä.
Kivikellari 2:n ulkomitat noin 7 x 8 metriä, korkeus noin kaksi metriä. Kellarin oviaukko on ete­lään ja sen etuseinä betonoitu. Sisälle ei voi mennä romahdusvaaran takia.
Kaksi kivirykkiötä, joista pohjoisempi on tammen juurella ja kooltaan 2 x 5 metriä, korkeudeltaan noin 0,6 metriä. Röykkiön reunassa ja päällä on isompia kiviä. Toinen röykkiö on edellisestä noin puoli metriä etelään ja on kooltaan noin 3 x 4 metriä, korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Röykkiöt vaikuttavat raivaus­ tai viljelyröykkiöiltä ja ne ovat hieman aitamaisia.
Kiviaita on S-N -suuntainen ja mitoiltaan 1,5 x 7 metriä, korkeus noin 0,7 metriä. Aita on huonotekoinen ja jatkuu katkonaisesti kahdelle edellä mainitulle röykkiölle asti.

Lemmenkuja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivikellari tien risteyksessä. Täysin ehjä, ainoastaan ovi puuttuu. Tehty kylmämuuraa­malla luonnonkivistä. Sisämitat 1,9 x 2,7 metriä, korkeus 1,6 metriä. Oviaukko kaakkoon päin. Oviaukon leveys noin metrin, korkeus noin 1,3 metriä. Muurin paksuus
oviaukon kohdalla on 1,4 metriä.
Kaavaselosteessa lainatun rakennusinventoinnin mukaan kyseessä on 1800-­luvulle
ajoittuva torpan kivikellari.

Kaurila 3 (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkauksia silokallion reunassa. Jäkälän ja sammalen alla voi olla enemmänkin hakkauksia. Erottuvat merkinnät ovat 1847 S ja 1823 E (E-kirjaimen sakarat vasemmalle). Paikan vieressä on ollut tuulimylly, josta ei ole enää mitään jäljellä.

Ihoden myllyt (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on ollut kaksi tuulimyllyä, jotka on merkitty 1700-luvun karttaan. Alueeseen liittyy kaksi kellaria, joista toinen on maahan kaivettu kuoppa (2 X 4 metriä) ja toinen katoton kivikellari (3,3 x 3,3 metriä). Pellon reunassa on neljä myllynkiveä. Läheinen kalliohakkaus on erillisenä kohteena, mutta on osa kokonaisuutta. Myllyistä ei ole jäänteitä, mutta niiden sijaintipaikkojen läheisyydessä on joitakin rakenteita.

Nihattulanpuolenpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mynäjoen länsipuolisella jokivarsipellolla maasto on tasainen, mutta laskee loivasti joen rannan tuntumassa. Maanmittauslaitoksen ortoilmakuvassa erottuu pellossa tummanharmaa maaperäjälki. Pintapoiminnassa havaittiin kynnön maanpinnalle nostamaa nokimaata, palanutta savitiivistettä, erilaisia rautakautisia saviastianpaloja ja palanutta luuta. Pellon pinnassa oli myös joitakin historiallisen ajan löytöjä. Nuorapainanteella koristellun saviastianpalan perusteella kohteella on ollut asutusta ainakin viikinkiajalla.
Toinen löytökeskittymä todettiin noin 100 metriä edellisestä länteen. Sen kohdalta löydettiin rautakautisia saviastianpaloja ja palanutta savea sekä hiilensekaista maata.
Ennen muinaisjäännösaluerajauksen asettamista ja rauhoitusta kohteesta on saatu kansainvaellusaikainen metallinetsinlöytö, Salin I -tyylillä koristellun reliefisoljen katkelma (KM 43143:1).

Nihattulanpuolenpelto 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee pellosta nousevalla metsäsaarekkeella, jonka rinteille on kasattu suuri määrä kiviä ympäristöstä. Kuppikivi sijaitsee kumpareen laella. Se on noin 2 x 3 x 1 metrin kokoinen maakivi, jonka päällä on yksi noin 5 cm leveä ja 2 cm syvä kuppi. Kivi on osin sammalen ja maan peittämä ja kuppeja voi olla siinä enemmänkin. Metsäsaarekkeen vierestä on löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus (alakohde).

Pyölinpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Uskelanjoen kaakkoisella rantatörmällä. Maasto on peltoa, joka laskee jyrkästi jokeen rannan tuntumassa. Asuinpaikan kohdalla on hieman loivempi kohta rantatörmässä. Maanmittauslaitoksen ortoilmakuvassa havaittiin kaksi tummanharmaata maaperäjälkeä. Pohjoisemman maaperäjäljen kohdalla oli epämääräistä keraamista materiaalia, ehkä hyvin murentuneita tiilenpaloja ja nokimaata. Läikän eteläpuolelta löytyi pellosta rautakautisten saviastioiden paloja ja palanutta savea. Löydöistä noin 100 metriä etelään havaittiin pellon pinnassa runsaasti palanutta tiivistesavea. Asuinpaikasta noin 200 metriä kaakkoon havaittiin toinen tumma läikkä, jonka alueella oli runsaasti kuonaantunutta keraamista materiaalia. Kyseessä on todennäköisesti valmistuspaikka.

Pyölinpelto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Maanmittauslaitoksen ortoilmakuvasta havaittiin Anjalan kylän ja Uskelanjoen välissä olevassa pellossa tummanharmaa läikkä, jonka alueelta todettiin runsaasti kuonaantunutta keraamista materiaalia. Kyseessä on todennäköisesti valmistuspaikka, mutta sen ajoitus on epäselvä. Historiallisiin karttoihin ei ole merkitty rakennuksia paikalle.

Silpasmäen linna (Puolustusvarustukset)
Esihistoriallinen; Silpasmäki on noin 80 metrin korkeuteen merenpinnasta kohoava jyrkkäpiirteinen kalliokukkula, joka kohoaa Karjaskylän ja sen vierestä virtaavan Myllyojan itäpuolella. Silpasmäen länsipuolella on peltoja, itäpuolella metsämaata. Silpasmäellä kasvaa
havupuuvaltaista metsää. Mäen pohjois-, länsi- ja eteläreunat ovat jyrkänteiset.
Itäpuolen kapeaa kulkureittiä tukkimaan on rakennettu kaksi melko lyhyttä mutta selvää kivenlohkareista rakennettua kivivallia. Ne on sijoitettu taktisesti sopiviin kohtiin mäen linnoittamisen kannalta. Laen kaakkois- ja koillisreunoilla oli myös parissa kohtaa kivijätteitä, jotka saattavat olla jäännöksiä vallirakenteista. Ulompi valli on noin 15 metriä pitkä ja koottu suurista kivenlohkareista. Sisempi valli noin 20 metriä pitkä ja koottu pienemmistä lohkareista. Ulomman vallin itäreunaan tehtiin koepisto, jossa havaittiin puuhiilen paloja turpeen ja humuksen alaisessa mineraalimaassa.
Silpasmäen huipusta noin 100 metriä etelään kohoaa pieni ja hieman matalampi huippu, joka käytiin myös tarkastamassa. Sen laelle on nouseminen vain koillis- ja itäpuolelta.
Koillis- ja itäpuolen laenharjalla havaittiin ihmistekoisen lohkarekivivallin jäännös, joka kiertää lakea noin 20 metrin matkalla. Koillisreunastaan kivivalli on romahtanut rinteeseen.
Metallinetsimellä ei Silpasmäen alueelta löytynyt kuin modernia metallijätettä.
Inventointihavaintojen perusteella Silpasmäki todettiin linnavuoreksi, jolla on kaksi linnoitettua huippua. Kohteen ajoitus jäi esinelöytöjen puuttuessa selvittämättä, mutta vastaavien kohteiden ja lähiympäristön muinaisjäännösten perusteella muinaislinna on pronssi- tai rautakautinen.

Kosken silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Silta sijaitsee Kaarinan Piikkiön Rungossa. Silta ylittää Pukkilanjoen. Suuri rantatie (ns. Kuninkaan tie) periytyy keskiajalta, jolloin se yhdisti Turun ja Viipurin kulkien Suomen rannikon tuntumassa. Tien alkuperä on siis keskiajalla, mutta Kosken kivisilta ei ole niin vanha. Todennäköisesti sillat ovat olleet keskiajalla ja historiallisen ajan alkupuolella puurakenteisia. Kivestä rakennetut sillat alkoivat yleistyä 1700-luvulla. Kosken silta lienee rakennettu vuoden 1826 jälkeen.
Kosken kaarisilta on tehty harmaakivestä, se on noin kuusi metriä leveä ja noin 12 metriä pitkä. Se on perustettu osittain kallion päälle. Sillan molemmin puolin on siltarakenteeseen upotetut luonnonkiviset kaidepilarit. Silta ei ole enää käytössä ja se on mitä todennäköisimmin yli 100 vuotta vanha, joten se on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
Vuonna 2023 havaittiin, että sillan luoteiskulman päälle on valunut viereiseltä tontilta täyttömaata.

Kalmanloukas 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivistä koottu pyöreä rinki, jonka halkaisija on noin 8 metriä. Ringin keskellä on muutamia kookkaampia kiviä ja sen luoteisosassa on kivilatomusta. Kiveys on yhden kerroksen korkuinen ja isojen kivien lomassa on pienempiä kiviä. Rinkiä on käytetty kukkapenkkinä. Tarinoiden mukaan kyseessä olisi käräjärinki.

Lautela 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinpaljastimella rautaesineitä yhdestä rykelmästä. Muutoin savisella pellolla, esineiden löytöpaikalla, on 20 cm paksuudelta hiilensekaista tummaa hiekkaa, jonka alla on vaaleamman hiekan kerros.

Kaarninko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Halkkoaukkoon laskevan Hirvijoen suun etelärannalla Kaarningon mäen pohjoispäässä, maaperä on kallioista, puusto on lehtipuuvaltaista. Maasto laskee suhteellisen jyrkästi joelle. Paikalla on talon perustuksen jäänteitä, kaksi kiviaitaa ja kaivon jäännös. Talo on sijainnut suojaisella paikalla kalliokohoamien välissä.
Rakennuksen perustuksen jäänteitä on kaksi ja niiden etäisyys toisistaan on 23 m. Ne ovat n. 2 m halkaisijaltaan, yli metrin korkuisia suorakulmaisen muotoisia ja ladottuja n. 20-50 cm halkaisijoiltaan olevista kivistä. Eteläisemmässä esiintyi kairauksessa hiiltä. Pohjoisempi perustus sijaitsee kalliokielekkeen reunalla, sen vieressä on modernin lieden jäännökset ja tiiliskiven kappaleita. Läntisempi kiviaita on n. 22 m pitkä ja n. 40-50 cm korkea, itäisempi aita on n. 7 m pitkä, n. 1,5 m leveä ja ladottu osin isojen maakivien päälle. Kaivon jäänne on hieman yli metri läpimitaltaan, sen pohja ei tuntunut kairalla tunnustelemalla, joten sitä ei ole ainakaan kokonaan peitetty ja nykyisin syvyyttä sillä lienee yli metri, tarkastushetkellä vesi ylsi reunoille asti, kivetyt seinämät ovat ainakin osin romahtaneet.
Kaarningon torppa on perustettu Ajosenpään kylään 1830-luvulla. Torppa oli olemassa vielä 1870 (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 85-86). Kaarninkon talo sijaitsee saman mäen eteläpäässä. Kysymyksessä on Ajosenpään kylän ulkopalstalle perustettu talo, joka on merkitty maarekisteriin 1804.

Tenhola (1000031660) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oukkulanlahden pohjoispuolella nykyisestä tilan päärakennuksesta n. 100 m koilliseen sijaitsevalla matalalla mäellä, mäen halki johtaa ajotie tilan pihaan. Puusto on harvaa varttunutta lehtimetsää, maaperä on kivikkoista, lähistöllä esiintyy kallioita. Ensimmäinen maininta Tenholan tilasta on vuodelta 1380. Aateliskartanona tila mainitaan keskiajalla. 1500-luvulla oli kaksi rälssitilaa, jotka myöhemmin yhdistyivät. Vanha kartano on sijainnut nykyisestä kartanosta n. 100 m pohjoiseen. Uusi asuinkartano sijaitsi nykyisellä paikallaan viimeistään vuonna 1684. Vanhimmat säilyneet ulkorakennukset ovat kaksi kivikellaria, jotka on tehty vuosin 1674 ja 1683 välisenä aikana (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 134-135).
2017: Mäen korkeimmalla kohdalla on tulisijan jäännös, joka erottuu n. 2 m halkaisijaltaan olevana matalana kasvillisuuden peittämänä kumpuna, kairauksessa todettiin hiiltä. Sen lähiympäristössä on maan pinnalla joitakin yli 50 cm halkaisijoiltaan olevia kiviä, jotka ovat mahdollisesti kuuluneet rakennuksen perustukseen, joitakin kiviä tuntuu myös pintakasvillisuuden alla. Noin 22 m tulisijan jäännöksestä itään talolle johtavan tien reunamilla on paikoin irtonaisesti kiviä, jotka voivat liittyä tien tekemiseen. Vuoden 1808 isojakokartan mukaan tilan rakennuksia oli myös talolle johtavan ajotien ja itään johtavan tien pohjoispuolella. Näiltä alueilta ei löytynyt pintapuolisessa tarkastuksessa tai kairatessa esim. kivikeskittymiä tai hiiltä.
Kohde on rajattu Lemun kulttuurimaisema ja vanhan rakennuskanta -kirjassa esitettyjen tietojen mukaan, jotka perustavat mm. 1700-luvun isojakokarttoihin sekä nyt tehtyjen maastohavaintoihin perusteella.

Äijälä (1000031670) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen kartta-aineiston (kuninkaankartasto) perusteella Äijälän tila on sijainnut viimeistään 1700-luvulta saakka samalla pienellä moreeni- ja kalliopohjaisella mäellä. Äijälän pihapiirissä sijaitsee suojeltu päärakennus vuodelta 1867, 1905 rakennettu syytinkiasunto, alustalaisten asuinrakennuksia ja useita ulkorakennuksia 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta jotka keskittyvät pihan luoteis- ja eteläosiin. Lukuun ottamatta Äijälän tonttia ja sen länsipuolella sijaitsevaa pientä latomäkeä, kohteen lähiympäristö on ollut kauttaaltaan märkää, savipohjaista, avo-ojitettua peltoa. Lähin vesireitti on alle kilometrin päässä lännessä virtaava Krapuoja. Kohde sijaitsee valtakunnallisesti arvokkaalla maisema-alueella.
Halikonrinteen kaava-alueen (Märyn liittymän yritysalueen laajentaminen) inventoinnissa Äijälän tilalta ja sitä ympäröviltä peltoalueilta löytyi vuonna 2017 uudemman ajan materiaalia, kuten nauloja, fajanssia, lasia, posliinia ja tiiltä tai tarkemmin ajoittamatonta palanutta savea. Lisäksi pellolle, noin 100 m Äijälän päärakennuksesta koilliseen tehdystä koekuopasta löytyi pieni pala mahdollisesti rautakautista keramiikkaa (KM 41400:1). Vuonna 2021, uuden yritysalueen työmaalta Äijälän tilan länsi- ja luoteispuolen entisiltä peltoalueilta otettiin talteen metallinpaljastinlöytöinä muutamia rautakautisia esineen katkelmia sekä runsaasti nuorempaa metalliesineistöä. Em. löytöaineiston perusteella toiminta Äijälän tilalla ja sen lähiympäristössä juontaa juurensa rautakaudelta.

Rästäsmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Omakotitaloalueella pihateiden risteyksessä n. 3 x 5 m kokoinen kalliopaljastuma jonka pinnalla muutama matala kuppi. Arkeologian harrastajan löytämä kohde.

Pajamäki (1000031808) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pyöreähkö 150 x 160 x 100 cm kokoinen maakivi, jonka laki on kalteva. Kivessä on yksi iso kuppi, jonka halkaisija on n. 9 cm ja syvyys 4,5 cm.
Alueella on ollut Nautelan muonamiehen torppia, joista on nähtävissä perustuksia.

Toravuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyyntikuoppa sijaitsee Metsä-Sylttylässä, kesannolla olevan pellon reunassa olevalla metsäisellä nimekkeellä. Niemekkeen luoteisosa on kallioista, mutta kaakkoiskärki on hiekkaisempaa. Paikalla havaittiin noin 3 x 3 metrin kokoinen ja noin metrin syvyinen kaivanto, jonka reunat ovat murtuneet kaivannon sisäpuolelle. Kuopan pohjalla on raivausjätettä sekä jonkin verran muovia yms. roskaa. Kaivannon ympärillä on 70-100 cm levyinen valli.
Toravuoren vanhalta isännältä saadun tiedon mukaan kyseessä on Toravuoren mailla ollut susiansa.

Kyläpuotula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on tehty metallinpaljastimella kolmisenkymmentä pääasiassa rautakauteen ajoittuvaa löytöä, mm. solkia, helmiä, dirhemin katkelma, tulusrauta, jne. Talojen läheisyydestä on löytynyt kivihioin, kvartsin ja piin kappaleita ym. Löydöt: KM 41563: 1 - 31; KM 41584: 1 - 5; KM 42311: 1.

Pappilanpelto (1000031894) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Varsinais-Suomen rautakautiset asuinpaikat ilmakuvissa -inventointiprojektissa tarkastettiin kohde, jossa rautakautisia saviastianpaloja havaittiin pellossa noin 50 x 100 metrin kokoisella alalla. Saviastianpalat muistuttavat lähinnä rautakauden karkeaa käyttökeramiikkaa. Löydöt viittaavat siihen, että paikalla on sijainnut rautakautinen asuinpaikka, jonka kulttuurikerrokset ovat ainakin pintaosiltaan sekoittuneet kyntökerrokseen.

Lautela 4 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde erottuu viistoilmakuvassa kasvillisuusanomaliana. Anomalian kohdalta löytyi inventoinnin yhteydessä rautakautisia saviastianpaloja ja palaneen saven, todennäköisesti savitiivisteen, kappaleita. Saviastianpalat muistuttavat lähinnä rautakauden karkeaa käyttökeramiikkaa. Löydöt ja havainnot viittaavat rautakautiseen asuinpaikkaan.

Ruissalo Nordkap (Taide)
Historiallinen; Rantakalliossa useita kalliohakkauksia. Ainakin yksi jatulintarha tai muu spiraaliympyrä, halkaisija n. 40 cm. Hakkauksen päällä hidaskasvuista jäkälää, minkä perusteella vanhempaa perua. Hakkauksen uran leveys noin 0,5 cm ja niitä on 2-3 cm välein spiraalina. Tästä noin 20 cm etäisyydellä on neljä hannunvaakunakuviota noin 40 cm pitkällä ja 15-20 cm leveällä alueella. Myös näiden päällä jäkälää. Rannan puolella kalliossa nimikirjaimet A ja L (?) ja niiden yläpuolella vuosiluku 1828 (?), tältä kohtaa kallio rapautunut ja urat karheita, mutta fontistä päätellen voi olla vanha. Kalliolla pidetty tulta. Paikalta löytyy todennäköisesti hakkauksia lisää. Hakkaukset ovat melko lähellä rantaa, karkeana arviona kohta olisi ollut veden alla suunnilleen 1700-luvulla vielä. Salmi on ollut hyvä kalastuspaikka. Osa hakkauksista liittynee Ruissalon huvila- ja vapaa-ajanviettoon. Löydetty yleisövihjeen perusteella. Paikalla käytiin löytäjän kanssa 11.1.2018.

Högbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Muinaisrantakivikon kivistä on kylmämuurattu aitamaista/vallimaista rakennelmaa keskelle rinnettä. Latomuksen takana (ylärinteessä) on kivistä muodostettu jonkinlaisia "suojia".

Taalintehtaan hiiliuunit (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Daniel Faxell perusti Taalin masuunin vuonna 1686. Ensimmäinen hiiliuuni rakennettiin vuonna 1836. Hiiliuuneissa valmistettiin puuhiiltä masuunin käyttöön. Uunit rakennettiin slagitiilestä. Enimmillään paikalla on ollut 26 hiiliuunia. Niitä on säilyneenä on 11 kappaletta ja niissä on 1990-luvulla rakennetut puukatot (vuoden 2019 tilanne). Uunien kunto on hyvin vaihteleva ja niitä on korjattu useissa eri vaiheissa.
Kohteen aluerajaus tehty 1868 kartan perusteella ja aluetta pienennetty sen mukaan, miten ilmakuvan perusteella arvioitu tuhoutuneeksi. (2021)

Kukkarokivi (1000032141) (Taide)
Historiallinen; Kukkarokivi on Ruissalon luoteisrannan tuntumassa sijaitseva siirtolohkare. Siihen on hakattu/kaiverrettu mm. kirjaimet AR Koristeellinen S ja vuosiluku 1882. Toinen kaiverrus on vuodelta 1943.
Tarinan mukaan jättiläinen aikoi tuhota kivellä Raision kirkon.

Hornin kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kärkän kartanoon kuulunut Hornin kellari. Tynnyriholvatun tiilikellarin raunio. Säilynyt osa mitoiltaan n. 6 x 3 x 2 m. Kärkän kartano sijaitsi Kärkänmäen etelärinteellä 1600-1700-lukujen aikaan. Kärkämäellä ja joen rannassa eri-ikäisten rakennusten perustojen jäänteitä (vuoden 1878 Senaatinkarttaan paikalle merkitty rakennuksia). Vuoden 1925 lohkomiskartassa tila jo autioitunut.
Kohde mainittu Väinö Kallion v. 1910 ilmestyneessä teoksessa "Salon seutu".

Iso-Kaskinen (Taide)
Historiallinen; Iso-Kaskisen rantakalliossa on hakkauksia. Hakkauksissa on 1800-luvun vuosilukuja, nimikirjaimia, nimiä ja symboleita. Osa hakkauksista on jäänyt jäkälän peittämäksi.

Hämölä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Vastapäätä Mynämäen keskiaikaista kivikirkkoa, Mynäjoen länsirannalla sijaitsevalta peltoalueelta löydetty metallinpaljastimella vuosina 2017 ja 2022 rautakautista esineistöä, hopearaha- ja pilkkohopeakätkö sekä saviastian palanen.

Kuuvannokka 2 (Taide)
Historiallinen; Kalliossa havaittiin numerot 187, linnun kuva, kaksi pyöreää syvennystä ja reikä, johon ilmoittajan mukaan on vene kiinnitetty rautatangolla. Ilmoittaja uskoo linnun ja kuoppien liittyvän lintujen munien keräilyyn. Linnunmunat olivat aikanaan saaristolaisille tärkeä ravinnon lähde kalan ohella.

Panginpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Maasto on Hirvijoen luoteispuolista jokivarsipeltoa, joka laskee loivasti kohti jokirantaa.
Aino Nissinaho ja Anna-Kaisa Sjölund/Turun yliopisto ovat vuoden 1993 inventoinnissa löytäneet paikalta rautakautista keramiikkaa, kvartsi- ja kivilaji-iskokset sekä vuoden 1724 rahan.
Maanmittauslaitoksen ortoilmakuvasta havaittiin vuonna 2017 pellossa näkyvä maaperäjälki, jonka kohdalla suoritettiin pintapoimintaa huhtikuussa 2017. Maaperäjäljen kohdalta löytyi saviastian paloja (rautakauden karkeaa käyttökeramiikkaa), palanutta savea, palanutta luuta ja porfyyri-iskos. Pellon pinnassa erottui paikoin peltomultaan sekoittunutta nokimaata.
Kohde tulkittiin rautakautiseksi asuinpaikaksi. Porfyyri-iskosten perusteella paikalla on saattanut olla ihmistoimintaa jo pronssikauden puolella, mikä on mahdollista myös rannansiirtyminen huomioiden. Kohteen laajuus määriteltiin pintalöytöjen ja ortokuvassa näkyvän maaperäjäljen mukaan.

Peuras (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rinteen reunassa on kookkaista kivistä moudostuva maansekainen röykkiö. Tästä noin 9 metrin päässä on 1,5 metriä syvä kuoppa. Kuopan vieressä on pienempi kiviröykkiö. Näiden rakenteiden ympärillä maassa on siellä täällä hiiltä. Kyseessä on jonkinlainen valmistuspaikka.

Kotkoja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Ympäristö on Sievolan kylämäen eteläpuolista peltomaata, joka rajautuu pohjoisessa rautatiehen ja etelässä Kotkojaan. Muinaisjäännöksen kohdalla maa kohoaa loivasti muodostaen paikalle etelään ja kaakkoon laskevan rinteen. Paikka on sijainnut suurimman osan pronssi- ja rautakaudesta merenrannassa tai sen tuntumassa. Rautakauden loppuun mennessä meri on jo ehtinyt vetäytyä kauemmaksi, mutta Paimionjoen suu on sijainnut silloinkin vain noin kahden kilometrin päässä.
Pintapoiminnassa löydettiin maaperäjäljen kohdalta esihistoriallisten saviastioiden paloja, jotka muistuttavat lähinnä rautakauden karkeaa käyttökeramiikkaa.
Pintapoiminnassa löytyi kohteelta ja sen ympäristöstä myös melko paljon historiallisen ajan esineistöä. Kohteen itäreunasta itäkaakkoon noin 50 metriä on sijainnut asuinrakennus vuoden 1879 senaatin kartan mukaan, ja vielä vuoden 1902 Sievolan jakokunnan isojaontäydennyskartassa (A77:96/36-137) samalle paikalle on merkitty pieni tonttimaa, muttei enää rakennuksia. Vuoden 1902 kartan mukaan kohteen yli on kulkenut peltotie Sievolan kylämäeltä Marjavuoreen.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Kohde sijaitsee Paimion keskustasta noin kilometri länteen Kotkojan ja junaradan välisellä peltoalueella. Peltoa käytiin läpi, mutta löytöinä havaittiin vain muutamia savitiivisteen paloja ja historialliseen aikaan liittyviä löytöjä mm. tiilen kappaleita ja lasia. Kohde on alun perin löytynyt Janne Rantasen ja Jasse Tiilikkalan Varsinais-Suomen rautakautiset asuinpaikat ilmavalokuvissa arkeologisessa inventoinnissa vuonna 2017. Muinaisjäännösalueen rajaus perustuu vuoden 2017 inventoinnin tietoihin, jotka saatiin käyttöön Janne Rantaselta. Noin 200 metriä pohjoiseen sijaitsee Sievolanmäen rautakautinen asuinpaikka ja kalmisto.
Koekaivauksissa 2022 tutkittiin muinaisjäännösalueen pohjoisosaa sekä radan eteläpuolista aluetta. Tutkitulta alueelta ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ja kohteen aluerajausta tarkennettiin hieman pienemmäksi.

Alhola 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Paikalta löytyi kivilatomuksia, joissa on mahdollisti neliskulmaisia kehiä. Kivikosta löytyi kaksi putkikirvestä, joista toinen oli hiekkalaaan alla. Mäen laella tuulenkaadossa on useita kvartsi-iskoksia.

Kangare/Kankare 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on vanhan Kangaren (Kankare) talon kiviperustus sekä siihen liittyvän ulkorakennuksen kiviperustus ja romahtaneen kivikellarin jäänteet. Vanha Kangaren yksinäistalo mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1426 (Paalasmaa 1932), vanhoissa kartoissa talonpaikka on merkitty aina 1800-luvulle saakka. Nissin talon vanha isäntä kertoi, että Nissin tilan omistaja osti Kankareen talon ja sen maat vuoden 1900 tienoilla, jonka jälkeen talo melko nopeasti autioitui. Vuonna 2006 Kangareen talotontilla sijainnut vanha aurinkokello siirrettiin nykyisen Nissin talon pihalle.
Asuinrakennuksen kiviperustan koko on 8x18 metriä ja se on jaettu kahteen osaan. Osista luoteisemmassa on havaittavissa tulisijan jäänteet (3x3x1m), sen koko on 10x8 metriä.
Maakellarin jäänteet sijaitsevat varsinaisen asuinrakennuksen pohjoispuolella ja ne on tehty ladotuista, osin lohkotuista kivistä. Kellarirakenteen holvirakenne on romahtanut, sen koko on 5x3x1,5m ja oviaukko aukenee itään.
Tilaan liittyvässä ulkorakennukseksi tulkitussa kiviperustassa ei havaittu tulisijan jäännöksiä. Harvakseltaan ladotun kivirakenteen koko on 6x9 metriä ja se sijaitsee Kangaren talon eteläpuolella.
Vuoden 2018 tutkimuksissa havaittiin lisää kivijalkoja (7-8) ja useita uuninperustuksia. Autiotontti saattaa periytyä rautakaudelle.

Suiturmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suiturmäki mainitaan kartoilla viimeistään 1769, jolloin se osoitti Asolan ja Lähteenmäen
yksinäistalojen maitten välistä rajaa. Kyseessä on Suiturmäen kallion pohjoisosassa sijaitseva noin metrin korkuinen pystykivi ja siihen liittyvät viisarikivet. Rajamerkkiin on hakattu numero 13. Vuoden 1769 kartassa rajamerkki kuitenkin mainitaan numerolla 12.

Papumäki (1000032331) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on Ruskojoen länsirannalla Papumäen myllyyn liittyvä myllyn johdinkäytävä. Se on
pituudeltaan runsaat 10 metriä ja leveydeltään 1,5-2 metriä. Tarkastusajankohtana vesi oli Ruskonjoessa varsin korkealla, joten havainto-olosuhteet olivat heikohkot. Sijainti täsmää hyvin Lähteenmäen rusthollin rajankäynnistä kertovan kartan merkintään myllystä (Valik qwarn), kartta on tehty vuonna 1769. Myös topografisesti paikka on aikanaan sopinut hyvin myllyn sijaintipaikaksi.

Kangare/Kankare 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1692 karttaan Kangareen talon yhteyteen on merkitty myös myllylampi
ja siihen liittyviä muita rakenteita. Lampeen liittyvän myllypadon sijainti sopii sekä vanhan kartan että maaston topografian perusteella koordinaattien esittämään paikkaan. Kyseessä on irtonaisista kivistä rakennettu patomainen rakennelma, joka kuitenkin on kohtuullisen harva ollakseen myllypato. Rakenteen pituus on runsaat 10metriä ja se on rakennettu läpimitaltaan vähintään 50 cm:n kokoisista kivistä. Vaikuttaisi siltä, että myllypato on myöhemmin perkauksessa tai muissa tarkoituksissa osittain tuhottu.

Kopamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kopamäen (Kuopamäki, Kuopanmäki) rajamerkki mainitaan kartoilla viimeistään 1692, jolloin se osoitti Kangaren yksinäistalon, Ruskon kirkonkylän sekä Saramäen (Maaria) maitten välistä rajaa. Kyseessä on nykyisen Moision (Turku) asutuskeskuksen länsipuolella olevan maakukkulan itäosassa sijaitsevalla kallionypäreellä oleva rajamerkki, joka koostuu noin 1x0,5x1m suuruisesta pystykivestä sekä siihen liittyvistä kolmesta viisarikivestä. Vuoden 1798 (Asolan, Kangaren ja Munittulan yksinäistalot, päivitetty kartta vuodelta
1782) karttaan rajamerkki on merkitty numerolla 6 (Kuopamäki). Rajamerkki on nykyäänkin käytössä Turun ja Ruskon välisenä rajamerkkinä.

Autalho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on Vähäjoessa Autalhon myllyyn liittyvien patorakenteitten jäänteet. Patorakenteista on jäljellä vain pienet rippeet Vähäjoen molemmilla penkoilla, suurin osa myllyn rakenteista on tuhottu Vähäjoen voimakkaan perkauksen yhteydessä 1900-luvulla. Kohteen sijainti täsmää hyvin Kangaren ja Munittulan tilarajoista kertovan kartan merkintään myllystä, kartta on tehty vuonna 1692. Myös topografisesti paikka on
aikanaan sopinut myllyn sijaintipaikaksi. Mainittakoon, että läheisen talon pihalle (osoite Kaharintie 126) on sisäänkäynnin viereen pystytetty vanha myllynkivi.

Lautela kuppikallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliossa on yhteensä kahdeksan kahdessa rivissä olevaa kuppia.

Putta Sipilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan autiotontti, josta myös rautakaudelle ajoittuva irtolöytö.

Kirkon autiotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on isojakokartan mukaan sijainnut Hållari -niminen tontti.

Korrantie (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollisesti osittain tuhoutuneen polttokalmiston jäänteitä.

Arvela (1000032352) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Inventoinnissa löytynyt rautakautista keramiikkaa.

Amberlan pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Inventoinnissa löytynyt palaneita kiviä ja rautakauden keramiikkaa.

Kalmuvainio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Laajojen peltoalueiden keskellä, tilustien länsipuolella suuri tasalakinen siirtolohkare, jonka lounaisreunalla kolme selvää ja yksi epävarma kuppi. Kuppikivi osittain katajapuskien peitossa.

Hyntilä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuoppaosaltaan laakea tervahauta, jossa itäkaakkoon laskee selväpiirteisempi halssi. Näkyvissä palaneita kiviä.

Rientola (Hautapaikat)
Historiallinen; Noin 1,6 metrin syvyydeltä kadun pinnasta, Rientolan talon eteläkulman edustalta Pulmussuonkadun ja Valkiasvuorenkadun risteyksestä löytyi ruumishauta. Paikalla uusittiin vuonna 1953 rakennettua vesijohtoa ja ihmisluita havaittiin törröttävän kaivannon koillisprofiilista. Museokeskus teki paikalle tarkastuskäynnin 4.6.2018.
Hauta oli osittain aikaisemman hulevesiputken ja vesijohtokaivannon tuhoama. Hauta oli jäänyt hulevesiputkikaivannon pohjalle. Reisiluiden eteläpuolelta läheltä putkea putoili kylkiluita ja selkänikama. Hauta oli kaivettu puhtaaseen, tasalaatuiseen luonnonhiekkaan, joka on tyypillistä alueelle (Turun harju). Vainajan jalkojen luut polvista alaspäin puuttuivat. Alla oli selvästi arkun lautaa, hyvin haperossa kunnossa, mutta ei vielä maatuneena värjäymänä. Ei mitään esinelöytöihin viittaavaa. Hauaus oli koillis-lounais-suuntainen siten, että pää oli koillisessa. Vaikutti siltä kuin kyseessä olisi yksittäinen hautaus.
Paikalta on 400 metriä Maarian Kärsämäen kalmistoon ja 600 metriä Kärsämäen kartanon puutarha -nimiselle muinaisjäännökselle, mutta ei oikein mitään muuta. Lähistöllä on ollut venäläisten ampumarata ja kasarmi (?)tarkista tieto.
Luurangon säilymisasteen (hiekkamaassa) perusteella ei kyse voi olla kovin vanhasta hautauksesta.
Myöhemmin hautoja tuli esille kaivannon leikkauksesta lisää 3-5 kpl. Radiohiiilijaoitusten mukaan kyse on aikaisintaan 1600-luvun hautauksista, luultavasti nuoremmista.
Hautaukset jatkuivat siis kaivannon koillisleikkaukseen, todennäköisesti myös Pulmussuonkadun suuntaan mutta ainakin Valkiasvuorenkadun suuntaisesti luoteeseen. Raja sillä suunnalla saatiin selvillä, mutta ei sitä jatkuvatko haudat Valkiasvuorenkadun suuntaisesti kaakkoon, koska risteyksen yli ei kaivettu.
Kohteella tehtiin 2021 valvontaa Valkiaisvuorenkadulla Pulmussuonkadun ja Urheilukujan välisellä matkalla. Hautauksia ei havaittu.

Hauninen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Todennäköinen hautapaikka.

Koirapuisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Todennäköinen hautapaikka koirapuistossa. Koirapuisto on pääosin luonnollisen maapohjainen, mutta paikoin maastossa on esim. tiilimurskaa. Koirapuiston aidan kohdalle on tuotu maata ja aidan alareunaan on kasattu kiviä.

Krouvila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Loivasti etelään viettävä peltoalue, jonka pohjoisosassa on pieni metsäsaareke. Metallinetsimellä pellosta on löytynyt laajalta alueelta pääosin rautakautisia esineitä (KM 41544, 41545, 43390, 43391, 43392). Löytöalueen halkaisija on luode - kaakko-suunnassa 500 metriä. Eteläisimmät löydöt ovat Maskunjoen ääreltä, pohjoisimmat metsäsaarekkeen ympäriltä. Kohteen eteläosasta tehdyt löydöt saattavat liittyä asuinpaikkaan.
Kohteen pohjoisosassa on kalmisto. Vuonna 2023 pellon pohjoisosassa olevalta metsäniemekkeeltä löytyi metallinetsinnässä keihäänkärki ja palanutta luuta (ILM26378). Maastotarkastuksessa paikalta todettiin nokista maata noin 70 x 80 m kokoiselta alueelta, ja keihäänkärjen löytöpaikalta löydettiin palanutta luuta ja saviastian paloja.

Luukkaa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytynyt kuonaa, lasia, tiiltä, keramiikkaa. Metallinpaljastinlöytöinä rautakauden ja historiallisen ajan esineitä. Luetteloidut rautakautiset esinelöydöt: KM 41585: 1 - 5 (miekanponsi, tasavarsisolkia, pronssihelmi, hela). Osa löydöistä saapunut vasta syksyllä 2019 (toistaiseksi luetteloimatta, ks. alakohteet).
Tammikuussa 2020 tehdyssä koekaivauksessa rakennettavan päiväkodin tontilta löydettiin alue, jossa oli säilyneenä kulttuurikerrosta ja löytöinä saatiin rautakautista keramiikkaa.
Huhtikuussa 2020 tutkimuksessa koekaivauksia tehtiin koko muulle kaavoitetulle peltoalalle, jonne kaivettiin koneella yhteensä 59 luode-kaakkosuuntaista koeojaa, kooltaan noin 2,5-5 m x 1,1 m. Yhdessäkään koeojassa ei havaittu viitteitä esihistoriallisista kulttuurikerroksista tai rakenteista, myöskään esihistoriallisia tai keskiaikaisia löytöjä ei nyt tavattu. Viidessä koeojassa näkyi kuitenkin anomalioita, joista laajin oli koeojassa 11 peltokerroksen alapuolelle ulottunut 1900-luvun jätekuoppa. Ainoa rakenteeseen viittaava löytö oli koeojan 32 paalunjälki, jonka kanssa samasta syvyydestä löytyi tiilimurskalta vaikuttavaa ainesta ja ylempää peltokerroksesta hevosenkengän puolikas. Mitään selkeästi vanhempia metalli- tai muitakaan löytöjä ei paalunsijan ympäristöstä tullut. Koekaivausten perusteella nyt tutkitulla alueella ei todennäköisesti sijaitse muinaismuistolain tarkoittamaa kiinteää muinaisjäännöstä.
Rajausta on muutettu edellä mainittujen tutkimusten mukaisesti.
Välittömästi kohteen lounaispuolella on vuonna 1985 toteutettu koekuopitusta ilman löytöjä.

Pyrill Runola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyrill (Louko) Runola Bataillons Predikant. 1700-luvun kantatalo.

Maurumaa Barkari/ Parkkari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartan mukaan paikalla sijaitsee Maurumaan kylän Parkkarin (Barkari) kruunutilan tontti. Tontti on autioitunut viimeistään vuoteen 1949 mennessä.

Maurumaa Ando/ Anto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartan mukaan paikalla sijaitsee Maurumaan kylän Anton (Ando) kruunutilan tontti. Tontti on autioitunut vuoteen 1949 mennessä.

Hallu Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pajtila krono hemman, kartassa v. 1787-88.

Hallu Iskala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartassa vuodelta 1787-88. Nykyisellä peltoalueella noin 50 m Sirppujoen mutkasta koilliseen ja osittain Karitanhuan tien alle jääneenä historiallisen ajan kylätontti (1700-luvun kantatalo).

Hallu Nissi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nissi frälse hemman/ Nissilä, kartassa v. 1787-88.

Hallu Nåhkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nåhkola krono hemman, kartassa v. 1787-88.

Hallu Buondi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Buondi krono hemman, kartassa 1787-88.

Linnavuori 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikalta löytyi metallinilmaisimella kirveenterä n. 12 cm syvyydeltä. Maa oli humuksensekaista hiekkaa. Kirveen alla maassa oli joitakin kiviä ja niiden alla vaalea puhdas hiekka. Kirves ajoittunee 900-luvulta ristiretkiajalle, mutta tyypin käyttö on voinut jatkua myös ainakin varhaiskeskiajalle asti. Kirves on luetteloitu TYA-kokoelmiin.
Turun yliopiston arkeologian oppiaineen kaivauksissa löytöpaikan vierestä löytyi kuoppaliesi, joten paikalla vaikuttaa olevan asuin- tai leiripaikka. Kuoppaliesi ajoittuu 400-luvulle jKr.

Hämyri (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalla on esinelöytöjen perusteella kalmisto. Mäen rinteessä on laajalla alueella tummahkoa kulttuurimaata.

Kallentalon pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinlöytöjä, jotka viittaavat kalmistoon. Koordinaatit otettu kupurasoljen kappaleen löytökohdasta. Pellon pohjoisosassa on hiekkainen kumpu, jossa myös sulanutta pronssia. Löydöt ovat todennäköisesti levinneet kummulta pellolle.
Vuonna 2018 alueella tehtiin viemärilinjan kaivun takia koetutkimuksia, joiden yhteydessä Kallentalon pellon pohjoisreunaan, Mäkkyläntien varteen, kaivettiin yksi koekuoppa, mistä ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Muualla peltoalueella tutkimuksia ei tehty.

Pohjola (1000032945) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kätkö tai hauta.

Arpalahti (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ilmoitettu 12 kuppia pellon reunalla olevassa kivessä.

Laihoinen (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ilmoitettu 4 kuppia pellolla sijaitsevassa kivessä.

Laihoinen 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hiekkateiden risteyksessä peltoalueen keskellä sijaitseva kalliopaljastuma jonka päälle kasattu erikokoisia pellolta raivattuja kiviä. Lähiympäristöstä, 200 m säteeltä, runsaasti rautakautisia irtolöytöjä. Arkeologian harrastajan v. 2018 löytämä kohde, jolloin 3 kuppia kallion näkyvissä olevalla osalla.

Korpi-Iiroinen (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pellolla olevan kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla on ainakin 6 kuppia. Kupit ovat halkaisijaltaan noin 5 cm, ja kuppikentän itäosassa neljä kuppia on pareittain riveissä. Yksi kupeista on huomattavan syvä. Kalliota on sammaleen peitossa, ja kuppeja saattaa olla vielä enemmän.

Nihattula (1000032998) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi rautakautisia esineitä (ks. alakohteet). Pellolla on kiviröykkiö, noen värjäämää maata ja sulan pronssin kappaleita.
Vuonna 2021 tehdyssä valvonnassa Nihattulan muinaisjäännösalueella peltokerroksen pohjalla esiintyi hiilensekaista kerrostumaa, josta havaittiin vain muutama pieni tiilen kappale.

Kohmo (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Metsän puolella, harjun päässä, pellon reunassa on kaksi kiviröykkitä. Toinen niistä rikkoutui kaivurin raivatessa maata uudeksi peltoalueeksi. Kivien alta paljastui noin 20 cm paksuudelta hiilensekaista nokimaata. Sen alla on puhdas hiekka. Kivet eivät ole palaneita. Viiden metrin päässä oleva kiviröykkiö on ehjä. Kivet on selvästi ladottu. Kivien alla on myös hiilen kappaleita, mutta ei samanlaista vahvaa nokimaakerrosta, kuin toiseen röykkiöön liittyen. Rikkoutuneen röykkiön alkuperäisiä mittoja on vaikea arvioida ja ehjä röykkiö ikäänkuin sulautuu harjuun. Pitkin harjua on yksittäisiä kiviä.

Naarslahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsänrinteessä on matala hajoitettu kiviröykkiö, koko 8 x 4 m (hajoitettuna). Reunoilla on kookkaampia kiviä. Keskellä pienemmistä kivistä tehty kehä. Kiviä levinneenä alarinteessä ja sivulla. Muistitiedon mukaan samalla korkeuskäyrällä on ollut kaksi pienempääkin röykkiötä, mutta nykymaastossa nämä eivät ole enää selkeästi havaittavissa.

Sant Henrikin pöytä (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Sant Henrikin tiet, jotka tulevat kohti Nousiaisten pitäjää, sisältävät pyhään Henrikkiin liittyviä merkkipaikkoja. Kohde sijaitsee Kärrysten kylään johtavan tien varrella. Se on kolmijalkainen kivipöytä eli samanlainen kuin Kuhankuonon kumottu alkuperäinen rajamerkki. Kirjallisuudessa kerrotaan että Pyhä Henrik on aterioinut tämän pöydän ääressä.

Seikola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssiesineen kappaleita löytyi metallinetsinnässä. Pellossa ilmakuvassa tumman maan alue, joka voi myös johtua märkyydestä. Marraskuussa 2018 ja kesällä 2019 uusia metallinetsinlöytöjä (alakohteet). Ajoitettavia löytöjä ainakin roomalais-, merovingi- ja viikinkiajalta.

Mikola (1000033119) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt 25 cm syvyydestä pyöreän kupurasoljen katkelma, jossa sulamisjälkiä sekä suuri määrä uusia löytöjä vuonna 2019 (ks. alakohteet).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kovero (1000034171) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Nouseva savinen peltorinne. Muutaman kymmenen metrin päässä 5 metrin korkeuskäyrästä (muinaisranta). Kohde rautakautisen suuren lahden välittömässä läheisyydessä (nykyinen peltoalue). Paikalta löytynyt osittain sulanut rautakautinen tasavartinen solki, kahdessa osassa. Samalta alueelta löytyi myös useita sulaneita pronssinpalasia. Kyseessä on mahdollinen rautakautinen polttohautauspaikka tai valmistuspaikka. Esineet olivat pellossa hajaantuneena n. 20 metrin säteelle mainituista koordinaateista.

Kalliola (1000034172) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Peltoonpäin laskeva kivikkoinen metsärinne. Mättäiden alla saviperäistä maata. Metallinetsinnässä löytyi rautakautinen putkivartinen keihäs (ajoitus 300- tai 400-luku) ja useita paloja palanutta luuta maasta sen yhteydestä. Löytökohdan vieressä on muutamia kiviä rivissä polun varressa.
Rautakautista esineistöä löytyi myös 50 metrin päässä pohjoisessa (puukonteriä ja merovingiaikainen keihäänkärki). Myös pohjoisempana maassa oli palamisen merkkejä.

Hannankallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt merovingiaikaiset ruotokeihäänkärki ja väkipuukko sekä viikinkiaikainen E-tyypin keihäänkärki. Näiden yhteydessä löytökohdassa maassa oli palanutta luuta ja palon merkkejä. Löytökohdan viereen tehdystä koepistossa havaitiin likamaata, mutta ei löytöjä. Löytöpaikka on kallioden välissä oleva tasainen notkelma, jonka mukaan aluerajaus on tehty. Pohjoisempaa löytynyt valmunuppinen hevosenkenkäsolki siirtolohkareen vierestä.

Noopila Jokipelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kallioisen metsäsaarekkeen keskeltä löytyi vuonna 2018 metallinetsinnässä keihäänkärki. Lisäksi havaittiin mahdollinen kupurasoljen neula, joka jätettiin maahan. Maaperä on hiekkaa. Löytöpaikan vieressä on kaksi pyöreää matalaa kuoppaa, jotka liittynevät hiekanottoon.
Maastotarkastuksessa vuonna 2023 löytöpaikan läheisyydestä löydettiin rautakauden tyypin keramiikkaa. Paikalta ei kuitenkaan havaittu yhtenäistä kulttuurikerrosta tai nokimaata, joten muinaisjäännös saattaa olla melko pienialainen ja pesäkkeellinen. Kohteen luonteen ja laajuuden selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Härkämäki (1000034180) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asumuspainanne sijaitsee Härkämäki -nimisen mäen lakialueen tuntumassa (koordinaatit asumuspainanteen keskeltä). Painanteesta noin 10 metriä länteen sijaitsee vanhan hiekkakuopan itäreuna. Painanteen sisämitat ovat noin 7 x 7 metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Painanteen ympärillä on selkeät vallit (halkaisija vallien kanssa noin 10 x 10 metriä). Asumuspainanteessa on oviaukko länteen. Se erottuu noin metrin leveänä ja kaksi metriä pitkänä käytävänä, jonka reunoilla on vallit. Painanteen keskivaiheille tehdystä koepistosta tuli noin 25 cm syvyydessä esiin ruskea maannos, josta tuli kaksi palanutta luun sirua. Kuoppaa ei kaivettu syvemmälle. Radiohiiliajoitus (palaneesta luusta KM 41779:1) 3095-2925 calBC (95,4%).
Asumuspainanteen ympäristöstä löydettiin kvartsi-iskoksia kolmesta eri paikasta. Yksi tuli em. vanhan hiekkakuopan reunasta, jossa havaittiin myös palaneita kiviä. Yksi tuli koepistosta noin 45 metriä asumuspainanteesta etelä-lounaaseen ja kaksi havaittiin asumuspainanteesta noin 70 metriä etelään sijaitsevan talon pihamaan leikkauksissa.

Laurila (1000034187) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi kuopan vierestä kookas keihäänkärki. Noin 80 metriä lounaaseen on löytynyt ajoittamaton leveähamarainen veitsi (alakohde)

Rinnemaa (1000034188) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinpaljastimella löytyi keihäänkärki. Paikalla kivilatomus, ohuita kulmikkaita kiviä ladottu tiiviisti kummuksi ja palamisen merkkejä maassa. Päällä paksu sammalkerros.

Santamala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Paikalta löytyi metallinetsinnässä miekka ja ajoittamaton puukko. Puukko toimitettiin Museovirastoon, mutta miekka poistettiin koekaivausryhmän tutkimuksin. Miekka oli asetettu pieneen ja matalaan kuoppaan, joka oli täyttynyt likamaalla. Likamaassa oli jonkin verran hiiltä, mutta ei muita löytöjä eikä luuta.
Puukon löytöpaikalle kaivetusta koealasta ei myöskään saatu löytöjä ja siitä havaittiin vain yksi pieni ja varsin epämääräinen likamaaläikkä, jonka luonne jäi epäselväksi. On hyvin mahdollista, että läikkä on luontainen eikä liity mitenkään paikalta löytyneeseen puukkoon.
Miekka on tarkoituksella asetettu matalaan maakuoppaan. Kyseessä voi olla uhri.
Tutkimaton alue on merkitty edelleen muinaisjäännökseksi.

Pahamäki Raukkala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinlöydöt viittaavat myöhäisrautakautiseen kalmistoon.

Merttilä Illoinen (Hautapaikat)
Historiallinen; Kivisellä paikalla, metallinetsinnässä löytyi 30 cm syvyydestä partakirves (ristiretki/keskiaika). Kivisyys voi johtua paikalle hajotetusta röykkiöstä, mutta kyseessä voi olla myös kivet vanhan rakennuksen kivijalasta. Syksyllä 2019 ilmoitettu lisää myöhäisrautakautisia ja keskiaikaisia löytöjä (ks. alakohteet). 2021 paikalta ilmoitettu metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautinen hihnanjakaja.
1788 isojakokartassa paikalle merkitty Merrtilän kylän Illoisten (Illois) talon tonttimaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Puolalanmäki (Taide)
Historiallinen; Hakkauksia on ainakin neljässä eri kohdassa Iso-Puolalan talojen itäpuolisella kalliolla 10-20 metrin etäisyydellä itäisemmästä rakennuksesta. Mm. kuularisti ja sen vieressä kirjaimet ABOA. O-kirjaimen yläosassa on "siivet", jotka on hakattu koristeeksi ja sanan molemmin puolin koristeellinen kaariviiva. Risti saattaa liittyä Turun vanhaan tulliaitaan. Kolmas hakkaus idempänä, puistopolun itäpuolella. Neljättä hakkausta ei onnistuttu paikantamaan.
Tarkemmat tiedot löytyvät MIP-järjestelmästä.

Alilamppula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Alilamppula on Liedon Savijokilaaksossa, joen itäpuolella Pettisten historiallisen kylän läheisyydessä sijaitseva laajahko mäkialue, josta metallinilmaisinharrastajat ovat vuoden 2018 aikana tehneet rautakaudelle ajoittuvia löytöjä.
Turun yliopiston oppiaine on tutkinut kohdetta vuonna 2019 ja 2021-22 opetuskaivauksin. Tutkimusten perusteella paikalla on monipuolinen kalmistokohde, jossa havaintojen perusteella on röykkiö, latomus, palokuoppahautoja sekä useassa kohtaa myös polttokalmistokiveystä. Kaivauslöydöt ovat tyypillisiä nimenomaan viimeksi mainitulle kalmistotyypille, ajoittuen esinetypologisesti lähinnä viikinkiaikaan.

Häntälänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halikonjoen poikki kulkee kaareva kivistä ladottu pato. Joen reunassa on kiviset jäänteet myllyrakennuksesta ja kivetystä uomasta. Myllyä on muutettu vuonna 1846. Osa rakennelmista on nuorempia.

Linnavuori (1000034276) (Taide)
Historiallinen; Kalliolle on kerätty kiviä rinkiin. Ringin keskelle on hakattu pyöreä aurinkokellomainen kuvio. Kuvio voi liittyä maanmittaukseen, sillä usean kiinteistön rajat lähtevät säteittäisesti merkitystä kohdasta.

Kankaisten metsä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsimellä löytynyt muinaisjäännös.

Mäntymäki (1000034391) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsimellä löydetty mahdollisesti kalmistoon viittaavia löytöjä.

Lilltervo 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuusen alla on matalahko, mutta selkeä kiviröykkiö. Kuusen ja lumen vuoksi röykkiön kokoa ei saatu määritettyä. Röykkiön vieressä on iso maakivi, jonka reunassa vaikuttaa pidetyn tulta. Koordinaatit ovat jonkin verran epätarkat.

Hevonpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt metsäaurausjäljistä keramiikkaa ynnä kivilaji- sekä kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia (KM 42789:1 - 7).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Alaäijälä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vanhasta pellosta sulanutta pronssia ja kaarisoljen valmunuppi (KM 43081). Syksyllä 2019 ilmoitettu myös kaksi vuotta aikaisemmin löydettyjä myöhäisrautakauden esineitä: punnuksia, tasavarsisoljen ja ketjunkannattimen katkelma, hevosenkenkäsoljen katkelma. Vuonna 2021 ilmoitettu lisää myöhäisrautakautisia löytöjä Ilppari-ilmoituspalvelussa.

Kittilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt savisesta pihamaasta viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Myöhemmin saatu viereiseltä pellolta hevosenkenkäsoljen neula (alakohde, diar. KM 42031). Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Pellolta myös kaksi 1500-luvun klippinkirahaa (ks. alakohteet; diar. KM 42031). Lisää löytöjä ilmoitettu syksyllä 2019 (ks. alakohteet).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hintsa 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Pienehköjä röykkiöitä, joiden alla on mahdollisesti polttokenttäkalmisto. Metallilöytöjen lisäksi paikalta on tarkastuksessa löydetty rautakauden keramiikkaa ja havaittu noensekaista maata.
Metallinetsinnän jäljiltä peittämättä jääneestä kuopasta löytyi palanen palanutta, sintraantunutta rautakauden keramiikkaa. Maa oli multaista ja tummaa. Ylempänä rinteessä, noin 20 metrin päässä metsän reunasta, on pitkänomainen lähes pohjois-eteläsuuntainen kumpare. Sen pituus on noin kolme metriä, korkeus 50 cm ja leveys vaihtelee 50 ja 100 cm välillä. Kumpareen alapäässä on iso kivi tai kallio, ja sen päällä kasvaa yksi pieni mänty. Ylempänä rinteessä on muitakin kumparemaisia kivisiä kohoumia, joista osassa vaikuttaisi olevan myös kalliota. Rinteen alaosassa on näkyvillä suuria kiviä, jotka jatkuvat aivan peltoa rajaavan ojan penkalle asti. Kyseessä on todennäköisesti pellon raivaukseen liittyvä kivirakenne, mutta kivet ovat voineet myös romahtaa ylempää rinteestä.

Puromäki 2 (Taide)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut vesimylly, joka näkyy vuoden 1793-97 isojakokartalla. Paikalla on sileää kalliota puron molemmin puolin. Suurin osa hakkauksista ja selvimmin näkyvät ovat puron länsireunan jyrkähkössä kalliossa, mutta niitä saattaa olla muuallakin.
Perimätiedon mukaan hakkauksia ovat tehneet mm. nuoret, jotka ovat oleskelleet vanhalla myllyn paikalla. Myllyn iästä tai häviämisestä ei ole tarkempaa tietoa. Kalliossa on nimikirjaimia ja vuosilukuja ainakin 1900 -luvulta.

Elinankallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Pellon matalassa kalliopaljastumassa on ryhmä kuppeja. Saven alta paljastuneessa osassa on 5 varmaa ja kaksi epävarmaa kuppia. Niistä kolme on rivissä. Saven alla voi olla lisää kuppeja.

Heimola 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Peltosaarekkeen suurimman siirtolohkareen päällä, tasanteella, neljä matalahkoa kuppia, jotka vaikeasti saavutettavissa. Matka Mynäjoen rantaan n. 30 m. Lähistöllä erittäin runsaasti rautakautisia kohteita.

Kuninkaanlähde (1000035258) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kuninkaanlähde sijaitsee Vanhan Härkätien varrella. Lähde on ollut Härkätiellä matkaajien käytössä, mutta nimensä se on saanut siitä, kun 1500-luvulla Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa kulki tarkastusmatkallaan Härkätietä pitkin ja pysähtyi juottamaan hevostaan tälle lähteelle. Toisen tarinan mukaan lähteen reunalla voi joskus nähdä kävelemässä vaalean neidon, joka on hukuttautunut lähteeseen rakkauden tähden.

Hautausmaan vierusta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Keväällä 2019 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan esineitä (ks. alakohteet; diar. KM 41979). Lisää löytöjä ilmoitettu keväällä ja syksyllä 2019, mm. nuoremman roomalaisajan kääntöjalkasolki (ks. alakohteet, diar. KM 42246, KM 42362; Ilppari ILM11089 ja 11491). Myös KM 42684:1, keskiaikainen löytö?
Vuonna 2021 ei alueelta valvonnassa tehty havaintoja muinaisjäännöksestä.

Mathildedal kesäteatterin kallio (Taide)
Historiallinen; Mathildedalin kesäteatterin pohjoispuolella olevan kalliokielekkeen pintaan on kaiverrettu useita nimiä ja vuosilukuja 1800-luvulta sekä muita kuvioita. Sileä kallioalue sijaitsee reilun 100 metrin päässä nykyisestä rantaviivasta. Osa hakkauksista on muinaismuistolain vastaisesti vahvistettu valkoisella maalilla. Pintakasvillisuuden alla on mahdollisesti lisää hakkauksia.

Siskonkallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltojen keskellä olevalla Ravattulan Ristimäki 2 -nimisellä metsäsaarekkeella, sen kaakkoislaidalla. Saarekkeen luoteisosassa, noin 40 metrin päässä nyt löydetystä kuppikalliosta, on ennestään tunnettu rautakautinen hautaröykkiö (mj-rek. 1000022015). Kuppikallion havaitsi arkeologi Sisko Jokisalo Ravattulan Ristimäen tutkimushankkeen yhteydessä tehdyn maastokartoituksen yhteydessä.
Kupit havaittiin pelto-ojan pohjoispuolella olevalta kalliopaljastumalta, melkein sen korkeimmalta kohdalta, läheltä paikalla olleen rakennuksen kivijalan noin 40 cm korkeaa kiveä. Kalliota otettiin esiin karikkeen ja sammaleen alta lisäkuppien tarkastamiseksi, minkä jälkeen kalliopaljastuman koko oli noin 1 x 2 m. Kupeista on alueen etelänpuoleiselle pellolle matkaa noin neljä metriä.
Kuppeja havaittiin kalliosta kaikkiaan neljä. Kupit ovat säännöllisessä muodostelmassa kaksi vierekkäin ja kaksi allekkain siten, että kuvio muistuttaa nopan silmälukua neljä. Kuppien läpimitat ovat noin 50-60 mm ja syvyys pohjalta mitattuna 5-12 mm. Koko kuvion koko on noin 140 x 140 mm.

Vesakuja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tonteille johtavan pikkutien – Vesakujan – eteläpuolella neljän nykyisen tontin risteyksessä sijaitsee kaatunut kookkaampi kivi ja sen vierellä vielä pystyssä olevat kaksi pienempää viisarikiveä. Keskuskiveä ovat tukeneet ympärillä olevat pienemmät kivet. Kerttulan isojaontäydennyskartassa v. 1903 rajamerkillä on numero 141. Tuolloin se on erottanut vanhan Friisilän torpan maat ja peltolohkoja. Karttaselitteessä rajamerkki on useimpien muiden tapaan mainittua viisikivisenä (fem stenar) rajamerkkityyppinä. Siinä ei kuitenkaan välttämättä ole koskaan ollut viittä kiveä, koska keskusmerkistä itään ei ole kulkenut rajaa. Kerttulan isojakokartassa v. 1807 alueen nimi on Matkavuorentausta, eikä tänne ole tuolloin merkitty rakennuksia. 1800-luvun lopulla tänne perustettiin mainittu torppa, joka tunnetaan nimellä Mäenpää ja 1900-luvun puolella rajakiven vierellä sijaitsevat Hietamäen ja Toivolan talot. Tilojen välinen raja on kuitenkin kulkenut samalla paikalla pohjois-eteläsuunnassa ja keskuskivestä länteen jo isojakokartalla, joten rajamerkin voi katsoa periytyvän ainakin 1800-luvun alkuun.

Kankareenjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on kookas, osin kivistä ja osin maasta koottu vesimyllyyn liittyvä patorakennelma, jonka pituus on noin 40 metriä, leveys puron kohdalla 5-6 metriä ja korkeus 1,5-
2 metriä. Erityisesti puron molemmin puolin patoa on rakennettu / katettu kalliosta louhituista melko suorakaiteisista kivilohkareista. Myös puron yllä on katerakennetta,
jonka alta vesi kulkee. Purossa padon kaakkoisreunassa on säilynyt veden alla poikittainen hirsi. Lähistöllä sijaitsee hyvin tasainen kallioreuna, josta kivipaadet lienee lohkottu. Piintilän isojakokartan mukaan purossa ovat sijainneet Noukkilan ja Piintilän myllyt. Tämä on järveltä päin ensimmäinen myllyalueenrakenne ja todennäköisesti järvi on tulva-aikoina ulottunut padolle saakka. Vielä 1960-luvun peruskartassa padolle johtaa pieni metsätie.

Tammilehto (1000035331) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on kasattu kooltaan vaihtelevan kokoisista luonnonkivistä kalliopohjalle ympäristöstä hieman kohoavan kumpareen päälle. Rakenteen korkeutta on tästä syystä haastavaa hahmottaa, mutta arvioituna sen korkeus kallion pinnasta mitattuna vaihtelee noin 20–45 cm välillä. Kiviä röykkiössä on 1–3 kerrosta. Kivet on varsin jäkälä- ja sammalpeitteisiä.
Kyseessä on muodoltaan lähinnä soikeahko kiviröykkiö, jonka suurin pituus on itä-länsisuunnassa noin 4,55 m ja pohjois-eteläsuunnassa noin 3,8 m. Röykkiö on kokonaisuutena varsin hyvin säilynyt. Sen ympäristössä ei juurikaan näkynyt hajallaan olevia kiviä. Ainoastaan rakenteen pohjoispuolella on röykkiöön alun perin todennäköisesti kuuluneita yksittäisiä kiviä levinnyt alemmas kalliopinnalta noin 2 x 1,5 m kokoiselle alueelle. Lisäksi röykkiön keskikohdan tuntumassa on noin metrin halkaisijaltaan oleva painanne, jossa tarkastushetkellä kasvoi tuuhea kataja.

Nikulininkallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Mäen etelärinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä mm. nuolenkärki, keihäänkärkiä, rautaveitsiä, kuolaimet, viskareita sekä kaksi spiraalirannerengasta (ILM10832, 10841, 10846, 10848, 10850, 14983). Koetutkimuksessa rannerenkaiden yhteydestä löytyi karhunhammasriipuksia ja pronssiketjua, jossa on kiinni joko riipus tai ketjunkantaja. Korujen yhteydessä ei ollut likamaata tai muita löytöjä, joten kyseessä lienee kätkö.
Alueen muita löytöpaikkoja ei ole tutkittu, eikä kohteen luonne tai laajuus ole tiedossa.

Glännan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaariston länsiosassa Tolvsnäsfjärdenin pohjoisrannalla Örholmen -saaren pohjoispuolella Glännan -salmessa.
Kohteen ilmoittajan mukaan rantavestä löytyi kaksi hylyn osaa, jotka ovat mahdollisesti aluksen kaaria. Kappaleet löytyivät noin 1,5-2 metrin syvyydestä.
Hylystä otettiin neljä näytettä vuosilustoajoitusta varten 2019. Kaikki näytteet ovat mäntyä. Lustoajoitusta varten tarvittavana verrokkimateriaalina käytettiin Askaisten Louhisaaren kartanon rakenteista koostettua kronologiaa. Vain yhdessä näytteessä oli tarpeeksi lustoja (yli 70) ajoitusta varten. Tämän näytteen viimeisin lusto ajoittuu vuoteen 1749. Myös kaksi muuta näytettä saatiin arvioitua parhaan näytteen avulla. Kaikkien näytteiden pinnasta puuttuu vuosilustoja, joten tarkkaa puiden kaatoaikaa ei voida tietää. Laivan rakentamisessa käytetyt puut on kaadettu 1700-luvun puolivälin jälkeen.
Laivan rivetyksessä on käytetty ainakin naudan ja vuohen karvoja.

Huttalan linnavuorenrinne (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöalue kalliopohjaisella terassilla, jonka Heernummentie halkaisee linnamäen juurella, sekä linnamäen rinteellä polun molemmin puolin. Terassilla tien N-puolella musta noen sekainen kulttuurikerros, joka jatkuu tien eteläpuolelle. Kultturikerroshavaintoja tien N-leikkauksesta, tien S- ja N-puolelle tehdyistä koekuopista sekä ylempää rinteestä polun varrellta noin 75 metrin etäisyydelle asti tiestä.

Pohtionvuori 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto jyrkässä rinteessä. Myöhäisrautakautiset metallinetsintälöydöt kesältä 2019 diar. KM 42095.
Tarkastus tehtiin 4.7.2019, jolloin todettiin, että esineet ovat löytyneet jyrkästä
ja kivikkoisesta rinteestä kuivuneen purouoman vierestä. Paikalla olevan metsäautotien rinteeseen tehdystä tieleikkauksesta ei saatu havaintoja muinaisjäännöksestä eikä rinteestä havaittu maan päälle erottuvia rakenteita tai poikkeavia maanmuotoja. Kohteen luotettavampi rajaaminen ja sen tarkemman luonteen selvittäminen edellyttäisivät jatkotutkimuksia.

Parkinmäki (1000035430) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Parkinmäen pohjois- ja itäreunaa kulkee historiallinen tienpohja rantaan. Rannasta on kulkenut venereitti Kuusiston puolelle ja tie eteenpäin saaristoon on jatkunut nykyisen Pengertien kohdalla. Tienpohja näkyy metsässä paikoin hyvin pengerrettynä ja paikoin kasvillisuus on peittänyt sen. Tie lienee kulkenut Parkinmäeltä Mattelmäen kartanolle.

Melkkilä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee reheväkasvuisella, havupuita ja nuorta lehtipuuta kasvavalla mäellä, lähinnä sen itäpään niemekkeellä 20 m korkeuskäyrän tuntumassa. Juottimenoja kulkee mäen pohjois- ja itäpuolitse. Mäellä useita nuorempia umpeen kasvaneita mahdollisia hiekanottokuoppia. Samalla parin kilometrin mittaisella harjumuodostumalla on useita rautakautisia kohteita.
Paikalta omn metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt laakean kiven alta pieni rannerengas. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla on kiveystä. Läheltä putkikirves kolmen isohkon kiven alta sekä muita löytöjä. Löytöjä on metallinetsinnässä nostettu liikaa muinaismuistolaista piittaamatta ja kiinteä muinaisjäännös on kärsinyt vahinkoa.

Långsidmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maanmuokkauksen jälkeen paljastuneista avoimen maanpinnan kohdista havaittiin runsaasti kvartsi-iskoksia, -esineitä, palanutta luuta, palaneita kiviä jne. Kohde sijaitsee muinaisen rantatörmän päällä avohakkuualueen alaosassa, suurinpiirtein 25-30 metrin käyrien paikkeilla. Maa paikalla on hienoa hiekkaa. Löytöalue alkaa avohakkuun eteläreunalta ja jatkuu puolikaaren muotoisena n. 30 metriä leveänä vyöhykkeenä avohakkuun itäreunalle, paikkaan jossa maasto muuttuu kallioisemmaksi. Todennäköisesti se jatkuu vielä hakkaamattoman metsän puolelle, sillä löytöjä oli runsaasti aivan metsän reunaan saakka.

Långsidmossen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan merkkejä kohdassa, jossa metsätie kulkee kahden kallion välistä ja ylittää 25 metrin käyrän. Löytöinä tien vieressä kulkevasta ojasta ja sen pohjoispuolelle tehdyistä koepistoista tuli kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Asuin- tai työpaikka on pienialainen ja rajautuu kallioiden väliselle alueelle tien pohjoispuolen taimikkoon.

Karmasmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteelta on metallinetsinnässä löydetty rautakautisia esineitä.
Kohteelle tehtiin tarkastus kesällä 2019. Tarkastuksessa ei saatu lisälöytöjä tai havaittu maan päälle erottuvia rakenteita tai poikkeavia maanmuotoja. Topografian ja aiempien löytöjen valossa kohde on mitä ilmeisimmin rautakautinen kalmisto. Alueelle tehtiin em. seikkojen valossa alustava aluerajaus, mutta tarkempi rajaaminen edellyttää jatkotutkimuksia.
Koekaivausryhmä nosti Karmasmäen lakialueelta löydetyn miekan säilän syksyllä 2020. Säilän löytökohdasta ei löydetty mitään rautakautiseen kalmistoon tai asuinpaikkaan viittaavaa. Sen sijaan läheltä säilän löytöpaikkaa löydettiin pronssinen rannerengas ja joitakin rautaniittejä. Näidenkään esineiden löytökohdista ei tullut mitään kalmistoon viittaavaa. Näin ollen paikan luonteen selvittäminen edellyttäisi laajempia tutkimuksia.

Jussilanpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt keväällä 2019 pellosta rautakautisia kupariseosesineitä, kuten D-tyypin pyöreä kupurasolki (ks. myös alakohteet).

Kaivola Jäppilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löydetty asuinpaikka.

Hartikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontista on maastossa näkyvissä tulisija, rakennuksen seinälinjaa ja kellari.
Paikalla on pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoinen, 9 x 6 metrin laajuinen ja suurimmillaan 1,2 metrin korkuinen ilmeinen rakennuksen kivijalka ja sen keskellä ja alla luonnonkivistä holvattu kellari. Lähimmillään 12 metrin päässä kellarista etelään on toinen, edellistä isompi, rakennuksen kivijalka. Sen itäpäässä on selvä tulisijan jäännös ja länsipäässä kaksi matalaa kohoumaa. Rakennuksen eteläsivulla on jatkeena matalampaa kivijalkaa, joka nousee vain hieman maanpinnan yläpuolelle.
Kellari liittyy historialliseen ajan asuinpaikkaan. Hartikkala (joka tunnetaan myös nimellä Iso-kartano ja Isotalo) oli keskiajalta periytyvä säteri, rälssin asuinkartano. Hartikkalan talotontti on sijainnut tällä paikalla ainakin jo 1600–1700-lukujen taitteessa. Vielä uusjaon kartassa 1925 tontilla on yhteensä viisi rakennusta. Asuinpaikka on kuitenkin hylätty pian tämän jälkeen. On syytä olettaa, että keväällä 2019 inventoidun Hartikkalan kylätontin käyttö on alkanut viimeistään keskiajalla. Tiedossa ei ole mitään, jonka vuoksi olisi oletettava, että rakennukset olisivat missään vaiheessa ennen 1700-luvun alkuakaan sijainneet muualla kuin vuonna 2019 tarkastetulla tontilla.

Långsidmossen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kallioiden välissä sijaitsee hyvin loivasti kohoava hiekkainen rinne. Sen korkeus 21 m mpy viittaa sen olevan samanaikainen kohde Ölmosvikenin kanssa (Kiukaisten kulttuuri). Koepistoista löytyi kaksi porfyyri-iskosta. Maasto on tällä hetkellä läpitunkematonta taimikkoa/risukkoa.

Historiallinen; Kalliohakkauksia kallion tummassa osassa kosken partaalla. Hakkauksia on neljässä kohdassa päällekkäin. Selvin hakkaus on EMK 1852. Sen alapuolella on myös nimikirjaimet ja vuosiluku ja yläpuolella nimikirjaimia.

Hujala (1000036858) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Paikalla on yksityishenkilön ilmoittama kuppikallio, jossa on ainakin yksi varma kuppi sekä toinen todennäköisesti luontainen painauma.
Paikka on pellon keskellä oleva peruskalliosaareke, jossa kasvaa katajaa, pihlajaa, tammea ja koivua. Havaittu kuppi sijaitsee avokallioalueen pohjoisreunalla, kallion pohjoiseen loivasti viettävällä reunalla. Havaitun kupin alueella ei kasva sammalta, muuten kallio on sammaleen ja jäkälän peittämä. Paikalta havaittiin matala, halkaisijaltaa 6 cm oleva kuppi. Sen itäpuolella, noin 15 cm etäisyydellä on toinen matala kuppia muistuttava soikeahko kuopanne. Tarkastuksessa 2021 tätä kuitenkin pidettiin luontaisena kuopanteena. Sammalta ei poistettu kalliolta, joten sen alla voi olla lisää kuppeja.

Mattilan pelto (1000036859) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliopaljastuma peltoaukean keskellä n. 110 m päässä Hirvijoesta. Kallion korkeimmalla kohdalla yksi selkeä kuppi. Sammaleen alla voi matalia kuppeja olla enemmänkin. Noin 15 m länteen toinen kalliopaljastuma, jossa yksi mahdollinen kuppi.

Laiterlan silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laiterlan kylässä noin 4,5 km Paimion keskustasta kaakkoon. Käytöstä pois jäänyt kivisilta johtaa Vainionojan yli. Silta on noin neljä metriä leveä ja kymmenisen metriä pitkä. Silta ei ole kaarisilta, vaan rungon muodostavat pitkät nelikanttiset päällekkäin ladotut harmaakivilohkareet, joita on näkyvissä neljässä kerroksessa ja niiden päällä on kansikivinä pitemmät lohkareet. Silta-aukko on noin 70 cm levyinen. Kansikivien päällä on vielä kolme kerrosta pienempiä neliskanttisia kiviä ja maata. Silta on johtanut Alastalon ja Ylistalon tiloille vanhalta Turuntieltä. Junarata on heti sillan pohjoispuolella ja tie on aiemmin jatkunut radan yli, mutta nykyisin uusi tie kulkee radan alitse. Silta on ilmeisesti peräisin 1800-luvulta, sillä tietä ei ole vielä 1700-1800-luvun vaihteen Kuninkaan kartastossa, mutta se on merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkarttaan ja ns. Senaatin kartastoon. Kivisilta on todennäköisesti siis yli 100 vuotta vanha ja käytöstä poistunut, joten se on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi

Syrjälä (1000036888) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 2,5 km Paimion keskustan kaakkoispuolella, noin 80 metriä junaradasta länteen. Kuusia kasvavassa itään päin viettävässä rinteessä on sammaleen peittämä kiviröykkiö halkaisijaltaan noin 2 metriä, kivet on kasattu isomman kiven viereen. Näkyvillä olevat kasatut kivet ovat pääosin halkaisijaltaan noin 20 cm. Röykkiön korkeus on noin puoli metriä. Kyseessä vaikuttaisi olevan raivausröykkiö. Kuusikkoinen rinne voisi viitata kaskiröykkiöön.

Sairashuoneenkadun kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Koillis-kaakkoissuuntainen kivikellari (katto on päällä) Kakolanmäen itärinteen alaosassa. Koko 6,2x4,4, m.
Rinteessä on myös muita rakenteita, jotka saattavat liittyä sairaalan toimintaan.
Rinteen suuntaisesti , hiukan ylempänä on toinen kellari, raunioituneena ja ylempänä rinteessä jonkinlainen kivipenger. Lisäksi kalliossa nähtävissä louhinnan jälkiä.
Historiatietoja ei ole selvitetty.
Loppukesästä 2023 kävi ilmi, että tontin rajalle oli rakennettu metalliaita, joka kulki muinasjäännöslueen halki. Rakennuluvassa oli edellytetty yhteydenottoa museoon, mutta sitä ei oltu tehty. Tontilla tehtiin katselmus, jossa todettiin, ettei vahinkoa rinteen rakenteille ollut todennäköisesti kuitenkaan koitunut.

Isomäkipää (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kaksi kiviröykkiötä. Näistä eteläisempi on soikea ja kooltaan 4x3 metriä koreuden ollessa noin 40 cm. Pohjoisempi on kooltaan 2x3 metriä ja sen korkeus on 30 cm. Eteläisemmän röykkiön viereen tehdystä koepistosta havaittiin palanutta savea. Molemmat röykkiöt ovat maansekaisia. Kyseessä voi olla rautakaudelle ajoittuvista hautaröykkiöitä.

Kastu (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkaus tekstillä EINAR JANSSON 1898

Bodadalen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pronssikauden rannankorkeuden yläpuolella sijaitseva pitkänmallinen matala kivilatomus kooltaan 17 x 3 metriä.

Bodadalen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pronssikautiseen rannankorkeuteen sopiva erikoinen, matala kivirakennelma. Ikäänkuin kaksi L:n muotoista kiveystä. Suojainen, korkeampien kallioiden ympäröimä tasainen maastonkohta.

Bodadalen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolmen metrin levyinen mäenkumpareen poikki kulkeva pitkä kiveys. Keskikohdassa kiviä on heikommin näkyvissä ja toisessa päässä ne ovat selvemmin ladottu. Sopii pronssikauden rantakorkeuteen.

Bodadalen 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkealla mäen päällä, avokalliolle rakennettu 1-2 kivikerroksen korkuinen pitkä latomus. Koko noin 19 x 3 metriä. Kivet paksun jäkäläkerroksen peitossa. Mäen päälle pääsee kallioiden välisen "solan" kautta. Geologin mukaan ei ole rantamuodostelma.

Ajoittamaton; Pitkänmallinen, matala kivilatomus. Koko 20 x 3,5 metriä. Kohde ollut pronssikaudella rannan tuntumassa.

Ajoittamaton; Matala, pitkä kivilatomus, koko 8 x 3 metriä. Avokalliolla, näkymä merelle. Pronssikauden korkeus.

Ajoittamaton; Avokalliolla matala kivilatomus, kooltaan 9,5 x 2-3 metriä. Kivet melko harvassa, alemmalla kalliolla on irtokiviä, jotka todennäköisesti peräisin röykkiöstä. Pronssikauden rantakorkeudella.

Lammasmäki 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alfred Hackmanin tallentaman tiedon mukaan Lammasmäen laella on kiviröykkiö. Sitä ei kuitenkaan ollut kukaan aiemmin käynyt tarkastamassa, joten paikka käytiin inventoinnissa 25.4.2018.
Kallion korkeimman kohdan länsireunalla, pienessä notkossa, josta aukeaa näköala länteen, on kivilatomus. Latomuksen koko on 6 x 4 metriä, pituusakselin suunta on itä-länsi. Latomus muodostuu 15-30 cm kokoisista pyöreistä ja kulmikkaista lohkokivistä. Rakenteen korkeus on yksi kivikerta eli noin 20-30 cm. Kyseessä on vain röykkiön pohjimmainen kerros, sillä osa kivistä on heitelty alas viereiseen kallionotkoon, jossa ne ovat kertyneet keoksi kallioseinämää vasten.

Lammasmäki 2 (1000036982) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lammasmäen kaakkoisrinteellä, noin kolmekymmentämetriä pellonreunasta on hautamainen painanne, jonka mitat ovat noin 1,5 x 3 metriä ja syvyys noin 0,3 metriä. Muodoltaan painanne on loivapiirteinen. Painanteen keskelle tehtiin kairaus, josta paljastui likamaata noin 20-30 cm:n vahvuudelta. Kyseessä lienee historiallisen ajan varastokuopan jäännös (mahdollisesti nauriskuoppa).

Karviaistenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kokkilan itäpuolella kohoavien Isomäen ja Lammasmäen välissä
virtaavan Karviaistenojan rannalla. Paikalle on 1700 -luvun karttaan sekä 1800 -luvun pitäjänkarttaan merkitty mylly. Alue on nykyään sankkaa kuusikkoa kahden jyrkkärin-
teisen mäen välissä. Myllynpaikka erottuu maastossa ojan länsirannan tasattuna alueena,
jonka koko on puron suuntaisesti noin 10 x 15 metriä. Tasanne sijaitsee aivan kosken nis-
kalla. Tasanteelta lähtee jyrkähköön ylärinteeseen aluksi kohti pohjoista ja sitten jyrkästi
kohti länttä kulkeva noin 2,5 metriä leveä kärrypolun tms. pohja, joka lie myllylle tulleen
tien jäännös. Sitä pystyy seuraamaan mäen päälle eli muutamia kymmeniä metrejä. Ta-
santeesta noin kymmenen metriä ojan vartta alaspäin, sen itärannalla on myllynkivi. Se oli
sammalen peittämä, mutta sen pyöreä muoto, joka oli puoliksi näkyvissä (puoliksi maan
sisässä) vaikutti kiven löytymiseen. Kiveä ei kaivettu esiin sen enempää, mutta siitä saatiin
mitattua keskellä olevan reiän reunasta ulkoreunaan mitaksi 47 cm. Kivi vaikutti ehjältä ja
hyväkuntoiselta. Näkyvällä pinnalla ei ollut nähtävissä uurteita tai muita työstöjälkiä.

Isomäki (1000036986) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isomäen ja Lammasmäen välissä, Karviaistenojan länsipuolella on pitkulainen pelto, jonka länsireunassa, metsän puolella on kaksi lähekkäin sijaitsevaa kiviröykkiötä. Kohde löytyi paikallisen informantin opastamana 28.4.2018.
Röykkiöt sijaitsevat kuusimetsän ja pellon välisellä melko puuttomalla metsämaalla, noin kymmenen metriä pellon reunasta länteen. Röykkiöt ovat hyvin ladottuja. Röykkiön nro 1 halkaisija on 1,8 metriä. Siitä noin viisi metriä pohjoiseen sijaitsee röykkiö nro 2, jonka halkaisija on 1,5 metriä. Röykkiöiden korkeus on noin 0,4 metriä. Ne ovat sammalen peittämiä. Röykkiöt vaikuttavat viljelyröykkiöiltä. Mahdollisesti kyseessä on kaskiröykkiöt.

Majala 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäen kaakkoisosassa sijaitsevassa kivikossa havaittiin kaksi vierekkäistä rakkakuoppaa (noin viiden metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat olivat pyöreähköjä, halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja syvyydeltään noin 0,4 metriä, sammalen ja jäkälän peittämiä. Kivikon laajuus on noin 15 x 15 metriä.

Majala 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kanamäen, Kokkilan ja Kaninkolan kylien välinen rajapiste, joka näkyy 1800-luvun pitäjänkartassa ja on edelleenkin käytössä. Rajapisteen keskellä on iso, vajaan metrin korkuinen kivi, jonka kolmella puolella on viisarikivet. Lounainen viisarikivi on kalliopohjalla.

Tinakallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pieni kalliosaareke laajan peltoalueen keskellä. Sammal- ja jäkäläpeitteisellä kalliopinnalla 6 kiistatonta matalaa kuppia havaittavissa, niitä voi olla lisää sammalen alla. Mynäjoen rautakautisten kalmisto/asuinpaikkakohteiden keskittymään matkaa lähes 2 km.

Maismäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt noen/hiilensekaisesta maasta C/D-tyypin pyöreä kupurasolki sekä kaksi keihäänkärkeä (ks. alakohteet). Löytösyvyys 13 - 20 cm.
Vaatii maastotarkastusta, lisäselvitystä ja aluerajausta.

Raadelmantie (Taide)
Historiallinen; Kalliossa hakkaus 1812 ja kirjaimet - mahdollisesti kyrillisiä. Kohde sijaitsee harvassa mäntymetsässä. Nykyisestä sijantimerkinnästä noin 110 metriä eteläkaakkoon (P 6707403, I 249766) on senaatinkarttaan (venäläinen topografikartta) merkitty korkeus/mittauspiste. Vuonna 2023 inventoinnissa kalliohakkauksia ei paikannettu, eikä niiden tarkka sijainti ole tiedossa.

Ahveroja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyyntikuoppa, mahdollisesti suden? Todennäköisesti ei kovin vanha, koska puurakenteet (paalut kehässä reunoilla ja yksi keskellä) yhä jäljellä. Lahonneet maanpäällisistä osista. Saattaa silti hyvinkin ylittää sadan vuoden iän. Halkaisija n. 2 m. ja syvyys n. 1 m.

Isokylä Pohjoispelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde löydettiin vuonna 2019 alueella tehdyssä inventoinnissa, jossa havaittiin pellossa rautakauden tyypin keramiikkaa ja palanutta savea.
Vuonna 2023 peltoalueella tehtiin tarkempi metallinilmaisinkartoitus ja avattiin tämän perusteella peltoon laajoja tutkimusalueita. Yhdeltä alueista löytyi peltokerroksen alta säilynyttä kivirakennetta, joka käsittää todennäköisesti kaksi paalun tukikiveystä. Rakenteen ympäristöstä löytyi lisää rautakauden tyypin keramiikkaa ja palanutta savea.

Rahkmala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt esineitä.

Skorvlot 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Korpoströmissä Björkholmin edustalla sijaitsevassa Skorvlotin saaressa, sen pohjoiskärjessä aivan rannan tuntumassa on paksu rautainen sileä rengas kalliossa.
Rengasta on käytetty alusten kiinnittymiseen ja kääntämiseen. Massiivisen renkaan käyttötarkoitus on voinut liittyä myös saaren kohdalla kapeimmillaan olevan Norrsundin sulkemiseen aluksilta esimerkiksi kelluvalla väyläesteellä tai kettingillä. Paikallinen perimätieto kertoo, että vastarannalla olisi ollut myös rengas, mutta sellaista ei ole paikannettu.
Skorvlotin rengas on samanlainen kuin Näsuddenin rengas, joka sijaitsee noin 300 metrin päässä vastarannalla lännempänä. On mahdollista, että ne ovat saman ikäisiä ja voivat muodostaa parin.

Björkholm 1 (Taide)
Historiallinen; Kaitin saarella Björkholmin länsiosassa korkeimmalla kohdalla on kallioon hakattu kompassikuvio. Kuvio toimii myös Korpoströmin saaristokeskuksen logona.
Pyöreässä kompassikuviossa on ulompi ja sisempi kehä, joiden välinen tila on jaettu osiin tasaisin välimatkoin viivoilla. Kompassikuvion suurin piirtein kohti itää osoittavan viivan kohdalle on kehän ulkopuolelle hakattu x.
Kompassikuvio on tunnettu paikallisesti.

Björkholm 2 (Taide)
Historiallinen; Kaitin saarella Björkholmin länsiosassa aivan pohjoisrannalla sijaitsee kaksi vierekkäistä eri aikaista kalliohakkausta. Hakkaukset sijaitsevat Korpoströmin Saaristokeskusta vastapäätä.
Laaja-alaisen hakkauksen yläosassa on yksimastoinen laiva, jossa on puksprööti. Laivan alapuolelle on kaiverrettu teksti:
28.Passager:
H.Reys:
W: S:

Björkholm 3 (Taide)
Historiallinen; Kaitin saarella Björkholmin länsiosassa aivan pohjoisrannalla kuperalla kalliolla on kaksi eri-ikäistä kalliohakkausta. Hakkaukset sijaitsevat Korpoströmin Saaristokeskusta vastapäätä.
Kallioon on hakattu nimikirjaimet W B ja sen alle vuosiluku 1814.

Björkholm 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Björkholmin saaren länsiosassa saaren pohjoiseen viettävällä rinteellä.
Kivilatomus, joka on koottu samankokoisista kivistä. Kyseessä saattaa olla vuoden 1743 venäläisessä taistelukartassa merkittynä olevan tähystystornin perusta. Latomus sijaitsee paikalla, josta olisi ilman puustoa hyvä näkymä itään, länteen ja pohjoiseen. Latomus on kooltaan noin 1 x 1,5 metriä.

Björkholm 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaitin saarella Björkholmin länsiosassa saaren pohjoiseen viettävällä rinteellä.
Kiviuunin jäänteet, kivet asettuvat noin 1 x 1 metrin alueelle ja ovat osin liikkuneet alkuperäisiltä paikoiltaan. Uuni on pahoin hajonnut.

Skorvlot 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Korpoströmin Skorvlotin saaressa on sen korkeimman kohdan länsiosassa Korpoströmin vanhan luotsiaseman kivijalka. Kivijalan vieressä, sen itäpuolella, on paikallisen yhdistyksen 2000-luvulla rakentama tulliaseman kopio.
Rakennuksen jäännös on kooltaan noin 6 x 4 metriä. Kivet ovat osin liikkuneet pois alkuperäisiltä paikoiltaan. Keskellä rakennuksenpohjaa kasvaa katajapuskaa. Yksi kulmakivi vaikuttaa olevan alkuperäisellä paikallaan.
Viimeisin luotsitupa rakennettiin Skorvlotiin vuonna 1842. Lohmin ja Skorvlotin luotsiasemat yhdistettiin vuonna 1875. Lohmin nykyinen luotsiasemarakennus on vuodelta 1895. Lohmin luotsituvan piirustukset vuodelta 1842 löytyvät kansallisarkiston digitaaliarkistosta.

Ringgrundet 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ringgrundet on pieni saari Brökholmin saaren edustalla. Se on oletettavasti saanut nimensä saaren pohjoisosaan kallioon kiinnitetyn rautaisen kiinnitysrenkaan mukaan.
Renkaan läpimitta on noin 20 cm. Paikka on merkitty peruskarttaan.
Ringrundetin rengas on samanlainen kuin Korpoströmin vierasvenesataman läheisyydessä sijaitseva rengas. Nämä ovat mahdollisesti saman ikäisiä ja voivat muodostaa parin.

Kait 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Korpoströmissä, Kaitin saaren pohjoisrannalla lähes vastarannan Rumarin vierasvenesatamaa vastapäätä, kahden vapaa-ajanasunnon välissä olevassa notkelmassa.
Paikalla on lähes täysin sammalien peittämä labyrintti. Se sijaitsee pohjoiseen viettävällä rinteellä. Labyrintti on kooltaan noin 5 x 7 metriä. Sen pohjoispäässä vaikuttaa olevan pari suurempaa "keskuskiveä", joiden ympäri kaarevat kehät on muotoiltu.

Näsudden 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Korpoströmissä Näsuddenin eteläosassa, Rumarnäsissä. Rengas on rantakalliossa meren äärellä.
Rengas liittyy Korpoströmin luotsipaikkaan, johon kiinnitettiin kaksi rengasta vuonna 1842 luotsihallituksen päätöksellä. Toinen rengas kiinnitettiin läheiseen Skorvlotin saaren rantakallioon ja toinen silloisen Rumarnäsin rantakallioon.
Kruunun tehtävänä oli kiinnittää ja huoltaa alusten kiinnitymiseen tarkoitettuja kallioihin kiinnitettyjä rautarenkaita. Luotsihallitus antoi päätökset renkaiden kiinnittämisestä (Smulter 1994, 283).

Kuggvik 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Korppoon Kuggvikissa lahden pohjukassa. Paikalla on nyt pienvenesatama.
Satamassa havaittiin vuoden 2019 inventoinnin aikana ilmakuvista säännöllinen kivikasauma. Oletettavasti kyseessä on hirsiarkun jäänne, josta hirret on joko poistettu tai ajan kuluessa rikkoutuessaan hävinneet. Kivinen jäänne on kooltaan noin 2 x 3 metriä. Kohde sijaitsee lähellä rantaa ja sen läheisyydessä on modernin laiturin jäänteet.
1800-luvun lopun sekä 1900-luvun alun kartoissa samalle paikalle on merkitty useita laitureita, todennäköisesti kohde on sellaisen jäänne.

Kuggvik 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Korppoon Kuggvikin pienvenesatamassa, lahden etelärannalla, Vangsön saaren kaakkoispuolella.
Satamassa havaittiin ilmakuvista säännöllinen kivikasauma. Oletettavasti kyseessä on hirsiarkun jäänne, josta hirret on joko poistettu tai ajan kuluessa rikkoutuessaan hävinneet. Kivinen jäänne on kooltaan noin 2 x 4 metriä.
Kyseessä on todennäköisesti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun karttalähteissä näkyvien laiturien tukirakenteet.

Lapila 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt 5 cm syvyydestä hyvin nokisesta maasta keskirautakautinen putkikeihäänkärki.
Läheiseltä pellolta löytyi 23.11.2019 kupariseoksisen padan reunakatkelma (ks. alakohde).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12579.

Kallivuori (Hautapaikat)
Rautakautinen; Alueelta on löydetty rautakautista esineistöä (ks. alakohteet).

Gåsharu 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puuttomalla ulkoluodolla kalliolla lahdenpohjukassa sijaitseva kalatuvan jäännös.
Suorakulmainen särmikkäistä kivistä koottu kivijalka, jonka ulkomitat ovat 5.1 x 5.7 m. N-kulmassa korkea nurmettunut kumpu punatiiltä ja kiviä luonnonkivistä kootun perustan päällä. Rakennuksen alimpia hirsiä osittain säilynyt. Yksihuoneinen permanto tasainen ja nurmen peitossa. Rakennuksenjäännös erottuu maastossa rehevämmän kasvillisuuden perusteella. Kyseessä lienee 1800-luvulle ja 1900-alkuun ajoittuva kalatupa.

Gåsharu 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Puuttomalla ulkoluodolla lahden pohjukassa.
Kaksi rantalouhikkoon raivattua tasapohjaista uraa, joiden suunta SE - NW on kohtisuora rantaa vastaan. Itäisemmän veneenvetopaikan mitat ovat 5,9 x 1,7 metriä ja läntisemmän 6,5 x 1,8 metriä.

Gärskär 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalastuskarilla lahden pohjukassa sijaitseva kalatuvan jäännös.
Kivijalka kallionkielekkeellä. Kallionpinnassa on tuvan kohdalla noin 0.4 m syvä kuoppa, joka on voinut toimia kellarina. Luonnonkivistä koostuva kivijalka S- ja W-seinien alla. Muut seinät ovat levänneet tasaisella kallionpinnalla. Kivijalan mitat ovat noin 3.3 m (W-E) ja 2.7 m.
NW-nurkassa on tulisijan jäännös: särmikkäistä kivistä koottu nelisivuinen perustus, jonka sivujen pituudet ovat 1.0 x 1.0 m ja korkeus maanpinnasta noin 0.7 m. Rakennelmassa on käytetty osaksi nelisivuisia lohkareita, osaksi niitä on lohkottu. Sisäseinämät pystysuorat. Tulisijassa on vain muutama kappale punatiiltä. N-puolella kalliolla tiilenporoa.

Gärskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ulkosaariston luodolla lahden pohjukassa sijaitseva kalatuvan jäännös.
Tasaisella vaakasuoralla silokalliolla on suorakulmaisen kivijalan jäännös. E-seinän perustus poissa. N-, W- ja S-seinän peruskivet jäljellä suureksi osaksi. Ulkomitat 3.6 m ja 4.3 m (N-S). NW-nurkassa tulisija: nurmettunut kumpu, josta pilkistää lohkareita. Tulisijasta vierähtänyt kiviä N-puolelle.

Gärskär 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ulkosaariston kalastuskarilla lahdessa. Paikka ei ole täysin avoin W-tuulelle, koska Käringharunin saari suojaa lounaan puolelta.
Saaren W-puolisen pienen lahden N- ja S-rannalla on viisi lohkareista raivattua tilaa. Kivivallit ovat massiivisia ja huolellisesti ladottuja.
1. N-rannan läntisin. Raivatun alan pituus noin 7.2 m ja leveys noin 2.3 m. Raivattu pinta tasainen. W-puoleisessa vallissa on jäljellä vaakasuoria tukihirsiä. Yläpään yläpuolella kaksi vaakasuoraa hiekkakivilaakaa, jotka ovat mahdollisesti toimineet alustana.
2. Pituus noin 7.7 m, leveys noin 2.2 m. W-puoleisessa vallissa tukihirren jäännöksiä. Pinta tasainen.
3. Pituus 7.3, leveys noin 2.1 m. E-puolen vallin seinämän lohkareet asetettu siten, että muodostuu pystysuora pinta. Pinta ei täysin tasainen, vaan kaksi laakeaa lohkaretta maassa.
4. Pituus noin 10 m, leveys noin 3.2 m. Pinnan alapäässä on kalliokieleke, joka rajoittaa uran leveydeksi 2.0 m. Pinta tasainen. W-puolen lohkareet ladottu osittain pystysuoraksi seinämäksi. Pinnan yläpuolella kallionreunassa kivetön tasanne ja pätkä kylmämuuria.
5. S-rannalla. Pituus noin 8 m, leveys 1.7 m. S-seinämä ladottu osittain pystysuoraksi. Pohja tasainen. Vallin päällä tasainen pinta kuin arkkulaiturissa.

Gärskär 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lepikko kalastuskarin keskiosassa. Veneenvetopaikka on saaren sisäosassa pusikoituneena.
Kivistä tasaiseksi raivattu W-E-suuntainen paikka. Pituus noin 7 m, leveys noin 0.9 m.

Gärskär 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kallionrinteen alla olevassa louhikossa on raivattu paikka, jossa silakkatynnyrit suojattiin auringolta ravistumisen estämiseksi. Saltanring.
Louhikkoon raivattu kuoppa, jonka läpimitta runsas metri ja syvyys noin 0.7 m.

Gärskär 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Louhikkoinen SE-rinne saaren sisäosassa. Verkkojen kuivaamiseen käytetty alue.
Noin 945 m2:n alue, jossa rinteessä on nostettu siirtolohkareiden päälle kiviä ja lohkareita sekä koottu erikokoisia kivikekoja, yhteensä parikymmentä. Joissakin keoissa pystylaaka. Maassa paikoin punatiiltä.
Verkot on nostettu kivikasojen päälle kuivumaan.

Enskär pohjoispuoli 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Utön saariryhmän sisällä Enskärin pohjoispuolella väylän koillispuolella lähellä matalikkoa, ruopatun savipohja-alueen pohjois-koillispuolella siten, että löytöalue rajautuu koillisessa kalliomuodostelmaan. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Osat on liitetty toisiinsa puutapein. Kohtalaisen tasaisen sorapohjan sisästä erottuu paikoin hylyn kylkeä tai pohjaa. Pohjan päällä on ainakin yksi isompi rakennekokonaisuus (arviolta 1 x 3 metriä), joka muodostuu kaarista ja kylkilaudoista. Kaaret vaikuttavat olevan tiheässä. Tämän kiinteän osan ympärillä on useita irrallisia kaaria/kaaren osia, joissa on puutapit paikoillaan. Kylkilaudat vaikuttavat olleen 20 - 25 cm leveitä. Kaarien vahvuus on noin 15 x 15 cm.

Benholmen 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Benholmenin pohjoisrantaan laskevassa kangasmetsäinen rinteessä.
Suorakulmainen kivijalka, jossa erottuu NW-reunassa kaksi päällekkäistä lohkaretta, muutoin rakennelma on yhden lohkareen korkuinen. SE-kulmassa ruohottunut kumpu, jossa kiviä ja punatiilen paloja, todennäköisesti tulisija. Keskellä (kellari)kuoppa. Mitat 4.2 (SE-NW) x 4.0 m.
Benholmenin luotsitupaan liittyvä tulisijallinen rakennus, todennäköisesti sauna. Benholmenille on merkitty luotsitupa Henrik Ponténin kartassa vuodelta 1789-90.

Benholmen 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Benholmenin pohjoisrannan tuntumassa, tasaisella sora- ja kivikkomaalla.
Suorakulmainen kivijalka. NW-nurkassa noin 0.7 m korkea kumpu, jossa kasvaa järeä mänty. Kummussa alimpana erottuu suorakulmainen lohkareista tehty perustus, sen päällä kiviä ja punatiiltä. SE-kulmassa kaksi kivijalan lohkaretta päällekkäin. Sisäpuolinen permanto tasainen. Kivirivit jakavat rakenteen neljään osaan. Suuri kelomänty kaatunut rakennuksen vierestä W-puolelta. Mitat 7.2 x 7.2 m. Rakennuksen E-puolella on noin aarin kokoinen tasainen ruohoinen kenttä, jonka kasvillisuus poikkeaa selvästi ympäristöstä.
Kyseessä on todennäköisesti Henrik Ponténin kartassa 1789-1790 Benholmenin pohjoisosaan merkitty "Lotstorp".

Oxholmen 2 (Taide)
Historiallinen; Oxholmenin saaren kallion laella, jolta on esteetön näkyvyys kaikkiin suuntiin.
Huipulla on kupera, hiukan luoteeseen kallistuva, karkearakeista vaaleaa graniittia oleva pinta, johon on hakattu pyöreä, 32 cm:n läpimittainen kompassiruusu. Uurre on kovera, noin 8 mm:n levyinen ja erottuu melko huonosti. Ruusussa on kaksi sisäkkäistä samankeskistä kehää, joiden halkaisijat ovat 23 cm ja 32 cm. Kehien yhteisessä keskipisteessä on pienellä kuopalla selvästi merkitty piste, josta haarautuu sisempään kehään asti tasavälisin kulmin haaroja. Haarojen lukumäärää ei voi tarkasti laskea; niitä on kuitenkin ainakin 20. Mitään selviä pääilmansuuntien haaroja ei myöskään voi erottaa, koska kallion pinta on rapautunut ja jäkälän peitossa.

Jungfruholmen 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioisessa maastossa saaren laella.
Pääosin pyöristyneistä suurista lohkareista koottu soikion muotoinen valli, jossa suuaukko jokseenkin tarkasti kompassietelään. Läpimitta vallin päältä 4.4 m (W-E), syvyys 0.9 m.
Svante Dahlströmin mukaan kyseessä olisi ammusvarasto. "Omedelbart öster om vallen ligger en fyrkant av kullerstenar - kanske platsen för ett ammunitionsupplag? " (Dahlström 1966: 47-48).

Jungfruholmen 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioisen saaren laella oleva tykkiasema.
Sammalen peittämä kivistä koottu pyöreä valli, jonka läpimitta vallin päältä mitaten on noin 15 m (N-S) ja 12 m ja syvyys noin 1.0 m.
"Högst uppe på krönet av norra udden finner man en nästan kvadratisk vall av jord och sten, nu bevuxen med tallar. Om den utgjort grundvalen av en byggnad eller bröstvärn för ett batteri torde vara svårt att med säkerhet avgöra. Batterihypotesen är kanske sannolikare" (Dahlström 1966: 47-48):.

Bastuslätt 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jungfrusundin Bastuslättin sekä Krogaruddenin pohjoisosan ympäristössä on kiviuuneja hajallaan rinteessä sekä rannan tuntumassa.
Kiviuunit on inventoitu vuonna 1987.

Gaddin puutarha (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijaitsi vuosina 1754–1797 professori Pehr Adrian Gaddin (12.4.1727 – 11.8.1797) koepuutarha. Pehr Adrian Gaddin tiedetään tutkineen koepuutarhassaan, jonka pääosa si-jaitsi Kakaolanmäen rinteessä ja toinen palsta Linnankadun ja Aurajoen välissä, noin 600 kasvilajin soveltuvuutta Suomen oloihin. Hän tutki erityisesti värikasvien, perunan, tupakan, hampun, öljykasvien ja hedelmäpuiden viljelyä, mutta puutarhassa viljeltiin jopa mulperipuita. Koekasvien joukkoon kuuluivat esimerkiksi morsinko, krappi eli värimatara, amerikkalainen väriruoho, hirssi, ja linssi.
Kakolanmäen rinteen puutarha-arkkitehtuuri noudatti todennäköisesti käytävä- ja istutuspenkkijäsentelyssään Linnén Uppsalan puutarhalle luotua mallia, jota sovellettiin myös vuonna 1756 Turun Akatemialle Piispankadulle valmistuneessa puutarhassa. Hyödyn ajan ihannepuutarha oli symmetrinen ja säännöllisiin kortteliin jaettu. Gadd sovitti ruutupenkkimallin Kakolanmäen rinteeseen oletettavasti terassien avulla. Vuodelta 1774 säilyneessä kuvaukses-sa kerrotaan, että puutarhassa oli aitauksia, jotka oli tehty pähkinä ja karviaismarjapensaista. Puutarhassa oli myös kolme "puukoulua" eli taimistoa, joissa kasvatettiin erilaisia ”ydin- ja kivihedelmiä”, joista toivottiin kasvavan hedelmiä kantavia puita. Niiden lisäksi siellä yritettiin kasvattaa paria kauppa-laivankapteeni Strandheimin syksyllä 1770 Espanjasta tuomaa viiniköynnöstä ja jokusta sahraminsipulia, lääkeyrttejä ja muita ulkolaisia ei-taloudellisia kasveja. Vielä vuoden 1828 asemakaavakarttaan Gaddin puutarha on merkitty 12 säännölliseen penkkikortteliin jaetuksi ja käytävillä jäsennöidyksi.
Puutarha säilyi ammattimaisessa puutarhaviljelykäytössä myös Gaddin kuoleman jälkeen; ainakin 1840-luvun vaihteeseen, jolloin se siirtyi ensin eversi Puttkoffskin ja tältä 1860-luvulla hovioikeudenneuvos J. E. Malmin omistukseen. Puttkoffskin ja Malmin aikana Kakolanmäen rinteen puutarha-aluetta uudistettiin Linnankadun vastakakkaisella puolella sijainneen palstan paikalle rakennetun asuintalon virkistyskeitaana. Vanhat penkkikorttelit korvattiin vähitellen polveilevilla käytävillä ja rinteeseen rakennettiin 1840-luvun alussa huvimaja. Se lienee korvannut Gaddilla ylhäällä rinteessä jo 1700-luvun puolivälissä olleen koristemaalatun huvimajan, jonka lisäksi Gaddin puutarhaan kuului laudoitettu ja punaiseksi maalattu talo, jossa värikasveja kuivattiin, ja värimorsinko-mylly (Vejeqvarn).
Huolimatta puutarhan paikalle rakennetusta yhdestä kerrostalosta on suurin osa (2/3) Gaddin koepuuutarhan alueesta säilynyt avoimena ja puistomaisena. Keväisin sen valtaa isokiurunkannus, mutta siellä viihtyy edelleen ainakin ukkomansikka ja erilaiset tädykkeet. Gaddin puutarha on ainoa kolmesta Turkuun 1700-luvuilla rakennetuista merkittävistä puutarhoista, joka on säästynyt voimakkaalta rakentamiselta. Akatemian puutarhan paikalla on nykyisin Sibe-liusmuseo ja Gadolinin puutarhan paikalle levittäytyy kerrostaloalue.

Bastuslätt 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Jungfrusundissa, Glasbergetin eteläpuolella, Bastuslättin rannassa on puisen laiturirakenteen jäänteet.
Pitkiä kuorittuja rankoja on sekä pystyssä että meren pohjassa makaamassa useita ja ne muodostavat kehikon. Pohjassa ei ole merkkejä siitä, että kehikossa olisi ollut kiviä täytteenä. Myös rannassa puukehikon kohdalla on kiviperustuksen jäänne, jota on kuitenkin selkeästi hajotettu.
Kehikko on noin 4 x 8 metrin kokoinen ja sen pintavesiin yltävät korkeimmat paalut ovat noin 3-4 metrin syvyydessä. Kehikko päättyy ennen rannan penkereen mataloitumista. Maalla laiturin kohdalla ei ole erotettavissa rakenteita tai asumuksen jäänteitä. Liittyy mahdollisesti paikalla viipyneiden alusten kiinnittymiseen ja rantautumiseen.
Laiturilta on suora yhteys Bastuslättiin, jolla sijaitsee puukehikolla ympäröity kaivo sekä useita kiviuuneja, jotka liittyvät Venäjän laivaston viipymiseen Jungfrusundissa Iso- ja Pikkuvihan aikana 1700-luvulla. On todennäköistä, että laiturirakenne liittyy näin jo tunnettuihin muinaisjäännöksiin.

Lindholmen 2 (Puurakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Purunpään niemen eteläpuolella Lindholmenin saaren itärannalla suojaisessa poukamassa.
Suorakulmainen hirsisalvoskehikko, hirsiarkku, jonka keskellä on tukkeja lyhyiden sivujen suuntaisesti. Kehikko on täytetty keskikokoisilla ja suurehkoilla pyöreillä kivillä. Arkkurakenne on noin 4 x 2 metriä laaja. Se erottuu selkeästi pinnalta katsoen, rakenteen yläreunaan on vettä alle metri. Arkkurakenne on levän peittämä, joten sen yksityiskohtia ei ollut mahdollista selvittää.
Hirsiarkun kohdalla rannassa on luonnollinen luiska kallioiden välissä sekä rautatanko porattu kallioon. Toinen, pienempi rautatanko kalliossa sijaitsee noin 10 m päässä toisella kalliolla. Myös vastapäisellä rannalla on mahdollista vetää vene rantaan. Lindholmin saaren korkein kohta on samalla kohtaa rannasta ja koko rinne on linnoitettu. Korkeimmalla kohdalla on mahdollinen merimerkin paikka, tukikiveys. Siitä näkyy hienosti väylälle (valkoiset kummelit).
Hirsiarkku on todennäköisesti samanaikainen kuin saaren muut puolustusvarustukset ja ajoittunee 1700-luvulle tai myöhemmäksi.

Pyhäjoki (1000037825) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Noin 100 x 40 m kokoinen kalliosaareke laajojen peltoaukeiden keskellä, vajaat 50 metriä Perniönjoesta pohjoiseen. Kohteelta löytynyt rautainen putkikirves hiekkamaasta 30 cm syvyydestä. Kirveen päälle oli aseteltu neljä kämmenenkokoista kiveä. Putkikirves oli maassa terä itä/kaakkoissuuntaan osoittaen.

Korpoström 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Korpoströmin Saaristokeskuksen rannassa.
Rannan korkeassa kalliossa on kiinni paksu rautainen lenkki, jossa on rautarengas.
Vuonna 1842 kiinnitettiin lenkit ja renkaat Skorvlotin ja Rumarnäsin kallioihin, kun taas Ringgrundetin, Magasinuddenin sekä Ringuddenin renkaista on annettu päätös jo 1789 (Smulter 1994, 283).
Todennäköisesti Saaristokeskuksen rengas on jompikumpi viimeksi mainituista renkaista.

Ejskäret kiviuuni (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tasaiselle kallionpinnalle on kasattu ainakin 9 lohkaretta. Ne muodostavat suorakulmaisen ryhmän (2.2x1.7 m), joka muistuttaa kiviuunia. Päätykivi on ryhmän W-päässä ja mahdollinen suuaukko E. Lohkareiden ympärillä on pienempiä
pääosin särmikkäitä kiviä alueella, jonka läpimitta on 4.9 m. Sammaleen peittämä.

Högland kiviuuni (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä koottu nelisivuinen rakennelma, .jossa nayttää olleen suuaukko S-alarinteeseen päin. Kivissä lämpölaajenemisvaurioita. Pienikokoinen, 1.3x1.1 m. SW-puolella päällekkäin nostettuja kiviä. Romahtanut.

Stora Buskär tomtning (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallionseinämän pystysuoran 2.0 m korkean seinämän eteen on kylmämuurattu pääosin pyöristyneistä tasakokoisista lohkareista (10-80 kg) puoliympyrän muotoinen rakenne, jonka seinämien ulkomitat ovat 5.4 m (S-N) ja 4.0 m. Permanto on
tasainen ja sen pinta-ala on arviolta 20 m2, Muurin sisäpuoli on N- ja W-sektorissa pystysuora ja 0.5-0.7 m korkea, S-sektorissa epämääräisempi, noin 0.4 m korkea. Muurin sisämitat ovat 4.4 (N-S) ja 2.8 m. Kulkuaukko on SW-reunassa ja noin 1.3 m leveä, epämääräinen. Rakennelma on kokonaan katajan peitossa ja kokonaishahmon lukeminen on hankalaa.

Vasikhangas terassipelto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Selvästi erottuva 230 m pitkä terassi, jonka päällä maanpinta tasainen ja vaakasuora. Terassin N-osassa kaksi W-E-suuntaista ojaa, jotka laskevat terassia kohti.
Käytöstä poistunut pelto laidunmaalla Kaukolan kylänraitin ja lasketun Valkojärven rannan välissä.

Kenkämaa (Asuinpaikat)
Historiallinen;

Alskär rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakulmainen kivijalka, jonka paksuus 1.3 m, pituus 7.5 m (N-S) ja leveys 5.2 m. Tupa, jossa suuren tulisijan jäännös NW-nurkassa: korkea kasa punatiiltä ja tiilisilppua, valkotiiltä, pyöristyneitä kiviä ja tasolasia. Tulisijan S-reunassa näkyy suorakulmainen perustuskivi. Tuvan N-puolella pieni kamari ja porstua E-puolella. Paikalla on kolme piilutun hirren jäännöstä, joissa on koirankaulasalvos. Hirret osaksi hiiltyneitä.
Jäännökset torpasta, jonka Lökholmin Nystun tilan torpparit Janne ja Manda Andersson ostivat Lökholmista ja siirsivät Alskäriin vuonna 1890.

Långören tomtning (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaren S-rinteessä on siirtolohkare, jonka S-puolelle on kahden puolin rakennettu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista kasat. Lohkareen lippamaisen kärjen alapinnassa on lämpölaajenemisvaurioita. Rakennelman seinämät ovat
epämääräiset ja puuttuvat suurimmaksi osaksi. Paikalla voi erottaa SE-NW- ja SW-NE-suuntaista kylmämuurausta, joka rajaa 3.0 m pituisen (SW-NE) ja 2.1 m leveän tasaisen permantotason. Siirtolohkareessa on 0.9-1.4 m:n korkeudella reuna,
johon katoksen tukirakenne on voinut nojautua.

Putsaari kompassikiveys (Taide)
Historiallinen; Pieni kalliopaljastuma maatuneen merenlahden W-rannalla. Paikka on Senaatin kartassa XII 11 (1883) merenlahti, jonka suu on kapea, kahden kallion välissä. Lahden E-ranta on merkitty kallioiseksi ja ilmeisesti maihinnousukelpoiseksi.
Tasaiselle, loivasti N kallistuvalle silokalliolle on ladottu 49 pyöristynyttä ja särmikästä kiveä ja lohkaretta, joiden läpimitta on 0.1-0.4 m. Kiveyksessä on 7 pää- ja väli-ilmansuuntien suuntaista haaraa; W-haara on tuhoutunut siten, että siitä on jäljellä vain yksi kivi, joka on siirtynyt sivuun haaran linjasta. Keskellä on tiiviisti pakkautuneena pieniä kiviä ja suuret sijaitsevat haarojen päissä. Erityisesti S-haaran kivet ovat suuret. N-S-haara on pisin, pituus 3.2 m. Sen magneettinen suunta
(vuonna 2019) on 350/170 astetta.

Putsaari linjakummeli (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tasaisella melkein vaakasuoralla silokalliolla olevalle 0.3 m korkealle vaakasuoralle portaalle on pystytetty laakea paasi, joka on edestä katsoen tasapaksu ja sivusta katsoen kapea, kolmiomainen. Paaden korkeus portaan päältä on 2.5 m, paksuus
0.3 m ja keskiosan leveys 0.7 m. Paasi on nostettu pystyyn jostakin aivan läheltä, missä vaakasuora bankung-rakoilu irrottaa suorakulmaisia lohkareita granodioriittisesta kalliosta. Paasi on tuettu N- ja W-puolilta kallionporrasta vasten. W-puolen tueksi kallion ja paaden väliin on kiilattu kivi. Paaden juuressa tukena pyöristyneitä ja särmikkäitä lohkareita. Paaden vaakasuora pituusakseli on likimain N-S-suuntainen (kompassisuunta 12/192 astetta (2019)). Paadesta runsaat 20 m länteen on tasaisella loivasti NW viettävällä silokalliolla pyöristyneistä ja särmikkäistä melko tasakokoisista lohkareista (läpimitta 0.2-0.6 m) ladottu pyöreä kummeli. Sen päällä on syvälle ulottuva kolo, ikään kuin lahonneen puisen pystysalon jäljiltä. Kummelin korkeus on 1.2 m. Paaden keskiosan keskikohdan ja kummelin keskikohdan kautta kulkevan linjan magneettinen suunta on (2019) W-E 278 astetta ja tosisuunta 285 astetta. Suunta osoittaa linjan, joka kulkee Iso-Ruskion N-puolitse ja Pihlavakarin S-puolitse avomerelle. Vesi Putsaaren ja Iso-Ruskion välissä on syvää ja Putsaaren sataman lähestyminen lännestä on ollut ongelmatonta aivan rantaan asti, joten linjakummelin käytännöllinen funktio on epäselvä. Sitä ei ole tarvittu aluksen ohjailemiseen, eikä se ole voinut näkyä kauas. Kohde on kuitenkin konventionaalisesti luokiteltu merimerkiksi.
Luokiteltu linjakummeliksi. Erityinen merkki, jonka paikallinen kulttuurinen merkitys ei ole säilynyt. Vanhin maininta Helsingin Sanomain viikkoliitteessä 1929. Siinä paatta nimitettiin Putsaaren "obeliskiksi”. Helsingin Sanomain viikkoliite 228, 25.8.1929.

Vekara kummeli (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tasaiselle vaakasuoralle kallionpinnalle pääosin särmikkäistä, osaksi laattamaisista lohkareista ladottu katkaistun kartion muotoinen kivikeko, jonka korkeus on 2.3 m ja läpimitta juuressa 2.4 m. Ei maalinjäännöksiä näkyvissä. Paikalta esteetön näköala kaikkiin suuntiin.

Vekara piirtokirjoitus (Taide)
Historiallinen; Kuperalla kallionpinnalla pieniä, vaikeasti erottuvia merkkejä ja piirroksia. Etäisyys rantaan 19 m. Pinnalla ainakin merkit ”RKL”, vuosiluku 1901, ”A ONA”, ja purjealuksen kuva keula oikealle päin. Purjealuksen kuvan ala on vain 14 x15 cm ja yksityiskohtia vaikea erottaa. Ainakin mesaani on kahvelitakiloitu, mahdollisesti isomastokin. Alus voi olla kaljaasi.

Vekara verkkotarha 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakealla kallionlaella on 0.5 ha laajalla alueella ryhminä särmikkäitä ja pyöristyneitä melko tasakokoisia lohkareita (noin 10-50 kg, läpimitta 0.2-0.4 m). Lohkareet on sjoitettu tasavälein. Paikoin lohkare on sijoitettu kallion satulapinnalle. Lohkareet erottuvat selvästi kalliopinnoilla, mutta niitä on myös variksenmarjavarvikon peitossa. Varsinkin varvikkoisissa paikoissa on pystyyn nostettuja lohkareita. Paikoin lohkareet N-S-suuntaisina riveinä, selvimmät rivit kuitenkin W-E-suuntaisia.
Verkonkuivauspaikka. Paikan N--puolella oleva lahti, Länsihamina, oli pyhämaalaisten kalastajien käytössä.

Vekara verkkotarha 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöristyneitä ja särmikkäitä lohkareita kuperalla kalliopinnalla noin 25 metrin matkalla. Lohkareet ovat osaksi SE-NW-suuntaisissa riveissä.

Högland rakennuksenjäännös 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heikosti erottuva kivijalka, jonka mitat ovat 5.8 (SE-NW) x 5.6 xm. N-nurkassa suorakaiteen muotoinen särmikkäistä kivistä kylmämuurattu tulisijan pohja, jossa voimakkaita lämpölaajenemisvaurioita. Tulisijan mitat 2.3x2.0 m.

Kreula 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kalliopaljastuma peltoaukion keskellä. Kallion kyljessä on ainakin kuusi matalaa kuppia.

Koivuhaka (1000038417) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pienen tuskin ympäristöstään erottuvan metsäisen kalliomäen kaakkoislaidalla sijaiseva noin 7-8 metriä halkaisijaltaan oleva isokokoisista kivistä tehty kiviröykkiö. Keskellä laaja, mutta vanha kaiveltu kuoppa.

Katanpää hautaraunio (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Ootskerin laella, lähellä korkeinta kohtaa. Matala kivilatomus, joka koostuu enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista (arviolta 0-50 kg, yksittäisiä suurempia). Keskellä suuri pyöristynyt graniittilohkare. Pituus 3.9 m (SE-NW), leveys 3.2 m, korkeus 0.3 m. Kohde rinnastuu moniin tutkimuksissa varmistettuihin rautakauden tyyppisiin hautaraunioihin (yksi lähimpiä Vehmaan Piiloinen (Unto Salo)), mutta ei ole varma ilman tutkimuksia.

Katanpään linnake / iso patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Katanpään linnake on Venäjän Suomenlahdelle rakentaman Pietari Suuren merilinnoitusketjun pohjoisin osa. Linnake sijaitsee Kustavissa Lypertön saarella, Katanpään niemessä. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1915 ja se valmistui 1917.
Linnakkeen alueella on neljä betonoitua tykkipatteria bunkkereineen, joista kaksi rakennettiin 1910-luvulla ja kaksi 1950-luvulla. Pattereita yhdistää mukulakivistä rakennetut tykkitiet ja teiden vieressä on kulkenut myös kapearaiteinen rautatie, joka on sittemmin purettu. Linnoitukseen kuului noin parikymmentä venäläistyylistä puurakennusta, joista suurin osa on säilynyt.
Linnakkeen päätehtävä oli meriväylien suojaaminen, eikä se koskaan osallistunut virallisiin sotatoimiin. Suomen itsenäistymisen jälkeen Katanpää toimi vartiolinnakkeena ja varusmiesten koulutuslinnakkeena. Saaressa toimi myös vankila vuosina 1930-1940.
Linnake siirtyi Metsähallituksen omistukseen vuonna 1999 ja avautui vierailijoille. Saaren 4 tykkiä on de-aktivoitu käyttäjäturvallisuuden takia.
Isopatteri: Tykkipatteri, joka rakennettiin 1915 ja oli käytössä vuoteen 1989. Tykkipatterissa on 4 avointa betonista valettua tykkiasemaa. Rintasuojan muodostaa louhittu kallionseinä, joka on sisäpuolelta tasoitettu betonivalulla ja betonilattialla. Kahta tykkiasemaa on laajennettu louhimalla ja niissä on kaksi 6" Tampella-tykkiä, muut ovat tyhjät. Tykkiasemien takana on 3.7 m:n levyinen mukulakivipäällysteinen yhdystie. Tulenjohtopaikka itäpäässä on valettu korsu, jonka yläosaa suojaa rautalevyistä niitattu kupu. Tien eteläpuolella on kaksi bunkkeria, joihin johtaa kallioon räjäytetyt suojakäytävät. Itäpäässä patteriin johtaa syvä, geologisesti muodostunut orko, jolla on leveyttä runsaat 3 m ja syvyyttä paikoin 4 m. Sen eteläpuolella on 6 särmikkäistä tasakokoisista lohkareista koottua kiviröykkiötä, joissa osa seinämistä on tasasivuisia ja pystysuoriksi kylmämuurattuja.

Maaria Räntämäki (Pappila, Prusi, Räimä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Räntämäki mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1303, jolloin suoritettiin tilusvaihto piispa Maunu I ja Olavi-nimisen miehen välillä. Piispa antoi tuolloin puolet kirkon pelloista Räntämäessä vaihdossa maa-alueeseen Koroisissa. Tämän perusteella Räntämäessä oli todennäköisesti jo 1200-luvulla paitsi seurakunnan, myös tuomiokirkon/piispan omistamaa maata.
Vuonna 1557 Räntämäen talo jakautui kahtia taloiksi, jotka myöhemmin tunnettiin nimillä Räimä ja Prusi (jälkimmäinen 1500-luvulla nimellä Tuppi). Molemmat talot kuuluivat kruunulle 1600-luvulle asti.
Alueella on edelleen seurakunnan omistuksessa ja käytössä oleva pappila, jonka uudempi päärakennus on 1700-luvun kivipappila, vanhempi puinen päärakennus 1600-luvun lopulta ja tämän alla on keskiaikainen kivikellari (kiinteä muinaisjäännös). Kellarin alla on 1980-luvun tutkimuksissa todettu olevan palokerros. Loppuosa tontista, jossa ovat sijainneet keskiajalle periytyvät Prusin ja Räimän talot, on nyt autiona. Talot sijaitsivat Varkaantien itäpuolella, kirkosta pohjoiseen.
Pappilan kohdalta Sorolaistenkadun alta havaittiin vuonna 2023 kaapelikaivannon valvonnassa ruumishautoja. Haudat tulivat esiin heti kadun perustussoran alta, ja ne on kaivettu hiekkamaahan. Kyseessä on Maarian kirkon kirkkomaasta erillinen ja todennäköisesti sitä vanhempi hautausmaa.

Kauris (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakautista löytömateriaalia paikallistettu koekaivauksin kesällä 2020 sekä metallinetsinharrastajien ilmoitusten perusteella (ILM 14664, ILM15006 ja ILM 15188). Pellolta havaittiin myös sulanutta pronssia ja pronssipellin paloja.
Koekaivausten esihistoriallinen löytöaineisto koostuu keramiikasta, savitiivisteestä, palaneesta savesta, savikuonasta ja palaneesta luusta. Keramiikkalöytöjen joukossa on varhaismetallikautista Morbyn keramiikkaa. Myös kuopista löydetyt rautakuonan palat kuulunevat esihistorialliseen aineistoon. Koekaivaukset eivät tuoneet esiin suoria todisteita paikalla olevasta kiinteästä muinaisjäännöksestä, joka selittäisi pellolta tehdyt metalliesinelöydöt. Koekaivauksen löytöaineistoa voi luonnehtia asuinpaikoille tyypilliseksi. Asuinpaikan tarkka sijainti ei paljastunut koekaivauksessa. Vuonna 2024 asuinpaikan länsilaidan sijaintia tarkennettiin peltolöytöjen perusteella.

Briggen (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Toistakymmentä erikokoista (halkaisijaltaan 3-5 cm) kuppia sileän kallion päällä, kallioalueen korkeimmalla kohdalla. Tontille on rakennettu pilariperusteinen asuinrakennus v. 2014, jolloin suurin osa kuppikalliosta jäänyt talon alle. Kuitenkin n. 6 x 3 m laajuisella alueella, rakennuksen länsipäädyn alla sekä sen lounaispuolella on jäljellä lukuisia kuppeja, talon alla selkein ryhmittymä sijoitettuna puolikaaren muotoisesti. Lisäksi tontin kalliopaljastumalla on siellä täällä useita mahdollisia yksittäisiä kuppeja.

Riikilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Savijoen ääreltä pellolta on metallinetsinnässä vuosina 2020 ja 2021 löydetty suuri määrä myöhäisrautakautisia metalliesineitä. Lisäksi alueelta on havaittu sulanutta pronssia, ja pellon pinnalla on ympäristöään tummempi kohta. Sama löytöalue jatkuu Raukkalantien länsipuolella kohteena Äyräs 2 (1000039617). Kohteiden yhteenlaskettu laajuus on noin 300 x 500 metriä.

Hangri-Linnaluhta 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Loivasti lounaaseen viettävältä kuusivaltaiselta rinteeltä metallinetsinnässä löytynyt rautainen putkikirves ja kaksi alakohteiksi merkittyä myöhäisrautakautista punnusta. Sirppujoelle matkaa n. 250 m. Löytösyvyys 10 - 30 cm. Löytäjän mukaan hiekkaisessa maassa oli palanutta kiveä ja nokea.

Historiallinen; Suninsalmeen pistävällä pienellä kallioisella niemellä vaikeasti erotettavia kalliohakkauksia, kirjaimet CW (saattaa viitata henkilöön Carl Wessmann), vuosiluku 1798 sekä numerot 2 ja 8. Kalliolla saattaa olla enemmän hakkauksia, mutta tarkastusajankohtana, kirkkaassa keskipäivän auringonpaisteessa niitä ei pystynyt havaitsemaan hyvin.

Bergholmen (1000039038) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kallioaukealla, avokalliolla, jotakuinkin saaren korkeimmassa kohdassa.Kallioaukea vahvasti jäkälän peittämää, ympärillä havumetsää. Röykkiö on vahvasti sammaleen peittämä ja siitä kasvaa mäntyjä sekä katajia.
Itse röykkiö on halkaisijaltaan 4- 5 m ja vaikuttaa koostuvan noin neljästä päällekkäin ladotusta kivikerroksesta. Korkeus noin metrin, mutta vaikea arvioida alla olevan kallion muodon vuoksi. Röykkiössä ei ole ns. ”silmää” tai keskisortumaa, vaan on tasamuotoinen kumpare. Kohde on ehjä, mutta siinä kasvaa useampi puu, jonka juuret menevät röykkiöön syvälle röykkiöön.
Röykkiö vaikuttaa kokonsa ja muotonsa puolesta pronssikautiselta hautaröykkiöltä. Kohteen naapurisaarissa ja Kemiönsaaressa ovat myös Gunholmenin, Nötholmenin, Bergholmsfjärdenin kivirakenteet/hautaröykkiöt.

Raivonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Raivonmäen itäpuolisen pellon reunasta, soransekaisesta multamaasta, on löytynyt karhunhammasriipus metallinetsinnässä. Löytösyvyys 15 cm. Vierestä myös toistaiseksi tunnistamaton kupariseosesineen katkelma sekä metsän puolelta rinteestä nuolenkärki ja puukonterä. Metsän itärinteen alaosassa on runsaasti kuoppia ja painanteita, osa ehkä 1900-luvun jätekuoppia, osa kotitarvehiekanottopaikkoja. Maa-aines löytöalueella, kynnöspellon loivalla terassilla sekä rinteen maaleikkauksissa, hiekkaista ja väriltään tumman harmaata.
Kohteen läpi on vuoden 2023 aikoihin tehty kaapelikaivanto.

Makasiiniranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rantavyöhyke, jolla on sijainnut viimeistään 1743 ranta-aittoja ja varastomakasiineja. Rantamakasiinien takana on ollut maita erottanut raja-aita tai penger. Kauempana jokirannasta on ollut kaupungin peltoja.
Koetutkimuksissa (maatutkaus, koekuopat), joita tehtiin aukion/puiston alueella ja rantakadun puistonpuoleisella jalkakäytävällä ei haivattu säilynyttä muinaisjäännöstä. Alueella havaittiin 1800-luvun lopun rakennusten kivijalkoja. Muinaisjäännöstä saattaa kuitenkin olla säilyneenä Rantakadun ajoradalla tai jokirantatöyryssä.

Kapelludden (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Erikokoisista luonnonkivistä koottu, n. 0,5 m korkea ja 1-2 m leveä muurirakenne. Epäsäännöllisen neliön muotoinen muuri ympäröi n. 500 neliömetrin suuruisen alueen, jolla tutkittu 1200-luvun lopulle ajoittuvan ruumishautauksen jäänteet. Kohteeseen liittyy olettamus paikalla keskiajalla sijainneesta kappelista.

Töyhä 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Noin 1,5 m korkuinen siirtolohkare peltoaukean laidalla. Kiven tasaisella, sammaleen ja jäkälän peittämällä laella noin 1 x 2 m kokoisella alalla toistakymmentä halkaisijaltaan 3-5 cm kokoista matalaa kuppia. Osa kupeista parijonossa. Arkeologian harrastajan v. 2020 löytämä kohde.

Kirjupajuntie 78 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja havainnut pienialaisen, osittain umpeen kasvaneen hiekkakuopan lounaisreunalla kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (porfyyri-iskos, saviastian reunapala). Talteen otettu minikokoinen (46 x 13 x 5 mm) liusketaltta. Maa-aineksen väri tumman punertavan ruskeaa löytökohdassa.

Tuomiokirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Tuomiokirkko siirrettiin Koroisista nykyiselle paikalleen Unikankareen kummulle n. vuonna 1300. Ruotsin itäisen osan ainoan hiippakunnan keskus sijaitsi keskiaikaisen Turun pohjoislaidalla. Ensimmäinen kirkko rakennettiin todennäköisesti puusta. Ensimmäisen harmaakivisen/tiilisen runkohuoneen ja sakariston rakentaminen jäi kesken. Tuomiokirkko rakennettiin tiilestä viimeistään 1400-luvun alkuun mennessä. 1400-1500-luvun kuluessa runkohuoneen ympärille rakennettiin yhdeksän kappelia ja torni. Itäpäässä sijaitseva Kaikkien Pyhien kappeli rakennettiin todennäköisesti 1400-luvun lopulla. Tuomiokirkkoa ympäröi korkea ympärysmuuri, jonka yhteydessä oli muurattuja rakennuksia, kuten Katedraalikoulu, piispantalo ja tuomiokapituli sekä useita portteja.

Lempilä Jaakola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maisemallisesti ja topografiansa puolesta tyypillinen rautakautinen kalmistoalue n. 200 m koilliseen Lempilän jokilaaksosta ja n. 2 km pohjoiseen Halikonlahdelta. Lähiympäristössä useita metallikautisia kohteita. Paikalta on metallinetsimellä löytynyt kaksieläiminen pyöreä kupurasolki ja levysolki (alakohde).

Marttila (1000039446) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Savijoen länsipuoliselta peltoalueelta löytynyt metallinetsinnässä runsaasti rautakautista esineistöä. Kohdetta ympäröivät lukuisat rautakautiset kalmisto- ja asuinpaikka-alueet. Vuoden 2021 tarkkuusinventoinnin yhteydessä alueelta tehtiin rautakautiseen asuinpaikkaan liittyviä havaintoja: palanutta savea, keramiikkaa, palanutta ja palamatonta luuta, mahdollisia paalunsijoja sekä metalliesineitä ja niiden katkelmia.

Äyräs 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Savijoen ääreltä pellolta on metallinetsinnässä vuosina 2020 ja 2021 löydetty runsaasti myöhäisrautakautisia metalliesineitä. Lisäksi alueelta on havaittu sulanutta pronssia, ja pellon pinnalla on ympäristöään tummempi kohta. Sama löytöalue jatkuu Raukkalantien itäpuolella kohteena Riikilä 2 (1000038791). Kohteiden yhteenlaskettu laajuus on noin 300 x 500 metriä. Kohteen pohjoisosasta löydettiin inventoinnissa 2024 lisää rautakautisia metalliesineitä ja koekuopasta savitiivisteen pala ja mahdollinen savikiekon katkelma. Havaintojen perusteella paikalla on kiinteä muinaisjäännös, joka löytöjen ja topografian perusteella on asuinpaikka.
Kohteen pohjoisraja perustuu inventointihavaintoihin, ja muissa suunnissa aluerajaus perustuu kansalaislöytöjen levintään.

Mikkola (1000039670) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on vuonna 2019 löytynyt metallinetsinnässä ruotokeihäänkärki ja kuparipellin katkelma hiekkamaasta 15 cm syvyydestä. Läheltä alakohteeksi merkitty veitsilöytö. Maaperä oli löytäjien mukaan hiilistä ja nokista. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 10248, 10250.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Nyborgs 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti peltoalueella.
Västergård// Wästergårds Frälse hemman 2/3 Nytt mantal, 20 kappars Tionde, och 22 alnars häfd eller proportion i Byn; äges af Lagmannen Välborne Herr Johan Oliver Creutz.
Charta Öfver Nordanå Stor och Lill Finnehofva samt Smedskulla Byars Samfälta Ägor, uti Åbo Län, Haliko Härad och Kimito Sockn. Författad år 1784 af Henr, Pontén.
Paikalta löytynyt metallinetsinnässä särmänuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma 10 cm syvyydestä. Lisäksi kyntökerroksessa havaittiin sulaa kupariseosta. Samalta pellolta sekä noin 240 metrin säteellä itään, Skinnarvikintien molemmilla puolilla, on ilmoitettu myös historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä, kuten 1520-luvun klippinkirahoja.

Suuri rantatie Saarimäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan tienpohjan pituus on noin 140 metriä ja se lähtee idässä suunnilleen samalta kohdalta pohjoiseen, josta haarautuu Saarimäen talon tontille vievä tie etelään. Mäen laella se yhtyy takaisin nykyiseen tielinjaan. Viimeksi mainitulla paikalla on vielä säilynyt vanhaan tielinjaukseen liittyvä kivirakenne, siltarumpu, jossa on noin viisimetrinen kivikate tien leveyssuunnassa.

Soukaisten koulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Soukaisten koulun pihapiirissä, Perttelintien eteläpuolella n. 1,2 x 2.7 x 1,3 m kokoinen siirtolohkare, jonka tasaisella laella kaksi selvää kuppia (halkaisijaltaan 3-4 cm) ja lisäksi useampi luontainen painauma, joita siloteltu kupeiksi.

Maunulan kellarivaja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maunulan tilan pihapiirissä, Maunulantien pohjoispuolella luonnonkivestä rakennettu kellari, tynnyriholvattu, holvaus punatiiltä. Kellarin ulkopuoliseen kiveykseen kaiverrettu vuosiluku 1810 ja kirjaimet ASS, jotka viittaavat silloiseen isäntään.

Örö 64 Pitkä Ikävä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mukulakivellä päällystetty 1. maailmansodan aikainen linnoitustie, jonka pituus on 2930 metriä. Tietä on pengerretty siten, että sen korkeuserot ovat pienet ja paikoin kaivettu maahan korkeuserojen tasoittamiseksi. Tyypillisiä ovat tasakokoiset, pyöristyneet, alle 1 kg:n painoiset mukulakivet, mutta suurempiakin esiintyy etenkin reunuskivinä. Tien loppupää pohjoisessa, joka johtaa ns. isolle laiturille, on kestopäällystetty.

Örö 65 Lyhyt Ikävä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksihaarainen pääosin mukulakivellä päällystetty 1. maailmansodan aikainen linnoitustie, jonka haarojen yhteinen pituus on 2150 m. Tie lähtee Pikkulaiturin rannasta nykyisin kapeana asfaltoituna tienä 12 tuuman tykkipatterin sivuitse kasarmin rakennusten luo. Tie jatkuu kasarmilta luoteeseen, ja kuivatun suon jälkeen haarautuu kahteen haaraan, länteen ja luoteeseen. Läntinen haara sivuuttaa kuivassa kangasmetsässä kansakoulun, sotilaskodin, rivitalon ja Silmän muodostaman väljän rakennusryhmän ja yhtyy risteyksessä Pitkään Ikävään. Luoteinen haara Lyhyen ikävän risteyksestä eteenpäin kulkee nummella suorana ja hyvin säilyneenä avaran harjoituskentän yli ja yhtyy lopulta Pitkään Ikävään.

Örö 52 kalliohakkaus (Taide)
Historiallinen; Loivasti rantaan laskeva silokallio W-rannalla. Loiskevyöhykkeen yläosassa kolmi-
sen metriä merenpinnasta. Antikvalla versaalilla kirjoitettu teksti, joka on luettavissa rannasta päin. Ala 123 x 84 cm. Jälki on 9-11 mm leveä, 2 mm syvä, hallittu ja tasainen. Selvästi luettavissa teksti ”LENNART. HÄGGBLOM. 20/5. 1917.” Lisäksi muutama pieni kuoppa piirtokirjoituksen vieressä sen S-puolella. - Noin 4 m NE kalliossa nimikirjaimet SH.

Viikka 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on marraskuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä kaksi pronssista hevosenkenkäsolkea (toinen alakohde). Löytäjä havaitsi löytöpaikalla sulanutta kupariseosta ja tummaa maata. Löytösyvyys 2 cm. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17713.
Vuonna 2020 tarkkuusinventoinnissa tehtiin havaintoja paikalla sijaitsevasta kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Revasvuoren lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Revasvuoren juurella, sen itäpuolella kohdassa, jossa kallio putoaa jyrkästi alas Lähde on muodoltaan pitkänomainen ja kapea ja sen kirkas vesi kumpuaa aivan kallion juurelta.
Lähteessä oli tarkastushetkellä huhtikuussa 2018 runsaasti vettä, joka virtasi siitä itään ja läheiseen Purilanjokeen.
Ympäristöä tutkittiin metallinetsimellä, mutta se osoittautui hankalaksi, koska maaperässä oli sekalaista, resenttiä metallijätettä.

Jurmo Grönnviken (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Jurmon saaren itäosassa, osittain päätemoreenin harjan etelärinteessä, osittain notkossa, sijaitsee kaksi sisäkkäistä, lohkareista koottua kivirakennelman jäännöstä. Esitettyjen tulkintojen (ensimmäisenä F.W. Radloff v. 1795) mukaan kyseessä on kappelin jäännös, joka koostuu ympärysmuurista ja kappelirakennuksen kivijalasta.
Neliömäisen ympärysmuurin sivut ovat pääilmansuuntien mukaiset. Sen n. 24 m pituiset, 0.5 - 1.4 m levyiset ja 0.4 - 1.0 m korkuiset sivut koostuvat pyöristyneistä lohkareista, osa rakenteesta on kylmämuurattu. Keskellä W-sivua on 0.5 m levyinen kulkuaukko.
Kappelin kivijalka on suorakaiteen muotoinen, n. 10 m x 6 m kokoinen. Sen lohkareet ovat suurempia kuin ympärysmuurissa ja niissä on lämpölaajenemisvaurioita. Kivijalan rajaaman tilan sisällä maassa on hiekkakivilaakoja, mahdollisen lattiakiveyksen jäänteitä.
Sijaintikorkeutensa (n. 3,3 m mpy) perusteella ei voi olla rakennettu ennen 1500-lukua.

Vähäjoen vanha tielinja (Kulkuväylät)
Historiallinen; Jo 1700-luvun isojakokartassa mainittu tie, joka kulkee Maarian kirkolta länteen ja ylittää Vähäjoen. Maastossa näkyy edelleen vanha tienpohja ja Vähäjoessa sillan kivirakenteiden jäänteet.

Skräbböle (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisilla sisäsaaristossa Skräbbölessä Kyrkfjärdenin länsiosassa venesataman aallonmurtajan eteläpuolella ja Skräbbölestä Gunnarsnäsiin johtavan pengerretyn tien itäpuolella.
Puurunkoisen tasasaumaisen aluksen hylky tai hylyn osa, jonka pituus on noin 30 metriä. Hylky on suurimmaksi osaksi mutaan uponnut ja levän peitossa. Aluksen toinen kylki nousee mudasta 0,5-1 metriä. Mutaan on hautautunut rakenneosia, sillä pohjaa tunnustelemalla voi tuntea lisää rakenteita. Alus vaikuttaa olleen rakenteeltaan melko vankka. Se on havupuinen, tasasaumainen, ja siinä on sekä sisä- että ulkokarneeraus. Muutamia metallitapein vahvistettuja liitoksia on havaittavissa. Minkäänlaisia takilan osia ei ole nähtävissä, ei myöskään kansirakenteita eikä lastia. Hylyn sisällä näyttää kuitenkin olevan pieni määrä louhittua kiveä. Hylyn päälle on sijoitettu putki.
Hylky sijaitsee entisen sementti- ja kalkkitehtaiden laiturien sisääntuloväylällä. Hylky saattaa liittyä Paraisten Kalkkivuori oy:n toimintaan. Tehdas on merkitty mm. 1936 vuoden karttaan melko lähelle hylyn sijaintipaikkaa. Hylky sijaitsee hyvin lähellä valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä Turunmaan rannikon kalkkilouhokset ja Paraisten kalkkitehdas. On myös mahdollista, että hylky liittyy Lillholmenin saareen vievän tien rakennustöihin (Nordstöm 1998, Med bogser och pråmar). Nordströmin mukaan Paraisten Kalkkivuori oy:n vanhoja puuproomuja käytettiin mm. Lillholmenin ja Skräbbölen välisen tien rakennustöissä. Vanha proomu täytettiin kivillä, ajettiin sopivaan kohtaan ja pohja räjäytettiin.
Hylky havaittiin 2020 monikeilainluotauksessa. Barlius-ryhmä on tehnyt hylylle tarkistussukelluksia 2021 ja selvittänyt arkistolähteistä hylyn mahdollista taustaa. Barliuksen videota hylystä on hylyt.net -palvelussa, ks. Skräbbölen hylky. Barlius viistokaikuluotasi hylyn 2024.

Jurmo Ryssbacka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuosina 1916-1917 rakennetun ja 1920-luvulla puretun Keisarillisen Venäjän laivaston merilentoasema nro 28 jäänteet. Paikalla on ollut mm. puurakenteinen, 24 x 44 m kokoinen lentokonehalli ja puinen laskusilta. Jurmo oli yksi venäläisten merilento-osasto 2:n tukikohdista, joka perustettiin Utön vesialueen tarkkailuun.

Kousvuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Arkeologian harrastajan löytämä kuppikivi Kousvuoren itäpuolella, jyrkkäpiirteisellä havupuuvaltaisella avokallioalueella tasaisen savipeltoympäristön keskellä. Kivi on muodoltaan pitkänomainen, pituudeltaan noin 6 m ja leveydeltään enimmillään noin
3 m. Kiven korkeimmalla kohdalla on selkeä, hakattu noin 1 cm syvä ja hakkauksen osalta noin 1,5 cm leveä rengaskuvio, joka muodostaa kokonaisuutena pyöreän, halkaisijaltaan noin 20 cm leveän avorenkaan. Rengaskuvion välittömässä läheisyydessä neljä varmaa ja kolme epävarmaa kuppimaista syvennystä. Kupit ovat pyöreähköjä, noin 5 cm halkaisijaltaan. Ne ovat noin 0,5 cm syviä. Kuppeja saattaa olla myös muualla kivessä sammaleen peittämällä alueella.

Lampola 6 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on Halikonjoen ja siihen laskevan Krapuojan jokilaakson itälaidalla sijaitsevan kalliopohjaisen melko loivapiirteisen mäen lounaisosassa Halikon Yttelän rautakautisen asutus/kalmistokeskittymän alueella. Mäellä on jonkin verran pienialaisia kalliopaljastumia. Maa-aines paikalla on soraista hietamaata. Kohteelta on havaintoja rautakautisista ja historiallisen ajan löydöistä mäen länteen viettävältä metsäiseltä rinteeltä laajan peltoalueen itäpuolelta.

Väärämaan kalliohakkaus (Taide)
Historiallinen; Väärämaan saaren pohjoiskärjessä oleva kalliohakkaus, jossa näkyy vuosiluku 1833. Se on jaettu kalliopintaan: 18 A 33. Vuosiluvun yläpuolella on kahdet nimikirjaimet. Ylinnä ilmeisesti JHO, alemmasta ei saa selvää. Hakkaus liittyy ilmeisesti kesänuotan vetoon.

Nuhi (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Noin 20 x 30 m kokoinen lehtipuuta ja katajaa kasvava kallioinen saareke peltoalueen keskellä. Saarekkeen eteläosassa noin 13 x 13 m kokoinen kalliopaljastuma, jonka pinnalla kymmeniä matalahkoja kuppeja, osa selkeästi ryhmissä. Kallio pitkälti sammaleen ja hakkuujätteen peitossa, joten kuppien lopullista määrää ei voinut tarkastuksen aikana todeta. Niitä voi kaikkiaan olla jopa toistasataa. Kohteen lounaisreunalla iso siirtolohkare, jonka päällä myös useita matalia kuppeja. Kalliosaarekkeessa lisäksi isohkoja, aikoinaan pellolta raivattuja kiviä sekä keskiosassa mahdollisesti ojituksen jäljiltä pitkänomainen painauma. Arkeologian harrastajien v. 2020 löytämä kohde.

Alakylä / Alakartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alakylä esiintyy vasta kirkkoreduktion aikana arkkiteinin prebendatalona ja
siirrettiin vuonna 1542 kruununtaloksi. Myöhemmin yksinäistalo jakautui kahdeksi taloksi, Ylitaloksi ja Alitaloksi. Vuoden 1732 tiluskartan mukaan tonttimaa on aiemmin sijainnut maantien eteläpuolella, lähempänä jokea. Tontti siirrettiin isojakoon mennessä nykyiselle paikalleen, Paattistentien pohjoispuolelle.
Vanha tontti on vielä isojakokartalla vuonna 1782 viljelemättä ja siinä on
sijainnut ilmeisesti ulkorakennuksia. Myöhemmin alue on ollut viljelykäytössä, mutta
nykyään paikalla on perunapelto. Avoinna olleen pellon osassa näkyi v. 2020 lähinnä harvakseltaan tiilimurskaa ja pienten, mahdollisesti kiukaaseen liittyvien kivien keskittymä, mutta myös palanutta savea, palanut pii-iskos, mahdollinen kvartsi-iskos, liitupiipun varren katkelma sekä jonkin verran uudempaa fajanssia ja posliinia.

Paimala Sipilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1393 Paimalassa oli ainakin neljä taloa, jotka ilmenevät Maarian
pitäjänkokouksen pöytäkirjasta. Ensimmäisestä maakirjasta löytyy jo seitsemän taloa, joista yksi oli Sipilä. Karttojen ja tonttimaiden jakoperusteella voidaan päätellä, että vanhimmat historiallisen ajan tontit ovat todennäköisesti sijainneet nykyisen kylämäen itäreunalla. Näistä Sipilän tontti näyttää autioituneen 1900-luvun kuluessa, muilla tonteilla on sekä uudempia että vanhempia rakennuksia. Sipilän autiotontilla on vielä rakennusjäännöksiä näkyvissä ja ainakin yksi kokonainen kellari säilynyt (ei vaikuta 1800-lukua vanhemmalta).

Urola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1411, vuonna 1513 tuomiokirkon P.
Henrikin prebendatalona. Kirkkoreduktion alkuvaiheessa eräs talonpoika otti sen laittomasti
haltuunsa ja saattoi sen lopulta autioksi. Sen jälkeen talo joutui Rauman kirkkoherralle, joka lahjoitti sen kruunulle. 1600-luvun alussa tuli Kankaisten lampuotitaloksi. Autioitunut 1900-luvun alussa, mutta paikalla on ollut vielä 1900-luvun puolella ulkorakennuksia. Tontin edustan pellolla tiilimurskan lisäksi palanutta savea, mutta vähän teollisen ajan aineistoa.

Koristo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan keskiajalla kerran, vuonna 1439, jolloin Turun piispa Maunu Tavast
lahjoitti Koriston kaksi taloa tilapäisesti sisarenpojalleen Olavi Hannunpoika Pukille. Koriston tilan tai kartanon viimeisestä rakennuskannasta on jäljellä entinen pehtoorin asunto, kolme aittaa ja talli. Pehtoorin asunnon rakennusvuosi on tuntematon, mutta vuonna 1848 se on peruskorjattu ja sen päätyosat on rakennettu 1900-luvun vaihteessa. Nykyisen pihapiirin ulkopuolella on kolme aittaa, jotka ovat vanhimpia Varsinais-Suomessa säilyneitä vilja-aittoja. Vuoden 2020 inventoinnin yhteydessä havaittiin, että osa kartanon miespihaa ja yksi rakennuksen kivijalka kellareineen ovat säilyneet muuten autiolla tontinosalla. Tontti on ollut samalla paikalla ainakin 1600-luvun lopulta.

Poikluoma (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainittu vuodesta 1471 alkaen, vuonna 1540 kylässä oli kaksi verotaloa, jotka niiden omistajaksi tullut turkulainen porvari Henrik Skeppare 1580-luvulla yhdisti. Näkyy 1600-luvulta saakka epätarkasti paikannettavana ja vasta 1800-luvulta tonttimaasta on tarkempia karttoja, koska isojako tehtiin vasta vuonna 1910. Tonttia on tuhoutunut Kurkelantietä rakennettaessa, mutta ainakin viimeisen rakennuskannan jäännöksiä on vielä alueella nähtävissä.
2022 tehdyssä tarkastuksessa koekuopitettiin kohteen itäosaa aluerajan määrittämiseksi. Paikalta ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia rakenteita.

Ylikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan vuodesta 1461 alkaen ja vuonna 1540 kylässä oli kaksi verotaloa. 1500-luvun
puolivälissä muodostui vielä kolmas (tai neljäs) talo, ja tällaisena kylä säilyi 1600-luvun
puolelle. Talot olivat Pisto (myöh. Knaapi), Moksa (myöh. Paavola) ja Pekola. Tonttien
asemointi tehtiin vuoden 1810 kartan perusteella, jossa mainitut kolme tonttia näkyvät
samoilla paikoin kuin 1760-luvun kartassa. Tämän perusteella Knaapin ja Paavolan
tonttimaa ovat edelleen pääosin rakentamatta, mutta Pekola näyttäisi tuhoutuneen. Rakentamattoman heinikon alueella ja tien varsilla saattaa olla säilyneenä vanhan Ylikylän tontin kulttuurikerroksia ja rakenteita. Edelleen näkyvät kivijalat liittynevät ulkorakennuksiin, jotka on purettu vasta 1900-luvulla.

Paavola (1000040911) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paavola oli uudenajan alussa veroluontoinen yksinäistalo, joka autioiduttuaan 1580-luvulla joutui Brinkhallin herra Hannu Eerikinpojalle ja kuului siitä lähtien rälssimaana Brinkhallin tiluksiin. Vuonna 1699 laaditussa Hyrdilän kartassa on merkittynä rajanaapuriksi Brinkhallille kuulunut Paavola tekstillä, ilman karttamerkkejä. Vuonna 1855 laadittuun pitäjänkarttaan on näille paikkeille merkitty kuitenkin talo, joka mahdollisesti on ao. Paavola.
Alueella on kaksi kookkaampaa ja uudemmalta vaikuttavaa rakennuksenpohjaa, mutta siinä määrin myös muita rakenteita, kuten ladottu tulisijanpohja ja epäsäännöllisempiä, pieniä röykkiöitä, että kyseessä täytynee olla vanhaan tilaan liittyvä tonttimaa, ei yksittäinen torpan tai ulkorakennuksen paikka. Mäkialueen eteläpuolella todennäköisesti rakenteita enemmänkin.

Jokkinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1481, jolloin sen ainoa talo oli Naantalin
luostarin hallussa. Vuodesta 1540 alkaen oli perinnönluontoinen yksinäistalo. Tontti
lienee autioitunut 1800-luvun aikana, mutta vielä 1900-luvulla alueella on ollut yksi
ulkorakennus, joka on sittemmin purettu. Edelleen näkyvissä kellarikuoppa, mutta myös muita rakenteita. Osin ne vaikuttaisivat kuitenkin tuhoutuneen metsänhoidossa. Pellolla tontin kaakkoispuolelta näkyi tarkastuksessa tyypillistä 1800–1900-lukujen aineistoa, mutta myös palanutta savea sekä pala mahdollista rautakautista keramiikkaa.

Pernon kartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Pernon kartanosta on löytynyt maininta jo 1300-luvun puolivälistä, jolloin sen
omistajaksi kerrotaan Stålarm. 1400-luvun puolivälissä kuuluessaan Fincke-suvulle, Pernon
kartano on mainittu useasti. Sittemmin Pernoa ovat hallinneet mm. suvut Krumme, Stålarm, Wildeman, Stålhandske, Wallenstjerna, Pippinsköld ja von Schantz. Pitkiä aikoja ovat Pernon kartanoon kuuluneet myös Paakarla, Mahittula, kolme tilaa Mälikkälästä, Upalinko, Kerttula, Metsäaro ja Kaarnitta – saari Rymättylästä. Kun uusi päärakennus tehtiin mäen päälle, alas vanhalle tontille jäi vielä rakennuskantaa, kuten keskiaikainen kellari. 1700-luvun lopun kartassa alueella onkin kolme pihapiiriä, joista keskimmäinen on kellarin perusteella ainakin 1500-luvulle periytyvä. Mäellä oleva päärakennus paloi 1960-luvulla ja sen kivijalan päälle on rakennettu uusi asuintalo. Uuden tontin eteläpuolella oli vielä 1940-luvun alussa ”vanha puutarha”, jonka istutukset olivat 1600-luvulta ja jossa tuolloin kasvoi 1750-luvulla istutettuja hedelmäpuita.
Vanhalla autiotontilla on vielä keskiaikainen tai 1500-luvulle ajoittuva kellari, johon on liittynyt aikanaan kartanon asuinrakennus. Kellari on melko huonokuntoinen ja peitetty maakerroksella.
Myöhemmin alueelta löydettiin kaksi muutakin kivikellaria, jotka olivat tien varressa mainitun keskiaikaiseksi tulkitun kellarin pohjoispuolella. Näistä pohjoisempi oli lohkotuista kivistä tehty noin 5x5 metrin kokoinen, alkujaan tiiliholvattu. Oviaukko oli tielle päin, idän suuntaan. Tästä muutaman metrin etelään oli toinen kellari, luonnonkivistä ladottu (juuristo ja kasvusto esti lähemmän tarkastelun), noin 3x3 m kokoinen, jonka oviaukko ilmeisesti myös idän suuntaan. Ei havaintoa laasista, mutta ongelmana oli kasvusto. Etelämpää vanhan puutarhan alueelta löydettiin myös lohkokivistä tehtyä kivipengerrystä, joka kulki suunnilleen korkeuskäyrän suuntaisesti.

Pouansuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uudenkaupungin Pitkäluodon kylässä, joka kuului aiemmin Pyhämaan kuntaan ennen yhdistämistä Uuteenkaupunkiin vuonna 1974. Rajamerkki on Pitkäluodon kylän länsipuolella, Seisemaantien pohjoispuolella noin 20 metriä tien pohjoispuolella mäntykankaalla. Todennäköisesti kyseessä on Pitkäluodon ja Kettelin kylien välinen rajamerkki. Merkki koostuu neliskanttisesta ladotusta kivirakenteesta, jonka sivujen pituus on noin 2 met-riä ja korkeus noin 1,5 metriä. Latomuksen pohjoissivu on hieman rauennut. Rajamerkki ei ole aivan kylien nykyisel-lä rajalla, mutta vastaavia melko massiivisia kiviladelmia on käytetty vanhojen kylien rajamerkkeinä yleisesti, joten todennäköisin tulkinta latomuksesta on, että se on rajamerkki. Pyhämaan Kettelin ja Pitkäluodon kylät mainitaan lähteissä ensi kerran jo vuonna 1413, joten rajamerkki voi periytyä jo keskiajalta. 1560-luvulla Pitkäluodossa oli 3 taloa ja Kettelissä 10.
Lähimaisema koostuu kallioalueiden väliin tehdyistä peltotilkuista ja edustaa maankäyttönsä puolesta saaristolais-kylien perinnemaisemaa kiviaitoineen.

Ahteentupa (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Metsäisen, länsipuoleltaan jyrkkärinteisen kallioalueen eteläkärjessä n. 3 metrin etäisyydellä toisistaan kaksi matalaa maantasaista kuppikiveä (käytännössä kalliopaljastumia joissa kuppeja). Pohjoisemmassa kuppikivessä viisi hyvin selkeää kuppia rivissä. Toisessa kuppikivessä kaksi hieman heikommin erottuvaa kuppia. Kohteelta avautuu hieno viljelymaisema kohti n. 300 m päässä sijaitsevaa Häntälänkoskea.

Kaukvuori S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Länsi- ja itäpuoliltaan erityisen jyrkkärinteisen ja melko vaikeapääsyisen Kaukvuoren eteläisen osan korkeimmalla kohdalla kallion päälle koottu, nykyisin n. 10 x 10 m kokoinen hajonnut röykkiö. Sen katajan ja pienten mäntyjen peittämässä keskustassa vielä havaittavissa pari kivikerrosta, isohkoja lohkareita sekä kehämäistä kiveystä. Muilta osin vain yksinkertainen, osittain hajanainen kiveys jäljellä.

Raivisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pähkinäpensaslehdon läheltä on metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytynyt särmänuppinen hevosenkenkäsolki ja dirhemin katkelmia. Löytösyvyys 15 cm. Löydöt tulivat nyrkin kokoisista kivistä koostuneen kiveyksen alta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19013.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Lampola 7 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä metsäsaarekkeesta löytynyt n. 20 cm syvvydestä rautakautisia esineitä, kuten väännetty veitsenterä. Lisäksi pellosta saarekkeen kaakkoispuolelta löytynyt viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma. Kohteen länsipuolella maasto laskee jyrkästi jokilaaksoon. Lähiympäristössä useita rautakautisia kohteita.

Huovarinta/Hovirinta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tunnetaan vasta vuodesta 1540 alkaen, jolloin kylässä oli kaksi talonpoikaista verotaloa, joista toisen nimi oli Karva, toisen mahdollisesti Taarola. 1600-luvulla yhdistetty tila muuttui ratsutilaksi ja 1800-luvun alussa kartanoksi. Kartanon päärakennus purettiin 1980-luvun puolivälissä.14 Tonttimaa on suunnilleen pysynyt samalla alueella ainakin 1700-luvun lopulta saakka, mutta jonkin verran muutoksia sen sijainnissa näyttäisi tapahtuneen. Vanhimmissa kartoissa tontti on mäen lakialueen reunalla, kun taas Senaatin kartastossa tällä paikalla on torppa, tonttimaan ollessa mäen lounaisreunan alapuolella. Vuoden 1916 kartassa näkyy hyvin em. tonttimaan paikka ja kartano, joka on puolestaan taas rakennettu mäen päälle, jossa se sijaitsi purkamiseen saakka.
Viimeisen päärakennuksen paikka erottuu vielä maastossa purkujätekasoina. Myös aivan sen lähiympäristö on säilynyt, mutta heti mäkialueen ulkopuolella on kerrostalo- ja pientaloalueita.

Mattelmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ilmeisesti vuonna 1514 nimellä Mattalaniemi. Vuonna 1546 Askaisten Autuisten herra Torsten Henrikinpoika antoi tilan huomalahjaksi vaimoilleen Barbara Olavintyttärelle. Vuoden 1557 muistiinpanossa talo mainitaan vanhana rälssitilana ja oli sitä edelleen 1600-luvun alussa. Nykyisen päärakennuksen vanhin osa lienee 1700-luvulta, jolloin tontti on sijainnut mäen eteläpuolella, riihipiha mainitaan erikseen mäen kaakkoispuolella. Mattelmäen eteläreunan kellari on todennäköisesti keskiaikainen (Oja, Aulis 1946. Kaarina keskiajalla ja 1500-luvulla). 1800-luvulla rakennuksia on ollut jo ympäri mäkeä.
Pihapiirin ympärillä on vielä näkyvissä useita 1800–1900-lukujen kivijalkoja. Topografisesti hyvin vanhemmaksi asuinpaikaksi sopiva mäen eteläpuolen alla oleva terassi on merkitty luonnonsuojelualueeksi, joten sekin on säilynyt hyvin.
Kohteen rajaus on ohjeellinen ja sen täsmentäminen vaatii lisätutkimuksia.

Alitalo 2 (1000041413) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 2021 inventoinnin yhteydessä hiekkamoreeniharjanteen laelta, jossa oli muutaman vuoden takainen hakkuuaukko ja lähes umpeenkasvaneita istutuslaikkuja, todettiin kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Lisäksi yksi kvartsi-iskos löytyi välittömästi tilustien länsipuolella olevan vanhan, umpeenkasvaneen hiekkakuopan leikkauksesta.
Tältä metsätieltä, lounaaseen viettävältä rinteeltä n. 300 m Alitalon tilasta pohjoiskoilliseen löytyi vuonna 1962 kvartsiesine ja muutama iskos. Vuoden 1999 inventoinnissa on otettu talteen samaisen tilustien itäpuolelta, vastapäätä pellon reunassa olevaa latoa on pari kvartsi-iskosta (TYA696:3), iskoksia löytyi myös ladon länsipuoliselta peltoalueelta (TYA696:4). Löydöt on tuolloin sisällytetty satakunta metriä etelään sijaitsevaan kohteeseen 19010009 Alitalo.

Järvenojan paperitehdas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Järvenojan kylään perustettiin 1764 Suomen ensimmäinen kaupallinen paperitehdas. Vuoteen 1770 mennessä se työllisti kahdeksan henkilöä, ja valmisti painopaperia, nuottipaperia, musiikkipaperia ja raskasta käärepaperia. Vuonna 1794 tehtaan omistus siirtyi J. C. Frenckellille. Tehdas toimi vuoteen 1820, jolloin laitteet siirrettiin muualle ja rakennukset purettiin.
Vuoden 2021 inventoinnin aikaan alue rakentamaton ja kasvaa vanhaa kuusimetsää. Selviä, oletettavasti tehtaaseen liittyviä rakenteita todettiin vain yksi: 6 m:n pituinen S-N -suuntainen kivirivi, joka koostuu viidestä halkaisijaltaan n. 0,5 m kivestä, lisäksi yksi kivi on pohjoispään länsipuolella. Kivirivin länsipuolelle tehdystä koekuopasta todettiin noen ja hiilensekaista maata sekä 1 kpl punasavikeramiikkaa. Aivan ilmeisesti kyseessä on jonkin rakennuksen perustus.
Alueen poikki kulkee pohjois-etelä -suunnassa muutaman metrin levyinen pengerretty tienpohja. On epäselvää onko tienpohja paperitehtaan aikainen vai myöhempi.
Alueen pohjoisosassa on soikea noin 10 cm syvyinen, noin 3 m pitkä ja hieman yli 1 m levyinen kuopanne. Sitä kiertää noin metrin levyinen matala maavalli. Vallille tehdyssä koe-
kuopassa ei ollut todettavissa selvää maannosta. Ulkoisen rakenteensa perusteella
kuopanne on nauriin kaskiviljelyyn liittyvien ns. naurishautojen kaltainen. Kuopanne voi liittyä paperitehtaan aikaisiin rakenteisiin, mutta mahdollista on myös, että se on paperitehdasta nuorempi naurishauta.
Isojakokartoille on tehdasalueen länsireunalle, Järvenojan ja Simolan kylien rajalle merkitty ”Ridanoja Rå – N:o XVIII” – niminen rajamerkki. Tätä ei löytynyt. Sen sijaan tämän oletetulta kohdalta parikymmentä metriä etelään, kohdalla jossa kylänraja tekee muutaman asteen käännöksen, pellon ja metsän rajalla, todettiin rajamerkki, kaatunut laakakivi, kooltaan 85 x 30 x 15 cm. Kiven toisella laakapinnalla on noin 10 cm korkuisin numeroin merkitty n:o 14.

Kuuskosken saha ja mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1587 myllyveroluettelossa on mainittu Kuuskosken mylly. Myöhemmissä
lähteissä Kuuskosken jauhomylly on perustettu 1720-luvulla. Saha perustettiin
1770-luvulla. 1898 mylly on toiminut myös sähkögeneraattorina Kuuskosken tilan
tarpeisiin.
Kohteella on siis toiminut myllyjä ja muita vesivoimaa käyttäviä laitteita ainakin keskiajan ja uuden ajan taitteesta ilmeisesti 1900-luvun alkupuolelle. Alueella on runsaasti erilaisia ja aivan ilmeisesti eri-ikäisiä rakenteita, mm. kallioon hakattuja virtauskanavia, rakennusten ja rakenteiden kivistä ja tiilistä tehtyjä rakenteita, kanavien yli kulkevia kivirakenteisia siltoja, vesialueella olevia erilaisia patorakennelmien jäännöksiä, myllynkiviä yms. Alueella on siis myös vedenlaisia muinaisjäännöskokonaisuuteen liittyviä rakenteita.
Vuoden 2021 inventoinnissa todettiin, että kohteeseen liittyviä rakenteita ja niiden jäännöksiä alueella on ainakin noin 100 x 100 m alueella, mutta niitä ei tarkemmin kartoitettu tai dokumentoitu.

Aitamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki Auran ja Pöytyän kuntien rajalla, usean kylän yhteisessä rajapisteessä. Kylät: Pöytyä Auvainen, Aura Karviainen, Aura Kuuskoski. Lisäksi useiden kantatilojen yhteinen rajapiste. Isojakokartoilla (Karviainen 1779-84, Kuuskoski 1782) nimellä ”Aitamäki rå n:o V”.
Paikalla on noin 2 x 1,5 x 1,5 m maakivi. Kiven pystyseinä osoittaa etelään, mutta tällä tai muussakaan osassa kiveä ei ole merkintöjä. Kiven eteläpuolella on n. 1,2 x 1,2 x 0,4 m kokoinen rajamerkin kivistä ladottu jalusta, jonka päällä on pystyssä 50 x 40 x 25 cm kivi. Tämän eteläsivulle on hakattu noin 10 cm korkuisin numeroin ”179”.

Höystinmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Liedon Nautelan kylän ja Auran Karviaisen, Kinnarlan ja Järvenojan kylien yhteinen
rajapiste. Isojakokartalla (Karviainen 1779-84) nimellä ”Höystinmäki n:o VIII”.
Rajamerkki koostuu viidestä suuresta kivestä. Keskellä on pystykivi, kooltaan 1 x
0,6 x 0,8 m. Tämän eteläsivulla on 12 cm korkuisin numeroin hakattu "108". Tämän
ympärillä on neljä halkaisijaltaan 0,6 - 0,7 m kiveä. Ympäristö on kivikkoista, pääasiassa mäntyä kasvavaa kangasmetsää.

Leinakkala-Sikilä rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Auran Leinakkalan ja Liedon Sikilän kylien rajalla, Heikolantien ja Vanhan Tampe-
reentien risteyksen luoteislaidalla, tien ja ojan välissä on hieman vaurioitunut rajamerkki.
Se koostuu vinossa olevasta pystylaakasta, kooltaan 150 x 60 x 30 cm, ja sen itäsyrjällä noin 1,3 x 1 m alalla olevasta lohkokivistä tehdystä jalustasta, joka on osittain tuhoutunut. Laakakiven koillissivulla on 15 cm korkuiset hakkaukset: "RP 1782". Isojakokartalle (Leinakkala 1780-82) kohdalle on merkitty rajamerkki n:o III. Ympäristö on tienvartta, peltojen ympäröimää.

Prunkkalan kappalaisen virkatalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartalle (Järvenoja 1780-84) on merkitty talotontti n:o 9, selitysosiossa "Capellans bohl". Pitäjänkartalla (1845) kohdalle on merkitty "Jerfvenoja by". Myöhemmillä kartoilla kohdalla on vain peltoa.
Kohde oli inventointiajankohtana peitteinen, joten pellon pinnasta ei saatu havainto-
ja. Alueelle tehtiin yksi koekuoppa. Noin 25 cm paksuisen kyntökerroksen alla oli tiivis, n. 20 cm paksuinen lähes musta noensekainen kerros, jossa oli runsaasti tiilensiruja. Tämä tulkittiin mahdollisesti tulipalon aiheuttamaksi kulttuurikerrokseksi.

Kähärlä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viimeisin selkeästi paikannettava kylätontti on sijainnut Vakka-Suomentien ja Pietari Valdin kadun risteyksessä, pääosin sen eteläpuolella. On kuitenkin mahdollista, että tonttimaa on ollut 1700-luvun puolella lähempänä Kähärinmäkeä, mihin topografisesti yleensä melko luotettavan Kuninkaankartaston merkintä viittaisi.
Kähärlä oli yksinäistalo, joka tunnetaan vuodesta 1451 ja joka oli 1500-luvulla
Turun Pyhänhengenhuoneen lampuotitalona. Säilyi uskonpuhdistuksen jälkeenkin
hospitaalitalona.
Inventointi 2020: Puiston alueella säilynyt ainakin osa vanhasta tontista, osa jäänyt tierakentamisen alle. Mikäli tontti on aiemmin ulottunut mäelle asti, se on osittain edelleen rakentamaton ja mahdollisesti säilynyt, mutta selviä rakenteita rinteessä ei nyt havaittu tai niitä ei kasvillisuudelta erottanut.

Niuskala (Niuskala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niuskala on joutunut tuomiokirkolle 1400-luvun lopulla tai 1500-luvun alussa, ja reduktiossa kruunulle. Niuskalan talosta on nykyisin jäljellä vain kivinavetta. Muut karjapihan rakennukset on purettu 2012. Miespiha on isojaon jälkeen siirretty Niuskalantien länsipuolelle.
Vuoden 2020 inventoinnissa todettiin, ettei paikalla ole rakennusten purkamisen jälkeistä
kajoamista. Vanhalla tonttialueella näyttäisi olevan paljon purkujätettä ja paksut kulttuurikerrokset.
2021 navetan etelä- ja länsiseinustalla tehtiin rakentamiseen liittyvää kaivuuta. Tältä alueelta ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kaerla Kirves (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan Kaerlan kyläalueen lounaisosassa, Markulantien lounaispuolella ja Mullintien ja Taskulan kalmistoalueen kaakkoispuolella.
Kylä periytyy rautakaudelle ja tunnettu Taskulan kalmisto sijaitsee vanhojen tonttimaiden välisellä alueella. Kylä tunnettiin keskiajalla nimellä Kairiala. Ensimmäinen maininta kylästä löytyy vuodelta 1359. Uuden ajan alussa 1540 Kaerlassa oli 7 taloa, jotka kaikki olivat verotaloja. Tuolloin kylässä olivat talot nimeltä Möörö, Pumpo, Taskula, Markula, Leipähousu, Luukirves ja Mulli. 1600-luvulla Möörö ja Markulan talot häviävät ja Pumpon, Leipähousun ja Luukirveen nimet muuttuvat. Uudet talonimet ovat nyt Puolikko, Leipälä ja Kirves. 1700-luvulla kylässä oli edelleen viisi taloa, joista Kirves ja Puolikko muodostivat yhdessä henkirakuunarykmentin ratsutilan nro 32. Saman kylän Leipälä ja Mulli olivat näiden augmenttitiloja. Taskulasta oli puolestaan tullut kruununtilan luontoinen ja sen jälkeen Maarian seurakunnan kappalaisen virkatalo. Kirveen talo mainitaan asiakirjoissa 1462. Kirveen tila, entinen Luukirves, on ollut 1500-luvulta 1600-luvulle asti verotila. Tilienhoitaja Johan Lexel osti tilan 1750-luvulla. 1800-luvulle asti Kirveen talo sijaitsi lähellä Taskulan taloa mutta 1800-luvun puolivälissä se siirrettiin nykyiselle paikalleen. Paikan on kuitenkin täytynyt olla samalla Kirveen tontilla, joka näkyy jo vuoden 1814 isojakokartassa ja jossa talo on edelleen, joten siirto ei ole voinut olla kovin suuri.
Taskulan ja Mullin talot on purettu ja alueelle rakennettu kerrostaloja. Historiallisen ajan talonpaikkoihin liittyviä rakenteita voi olla säilynyt sporadisesti, mutta kaikilla tonteilla on massiivista uudempaa rakennuskantaa tai tie päällä. Vuoden 2019 tarkkuusinventoinnin perusteella ainoa alue, jossa saattaa olla säilyneenä myös historiallisen ajan kerrostumia, on vanha Kirveen tontti.

Järvenoja Tulleri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenojan isojakokartalle (1780-84) kohdalle on merkitty talo n:o 10, joka selitys-osion mukaan oli nimeltään Tulleri. Pitäjänkartalla (1845) ja myöhemmillä kartoilla kohta on peltoa.
Kohta oli v. 2021 inventointiajankohtana heinällä, joten kohdetta ei voitu tarkemmin tutkia. Kohteella ei ole vanhojen karttojen perusteella ollut juurikaan muuttunutta maankäyttöä sitten 1700-luvun lopun.

Prunkkalan kappelikirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Auran nykyinen kirkko on vuodelta 1804. Sitä aikaisemmin suunnilleen samalla paikalla on ollut kaksi kirkkoa. Ensimmäisestä, mahdollisesti 1500-luvulla rakenne-tusta puukirkosta on varma tieto vuodelta 1636. Toinen kirkko rakennettiin vuonna 1691.
Kirkko on merkitty Prunkkalan isojakokartalle (1780). Kirkon tontti (kirkon lisäksi hautausmaa) on kolmion muotoinen ja rajautuu kaakossa Varkaantiehen. Kartan perusteella kirkko vaikuttaa sijainneen nykyisen kellotapulin tienoilla tai heti sen kaakkoispuolella. Nykyisen kirkon etelä- ja kaakkoispuolisilla puistoalueilla on todennäköisesti runsaasti hautauksia sekä mahdollisesti jäännöksiä vanhemmista kirkoista.

Kuuskoski talot D E F (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuskosken isojakokartalle (1782) on merkitty kolme rinnakkain olevaa taloa (D, E ja F - kaikki isojakokartalla nimellä "Kuskoski"). Pitäjänkartalla (1845) kohdalle on merkitty kaksi taloa. Myöhemmillä kartoilla paikalla ei ole asutusta - alue on peltoa.
Vuoden 2021 inventoinnin aikana alue tasaista peltoa, joka oli edellisvuotisen kasvillisuuden peitossa. Muutamilla kohdilla pilkisti hieman kivennäismaan pintaa, ja näillä kohdilla havaittiin runsaasti tiilensiruja sekä joitakin paloja fajanssia ja punasavikeramiikkaa jotka jätettiin paikoilleen.

Kuuskoski talo C (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuskosken isojakokartalle (1782) Varkaantien itäpuolelle on merkitty talo (C - "Kuskoski"). Pitäjänkartalla (1845) kohdalle on merkitty talon symboli. Myöhemmillä kartoilla paikalla ei ole asutusta. Vuonna 2021 alue on osin museon parkkipaikkaa, länsilaidalla on vanhoja aittoja, etelälaidalla on pieni tasainen rakentamaton alue

Tammon kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sisämitoiltaan 2 x 3,5 m kokoinen maakellari joka rakennettu pienen kallion reunaan maapeitteiseen kohtaan. Pituusakselin suunta suurinpiirtein N - S. Sivuvalleissa runsaasti maata, mutta sisäosassa näkyy luonnonkivistä kylmämuurattua seinää.

Tiilisali (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Piikkiön Raadelmassa, metsäisellä mäellä. Piikkiönlahden eteläpuolella sijaitsee Kuusiston piispanlinna.
1500-luvun puolivälissä kylä on kuulunut Turun piispan omistukseen. Tiilisalin yksinäistila pantattiin kirkkoreduktion jälkeen Henrik Pietarinpojalle. Häneltä panttioikeus siirtyi vuoden 1576 tienoilla Sten Pietarinpojalle. Vuosisadan lopussa talo palautui kruunulle ja se toimi upseeriston palkkatilana historiansa loppuun saakka. Tiilisalin viimeinen kruununlampuoti oli Yrjö Yrjönpoika. Hän ryhtyi vuonna 1678 ratsumieheksi ja jätti tilansa asumattomaksi. Tällöin Kokkolahden ratsutila sai korjata talon peltojen tuoton itselleen. Viimeistään vuodesta 1685 lähtien Tiilisalin yksinäistilaa viljeltiin Raadelman alaisena Augmentti- eli aputilana. 1600-luvun lopulla Tiilisalista tuli Raadelman ratsumiehen torppa. Sellaisena paikka säilyi hylkäämiseensä saakka.
Paikalla on tehty vuonna 2001 inventointi ja koekaivaus. Tutkimuksissa kylämäeltä todettiin neljä rakennuksen jäännöstä, joiden iäksi arvioitiin 1700-luku tai sitä vanhempi. Useiden rakenteiden yhteydestä havaittiin ohut likamaakerros. Lisäksi mäen etelärinteeltä havaittiin kellari, joka on jäänyt alueelle rakennetun pientaloalueen alle. Lisäksi vuonna 2023 mäen koillisosasta havaittiin rakennuksen kivijalkaa ja korkea uuninjäänne.

Haavisto 2 (1000035421) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haaviston yksinäistalosta on varhaisin maininta vuodelta 1540. Haavisto oli talonpoikaisessa omistuksessa, kunnes se 1890-luvulla yhdistettiin Brinkhallin kartanon tiluksiin ja tilalla asuivat Brinkhallin muonamiehet. Nykyisin Haaviston tila on yhdistetty Kalliolaan. Haaviston asuinrakennukset purettiin kylämäeltä 1950-luvun lopulla. Paikan autioituminen on tapahtunut jo aiemmin.
Kohdekoordinaattien osoittamassa kohdassa on enimmäkseen pyöreähköistä kivistä rakennettu talonperusta, kooltaan maksimissaan noin 17 x 6 metriä. Lisäksi talonjäänteeseen liittyy kaksi laajahkoa tulisijan paikkaa. Talonperusta ei liene aivan nuori, siihen viittaa toisen vanhan tulenpitopaikan kohdalla kasvava vanha mänty.
Inventoijan mukaan kohteen paikka on häiriintymätön. Tämän, olemassaolevien rakenteiden ja keskiajalle juontavan historian johdosta paikalla on suojeluarvoja.

Kankare 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 1700-luvun lopulla purossa on ollut kaksi tai kolme peräkkäistä myllynpaikkaa. Maas-
tossa havaituista rakenteista pohjoisin, joka nimettiin kohteeksi Kankare 1, on melko
kookas maansekainen patovalli, jonka pituus on noin 10 metriä purosta sekä länteen
että itään. Patovallin korkeus on noin 1,7 metriä ja leveys pari metriä. Vallin pohjois-
puolella ja puron länsipuolella on noin 1,5 x 1,5 m kokoinen kiveys, joka saattaa kuulua
esim. vesikourun tukirakenteisiin. Vallin itäpuolisen osan eteläreunalla on kookkaam-
pia paasimaisia kiviä. Pato saattaa rakenteidensa puolesta edustaa Kankareen mylly-
alueen vanhempaa rakennusvaihetta.

Kankareenjärvi 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Näkyvin rakenne kohteessa on suuri maapato, joka on tehty rinteen harjanteen suuntaisesti sen päälle. Pato on tämän takia yläjuoksun puolelta melko matala, mutta rinteen alapuolelle mennessä erottuu muusta maastosta poikkeuksellisen korkeana (arviolta 5-10 m). Sen leveys on noin 5 metriä ja pituus karkeasti arvioiden 50-60 metriä. Padossa on kookkaampia kiviä reunoilla ja nykyään avoimessa keskiosassa jäljellä vielä yksi poikittainen tukihirsi. Padon alapuolella, puron lounaisreunassa on kapea kiveys ja tämän jälkeen pieni puron levennys, jonka ympärillä on kivirakennetta. Oletettavasti kyseessä ovat vesikourun tukikiveys sekä itse myllynpaikka. Padolle johtaa pieni metsätie, joka näkyy vielä 1960-luvun peruskartassa. Isojakokartan perusteella tämä kohde on siinä näkyvä vanha Piintilän myllynpaikka ja periytyy näin paikkana ainakin 1700-luvun jälkipuolelle, joskin rakenteet saattavat osin olla uudempia.

Ristikallio (1000041546) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maasto on kallioista ja avointa mäntymetsää. Mäen laella, kallioisessa ja avoimessa mäntymetsässä voimajohtolinjan länsipuolella on lohkotuista kivistä rakennettu rajapyykki. Merkin perustus on soikea, koko noin 1,1 x 1,5 metriä. Keskellä rakennetta on neliskanttinen viisarikivi, jonka korkeus on noin 0,7 metriä.

Ristikallio 2 (1000041547) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ristinkallion etelälounaispuolella mäen rinteessä, voimajohtolinjan hakkuuaukean reunassa on kivinen rajamerkki. Maasto on kivikkoista, mättäistä ja paikoin kosteaa ja rajapyykin kiviperustus on peittynyt kasvuston sekaan. Perustuksen koko on noin 1 x 1 metriä ja sen keskellä on noin 0,9 metriä korkea viisarikivi, joka on hieman kallellaan. Viisarikiven halkaisija kiven juuresta noin 0,4 metriä ja se kapenee ylöspäin. Kivessä erottuu heikosti numero 114.

Valkeiskallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Loimaan ja Punkalaitumen kuntaraja tekee mutkan Ketosuon koillislaidalla, pienen kallioisen mäen päällä. Korkeimmalla kohdalla on kivistä tehty sammaloitunut rajamerkki. Rajamerkin perustus on neliskulmainen, noin 1 x 1,5 metriä. Se on tehty luonnonkivistä, joiden koko on noin 20-30 cm. Niiden keskelle on laitettu iso, 0,5 x 1 metrin kokoinen kivenlohkare viisarikiveksi, joka näyttää olevan hieman pois
paikaltaan. Muutkin kivet ovat hieman levinneet alaspäin viettävälle kalliolle. Rajamerkin vierestä on kaatunut puu, joka on todennäköisesti rikkonut rakennetta.

Tulkkila (1000041623) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta vuodelta 1433. Koko 1500-luvun talo oli veroluontoinen yksinäistalo. Liitetty Brinkkalaan ja taas lohkottu siitä 1955. Tilasta ei ole vanhempia maakirja- tai isojakokarttoja, joten se näkyy kyllä hyvin epämääräisesti 1600-luvun puolivälin kartoissa näillä main, samoin vuoden 1855 Kalmbergin kartastossa, josta sen tarkkaa sijaintia on vaikea paikantaa. Sen sijaan Senaatinkartassa näkyy talo nimeltä ”Teukkila”, mutta asemoinnin mukaan kyseessä ei ole nykyisin tunnettu Tulkkilan tontti. Toisaalta Tulkkilan nykyinen tontti sopisi topografialtaan hyvin vanhemmaksikin tontiksi.
Nykyisellä tontilla on 1900-luvun puolivälin rakennuksia ja ympäristössä aivan uuttakin asutusta, joten mahdolliset säilyneet kulttuurikerrokset jäänevät pienialaisiksi.

Töykänmäki (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohteen on löytänyt metallinetsinharrastaja kesällä 2021. Syksyllä 2021 paikalla tehtiin koekaivausryhmän toimesta arkeologinen koekaivaus, jonka perusteella muinaisjäännöksen laajuus saatiin määriteltyä. Koetutkimusten perusteella paikalla on ennemminkin asuinpaikka kuin kalmisto, joskin asuinpaikaksi paikan topografia on erikoinen. Esinelöydöt ajoittavat kohteen viikinkiajalla, minkä vahvistaa löydetystä keramiikasta tehty radiohiiliajoituskin.
Rautakautisen asuinpaikka-alueen luoteispuolelta löytyi metallinetsinnässä jalustin. Tällä paikalla tehdyn tutkimuksen perusteella kohde on kätkölöytö, johon kuuluu kaksi jalustinta, kaksi hevosenkenkää sekä kaksi pyöreää solkea. Todennäköisesti esineet ajoittuvat 1100-1200-luvuille. Kätköpaikka on merkitty alakohteeksi.
Alakohteeksi on merkitty myös maakumpu tai kiviröykkiö, joka sijaitsee mäen laella, kalliolla. Tätä kohdetta ei ole tutkittu eikä sen ajoitus tai funktio ole tiedossa.

Petterinpelto 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajan peltoalueen pohjoisimmassa pohjukassa, joka rajautuu idässä, pohjoisessa ja lännessä rakennettuun ympäristöön. Idässä ja pohjoisessa Mahittulantiehen ja Hintsan kartanoon kuuluviin rakennuksiin, lännessä matalahkon mäen päällä olevaan pientaloasutukseen. Pelto on pääasiassa savea, mutta lännessä, jossa pelto kohoaan, on peltoaines selvästi hiekkaisempaa.
Tarkastetulla peltoalueella oli pellon pinnassa havaittavissa melko runsaasti erilaista historiallisen ajan materiaalia, kuten tiiltä, keramiikkaa ja lasia. Peltoalueen länsipuolella, missä pelto kohoaa ja peltoaines on hiekkaisempaa, oli historiallisen aineiston joukossa myös kivilaji-iskoksia, esihistoriallista keramiikkaa, palanutta savea ja savitiivistettä. Esihistoriallisina pidettävät löydöt näyttävät keskittyvän tarkastetun peltoalueen länsiosaan.

Kuralanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Kuralanvuorena tunnetun mäen kalliosella laella, sen korkeimmalla kohdalla. Rajamerkki on kolmiomainen iso kivi, joka nyt on kaatunut maahan. Kiven pituus on 115 cm ja se on leveimmillään 85 cm. Kiven yläosaan on hakattu Turun kaupunkia merkitsevä A-kirjain. Hakkauksen korkeus on 25 cm. Ilmeisesti myös kiven maata vasten olevalla sivulla on hakkauksia.
Rajamerkki mainitaan ainakin vuodelta 1530 olevassa Sotalaisten jakokunnan rajoja käsittelevässä raja-asiakirjassa, minkä lisäksi se on merkittynä samalle paikalle myös Sotalaisten kylän isojakokarttaa vuodelta 1793.

Havuharju (1000041739) (Hautapaikat)
Historiallinen; Hautausmaa sijaitsee Helsingintien (tie 52) varrella, lähellä Salontien risteystä (tie 280). Maasto on hiekanoton osittain tuhoamaa harjua.
Havuharju on venäläinen ortodoksinen sotilashautausmaa Krimin sodan ajalta 1853–1856. Somerolla oli sodan aikana sijoitettuna venäläinen varuskunta (noin 1 000 miestä). Sen tehtävä oli estää mahdollisten vihollisten pääsy Hämeenlinnaan. Pajulan kylään oli perustettu tilapäinen sairaala kulkutauteja sairastaville sotilaille. Näiden kulkutautien uhreina kuolleiden venäläisten sotilaiden hautaamiseksi vihittiin käyttöön ortodoksinen hautausmaa.
Vuoden 2021 inventoinnin aikaan hautausmaan koillisosassa oli betonilaatoituksen keskellä kivinen ortodoksiristi ja lyhty telineessä sekä hautausmaan lounaislaidalla, aidan vieressä kookas, puinen ortodoksinen muistoristi, jonka keskellä on metallinen ikoni. Riveissä tai ryhmissä sijaitsevia hautakumpuja erottuu ainakin nelisenkymmentä. Yksittäisillä kummuilla ei ole hautamerkkejä.

Hintsa 5 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kallioinen metsäsaareke laajahkon peltoalueen itäreunassa Hintsantien pohjoispuolella. Laajahkon peltoalueen itäosassa oleva kallioinen metsäsaareke. Kohde sijaitsee metsäsaarekkeen pohjoispäässä, korkeimmalla kohdalla. Paikoin näkyvissä sammaleen peittämää kalliota. Kasvillisuutena lehti- ja havupuita ja ruohokasveja. Saareketta ympäröi joka puolelta pelto. Metsäsaarekkeen länsireunalla on vanha betonirengas lähellä aluetta, jolla kupit ovat.
Kallioon merkityn monikulmiopisteen tuntumassa on yhteensä 28 kuppia ja muutama epävarma kuppi. Kupit keskittyvät kallion laelle ja ne muodostavat luode-kaakko –suuntaisen nauhamaisen muodostelman. Kaksi kuppia on alempana, selvästi erillään muista. Alue, jolla kupit sijaitsevat on suuruudeltaan noin 170 x 130 cm. Kupit ovat matalia ja muodoltaan säännöllisen pyöreitä. Niiden halkaisija on 4-5 cm ja syvyys 0,5-1 cm.

Petterinpelto 5 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Petterinpellon kaakkoiskulmassa, Mahittulantien länsipuolella. Pienehkö kalliopaljastuma Petterinpellon kaakkoiskulmassa. Kalliopaljastuma on raivattu isommista puista jonkin aika sitten ja nyt kasvillisuutena on pääasiassa pensaita. ja ruohokasveja.
Kalliopaljastuman eteläpäässä, korkeimmalla kohdalla on kaksi kuppia. Ne sijaitsevat noin 50 cm pohjoiseen kallioon merkitystä monikulmiopisteestä. Kuppien täisyys toisistaan on noin 10 cm. Kupit ovat muodoltaan pyöreitä. Toisen kupin halkaisija on noin 5 cm ja se on noin 0,5 cm syvyinen. Toisen kupin halkaisija on noin 4 cm ja syvyys yli 1 cm. Kalliopaljastuman eteläkärjestä on jossain vaiheessa louhittu kiveä ja reunassa on näkyvissä yksi porajälki. Porajäljen halkaisija on suurin piirtein sama kuin pienemmän kupin halkaisija, joten on olemassa mahdollisuus, että kuppi on keskeneräiseksi jäänyt poraus.

Lempilä Myllyoja (Taide)
Historiallinen; Lempilän tilalla, Lempilänjokeen laskevan Myllyojan eteläpuolella kahden pellon välissä pienellä kalliolla kalliohakkaus noin metrin alalla. Hakkauksesta erottuu kirjaimet "RFL" ja "N" sekä vuosiluku 1879 ja XV/V. Lisäksi noin 5 m päässä em. merkinnöistä länteen, jyrkänteen yläosassa on 30 cm korkeilla kirjaimilla kaiverrettu "OA".

Saloranta (1000041861) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee keskiaikaisen Ravattulan kylätontin eteläpuolella olevalla peltoalueella, rajoittuen etelässä Aurajokeen. Asuinpaikan länsipuolella sijaitsee Ravattulan Ristimäki.
Peltoalueelta on Turun yliopiston arkeologian oppiaineen suorittamassa tutkimuksessa havaittu rautakautiseen asuinpaikkaan selkeästi viittaavia löytöjä kuten sulanutta pronssia, keramiikkaa, palanutta savea, lasihelmiä sekä erilaisia metalliesineitä. Löytöaineiston perusteella pellolle on mahdollista rajata asuinpaikka-alueen sijainti sekä arvioida sen laajuus.
Kohteen itäpuolelta Turun kehätien varrelta on vuonna 1991 kaivettu historiallisen ajan kulttuurikerroksia.

Levonniittu 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee laajan mäkialueen kaakkoisreunassa, noin 20 m etäisyydellä nykyisestä peltoalueesta luoteeseen olevassa havumetsässä, loivasti etelään viettävässä rinteessä. Röykkiö on kauttaaltaan sammaleen peitossa, mutta vaikuttaa muodoltaan suhteellisen
säännölliseltä, soikealta tai pyöristyneeltä suorakaiteelta. Sen suurin pituus lounais–koillis-
suunnassa on noin 11 m ja leveys kaakko-luodesuunnassa 5 m. Röykkiön korkeus on noin 40 cm. Kiviä röykkiössä vaikuttaa olevan useassa kerroksessa. Ympäristön kairauksen perusteella röykkiö on koottu moreenimaalle.

Riiassuonkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lohkokivistä tehty pienehkö kivirakenne Riiassuon itäpuolella sijaitsevan mäkialueen
laella. Rakenne on kooltaan noin 1,2 x 1,2 m ja se on kasattu avokalliolle. Muistuttaa lähinnä rajamerkkiä, mutta historiallisten karttojen perusteella rakenne ei sijaitse millään tunnetulla rajalla.

Kylähiisi Puolimatka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Puolimatkan peltoalueen ja nykyisen Sahantien pohjoispuolella kulkee ympäristöään selvästi korkeampana 4,5–5 m leveä moreenipohjainen tielinja, joka on ollut aiemmin laajemmin käytetty kulkuväylä, osa Laitilasta Uuteenkaupunkiin johtanutta tietä. Linjaus on merkitty Kylähiiden vuosina 1771 ja 1773 laaditun isojakokartan konseptiin. Tiessä on Puolimatkanojan kohdalla ollut siltarakenne, joka on kokonaan tai osittain rakennettu kivestä. Kivirakennetta on jäljellä etenkin ojan itäpuolella. Rakenne vaikuttaa säilyneiltä osin paikalleen kylmämuuratulta.

Isometsä 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uudenkaupungin Kalannin Hallun kylän ja Laitilan Torren kylän rajalla sijaitseva rajamerkki. Se on koottu kivistä mäkialueen länsilaidalle kallioalueen reunalle. Rajapyykki koostuu vähintään viidestä kivestä. Kookkainta keskuskiveä lukuun ottamatta maantasainen ja sammaloitunut rakenne on kooltaan noin 2 x 2 m. Rakenne on muodoltaan
neliömäinen. Rakenteen keskelle asetettu keskuskivi on pystyssä ja halkaisijaltaan n. 30 x 20 cm sekä korkeudeltaan 100 cm. Rakenteeseen kuuluneissa kivissä ei havaittu merkintöjä.

Isometsä 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uudenkaupungin Kalannin Hallun kylän ja Laitilan Torren kylän rajalla. Rajapyykki on koottu kivistä metsäisen mäkialueen koillislaidan lähelle tasaiseen soistuneeseen maastoon. Rajamerkki on pintaosistaan hyvin sammaloitunut, mutta se vaikuttaisi koostuvan neliömäisestä kivilatomuksesta, jonka keskelle on asetettu kolmiomainen kivi pystyasentoon. Rajamerkin koko on noin 1,5 x 1,5 metriä, korkeus on noin 0,4 m. Kolmionmuotoinen pystykivi on kumollaan itää kohti. Rakenteeseen kuuluneissa kivissä ei erottunut merkintöjä.

Isometsä 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uudenkaupungin Kalannin Hallun kylän ja Laitilan Torren kylän välinen rajamerkki on koottu laajan mäkialueen koilliskulmaan suonotkelmaan laskevaan rinteeseen, sen yläosaan. Rajamerkki koostuu viidestä kivestä. Neljä kivistä on suunnikkaan muotoisen rakennelman kulmissa, kun taas kookkain kivi on sijoitettu näiden keskelle pystyyn. Rakenne on muodoltaan suunnikas. Ulkoreunoista mitattuna kivien välinen etäisyys on itäreunalla 2 m, eteläreunalla 1,3 m, itäreunalla 1,8 m ja pohjoisreunalla 1,8 m. Terävähuippuisen keskuskiven korkeus maan tasalta on 42 cm, nurkkakivet ovat tätä jonkin verran matalampia. Keskuskivessä on sen etelään osoittavaan sivuun hakattu numero 5.

Varomäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Varomäen eteläosassa, kallion eteläreunalla, josta mäki laskee idässä, etelässä ja lännessä pelloille. Kallion päälle ja ilmeisesti osin sen notkelmiin on kasattu matala kerros kiviä. Kiviä on ilmeisesti useammassa kerroksessa ja niiden välissä on maata. Kivien koko vaihtelee pienistä noin 30-40 cm. Röykkiö erottuu matalana kumpareena, selvimmin erottuu pohjoisreuna, joka vaikuttaa ladotun kallionotkelmaan. Röykkiön länsireunalla vaikuttaa olevan luontaista kivikkoa. Röykkiön päällä kasvaa heinää ja sammalta ja sen erottaminen keskikesällä voi olla hankalaa. Röykkiön länsipuolella havaittiin suorakaiteen muotoinen, 4x2x0,6 m kokoinen, kaivanto, joka on mahdollisesti kellarikuoppa. Lisäksi röykkiön pohjoispuolella havaittiin modernia romua. Röykkiön ajoitus ja tarkoitus ovat epäselviä, mutta ei voida poissulkea mahdollisuutta, että kyseessä olisi rautakaudelle ajoittuva röykkiö.

Sannajärvi N (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Sannajärven ja Parusuon välisellä kallioisella mäntyä kasvavalla kangaksella viisi paksun sammalkerroksen peitossa olevaa matalaa röykkiötä. Halkaisijoiltaan noin 10 m, yksi hieman pienempi, mahdollisesti osin vaurioitunut. Koottu kalliopinnoille. Kaikkien röykkiöiden pinnalla pieniä punaisia hiekkakivilaakoja. Itäisin röykkiöistä pahoin metsäautotien hajottama. Ko. tien alle jäänyt mahdollisesti aikoinaan toinenkin röykkiö.

Metsäkallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pahasti hajotetun röykkiön jäänteet aivan Padontien länsireunassa kalliopohjalla. Kohde mainitaan v. 1895-1898 luettelossa Laitilan kunnan kiinteistä muinaisjäännöksistä: "Kallion talon maalla Petesaaren metsässä Rongan torppiin johtavan tien toisen haaran varrella läpimitaltaan 12,3 m ja korkeudeltaan 1,2 m vare, jonka kivistä 1/3 käytetty tien valmistamiseen". Samoin v. 1955 inventointikertomukseen kohde on kirjattu raunion pohjana (kohde nro 20). Lisähuomatuksena maanviljelijä Kallion antama tieto, että paikalta on ajettu kiviä tientekoa varten.
Kohde on tarkastettu v. 2005, jolloin sen nimeksi kirjattu erheellisesti ensin Amerikanmaa (röykkiökohde 400010011 n. 175 m itään) ja sen jälkeen Petesaarenmäki, joka on yksittäinen röykkiö 400010010 paikalta n. 160 m luoteeseen. Vuoden 2005 tarkastuskäynnillä havaittu halkaisijaltaan ainakin 5 m röykkiö, joka oli osittain katajan ja kuusen oksien alla, ja joiden vuoksi havaintojen teko oli vaikeaa. Röykkiön metsän puoleinen reuna vaikutti kaarevalta, vastakkainen puoli tieojan rikkoma. Vuonna 2021 kohteen tilanne oli edelleen sama.

Riikolan rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jyrkkäpiirteisen metsäisen kallioalueen itäreunalla muutamista, pitkän suorakaiteen muotoisista kivilohkareista koottu lähes metrin korkuinen rajamerkki (viisarikivi). Merkki on Riikolan kylän rajalla Halikon alueella. Riikolan kylä sijaitsee Purilanjokilaaksossa Halikon keskiosissa ja muodostaa Jokikausta-nimisen alueen yhdessä naapurikyliensä kanssa. Varhaisin maininta Halikon Riikolasta on keskiajalta.

Kvarnedet W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hammarsbodanjärven ja Purunpäälahden välisessä, metsäisten kallioalueiden reunustamassa hiekkapitoisessa n. 650 m pituisessa kanjonissa. Kanjonin pohjalla virtaava Kvarnbäcken on tänä päivänä lähinnä puronuoma. Uomaa on muokattu paikoitellen voimakkaasti kaivamalla siihen sivu-uomia/kanavia vesikouruille. Keinotekoiset uomat näkyvät vielä hyvin maastossa kanjonin länsilaidalla. Kallioseinämän vieressä ylärinteessä kivirakenteen jäänne joka liittynee viereiseen vesikouru-uomaan.
Suuremman myllyn rauniot sijaitsevat n. 130 m metriä Purunpäänlahden pohjukasta. Uoman päällle rakennettu kylmämuurattu n. 10 x 20 m kokoinen, muutaman metrin korkuinen kivijalka, jonka päällä sortuneet slagitiiliseinät. Rakenteen länsiseinä ja pohjoispääty parhaiten säilyneet, niissä vielä slagitiiliseinää ja ikkuna-aukot jäljellä. Perusta jaettu pituussuunnassa kahteen tilaan. Rakennuksen päädyissä aukot virtavalle vedelle.
Noin 200 m etelään pienempi, kokonaan isoista kivilohkareista kylmämuurattu n. 10 x 10 m kokoinen raunio uoman päällä. Seinissä pieniä rippeitä laastista. Perusta jaettu samoin kahteen tilaan, läntisellä sivulla aukko, mahdollisesti ikkuna. Päädyissä aukot veden tasossa. Myllynpaikka merkitty vuoden 1881 karttaan, mutta rakenne mahdollisesti vanhempi.
Kvarnbäcken puron virtaamaa on säännöstelty kahden ylävirralla sijaitsevan patorakenteen avulla. Pohjoisempi, sortunut patorakenne on n. 50 m Hammarsbodanjärven rannasta. Eteläisempi pato säilynyt, sen yli kulkee vanha tielinja. Kivisessä patosiltarakenteessa vielä jäljellä metalliluukun ja puuosien jäänteitä.

Lillgård N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Dragsfjärdintien kaakkoispuolella peltoalueen luoteiskulmassa, eteläkaakkoon suuntautuvalla loivalla terassilla runsaasti työstettyä kvartsia sekä muutama kivilaji-iskos n. 150 m matkalla.

Kannistomäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamekki sijaitsee Skanssin kauppakeskuksen pohjoispuolella olevalla kallioisella mäellä. Mäen itäpuolella kulkee Helsingin valtatie ja länsipuolella Skarppakullantie.
Paikalla on rajamerkki joka koostuu maahan kaatuneesta pystykivestä ja sen ympärillä olevista neljästä isommasta kulmakivestä sekä pienemmistä tukikivistä. Rajamerkin korkeus on 140 cm, leveys 70 cm ja paksuus 40 c ja sen yläosaan on hakattu Turun vaakuna A, jonka korkeus on 16 cm. Rajakiven ympärillä olevan kiviperustuksen koko on 200 x 160 cm.
Rajamerkki mainitaan vuoden 1530 rajankäyntiluettelossa sekä vuoden 1794 Sotalaisten jakokunnan isojakokartassa, jossa on myös kuvaus rajamerkistä. Kuvaustekstin mukaan rajamerkkiin on Turun vaakunan lisäksi hakattu vuosiluku 1794, mutta tätä ei havaittu. Mahdollisesti se on kaatuneen rajamerkin maan puoleisella sivulla. Kuvaustekstissä rajamerkkiin mainitaan kuuluneen myös viisarikivi, joka osoittaa kohti Ryövärinavahan rajamerkkiä. Mahdollinen viisarikivi paikannettiin maastossa ja se on merkitty alakohteeksi.

Rantametsä 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt rautakaudelle ajoittuvia esineitä, palanutta luuta sekä tummaa, nokista maata. Mäeltä on myös historialliselle ajalle ajoittuvia löytöjä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM12559, 21249.
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Kynnysmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytäjen perusteella paikalla on todennäköisesti pienialainen kalmisto tai yksittäinen hautaus. Kohde sijaitsee koilliseen viettävässä rinteessä, jossa koheen kohdalla on pienialainen terassi. Maasto ja maaperä alueella on hyvin kivistä.

Svinö Sund Nytorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1800 laaditussa isojakokartassa paikalle on merkitty Vepon kylän Östergårdin talon torppa "nytorp". Nimestä päätellen torppa ei ilmeisesti ole kovin paljoa vuotta 1800 vanhempi. Torppa on hylätty mahdollisesti jo 1800 luvulla, koska v. 1881 senaatinkarttaan sitä ei ole merkitty, joten on odotettavissa, että siitä on säilynyt metsämaastossa rakenteita ja kerrostumia. Kohteella on heinikon ja kuntan peitossa kiukaan tai uunin raunio. Muita maan päälle näkyviä rakenteita ei paikalla ole.

Finnbydal 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanha kylienvälinen rajamerkki. Siinä on keskellä iso vaakatasossa oleva 160 x 90 cm kokoinen kivipaasi jonka kyljessä on merkintä RÄ 1780. Sen kupeessa on mitoiltaan
100 x 70 x 30 cm pystykivi.
Kolmen kylän rajapiste: idässä Bläsnäs, etelässä Kurkas ja lännessä Vallis. Rajapiste on merkitty 1710 Bläsnäsin karttaan ja 1793 Kurkaksen isojakokarttaan sekä 1708 (”Huggig sten”) karttaan.

Finnbydal 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolmen kylän rajamerkki, pystyyn nostettu sammaloitunut kivipaasi, tukikiviä ympärillä. Kylät ovat pohjoisessa Bläsnäs, lännessä Kurkas ja idässä Parsby. Rajamerkki merkitty Parsbyn 1781 ja 1793 Kurkaksen 1893 sekä 1708 kartalle ja Bläsnäsin 1710 kartalle. Tästä rajaa pitkin 20 m luoteeseen on kallion päällä rajalla viisarikivet.

Jönsängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kahden kylän (Kurkas, Parsby) rajan taitepisteessä rajamerkki, joka on merkitty Parsbyn 1788 kartalle (nro 5) ja Kurkaksen 1793 kartalle sekä Kurkaksen 1708 kartalle. Rajakiven itäpuolella, muutaman metrin päässä on viisarikivi.

Tuohivahanpuntti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Koordinaattien ilmoittamalla paikalla sijaitsee vanha rajamerkki. Se on rakennettu isohkon maakiven ympärille, lähinnä sen pohjoispuolelle. Rajamerkkiin liittyy 3 viisarikiveä, jotka tarkentavat rajalinjojen suuntia. Ne sijaitsevat 3-10 metrin päässä itse merkistä.
Rajamerkki on vanhalla kolmen pitäjän rajalla (Sauvo, Paimio ja Angelniemi / Halikko) ja samalla myös 6 eri tilan välinen rajamerkki, seikka joka paikan nimen ohella viittaa vanhaan ikään. Rajamerkki on mainittu jo isojakoon liittyvissä asiakirjoissa.

Rajamäki (1000042414) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Koordinaattien ilmoittamalla paikalla sijaitsee vanha rajamerkki. Se on kooltaan 1,5x1,5 metriä, korkeudeltaan 0,5 m. Rajamerkin keskellä on iso pystykivi, lisäksi rajamerkissä on havaittavissa 4 viisarikiveä. 15 metriä rajamerkistä pohjoiseen on havaittavissa rajan suuntaa tarkentava viisarikivi (N 6701 811 E 270 366). Rajamerkki on edelleen käytössä Paimion ja Salon välisenä rajamerkkinä (aiemmin Paimion ja Halikon / Angelniemen välillä). Rajamerkin rakenne kuitenkin viittaa suhteellisen vanhaan ikään. Rajamerkki on mainittu jo isojakoon liittyvissä asiakirjoissa.

Katanpää tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Katanpään niemen halki kulkee itä-länsisuuntainen, n. 4 metriä leveä ja n. kilometrin mittainen hieman ympäristöstään korotettu ja mukulakivin katettu tykkitie. Tien viistot reunaluiskat on myös kivetty. Tykkitie alkaa idässä sataman alueelta ja päätyy lännessä keskelle pikkupatteriksi kutsuttua tykkipatteria. Tieosuuden puolivälistä haarautuu n. 160 m pituinen pätkä pohjoiseen joka johtaa linnakkeen toiselle 1910-luvulla rakennetulle tykkipatterille (ns. isopatteri).

Onnelan patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruissalon itäkärjessä sijaitseva, jyrkälle kallioportaalle ladottu kylmämuurattu kivivalli, joka kiertää loivassa etelä-pohjois-suuntaisessa puolikaaressa kaltevaa tasannetta. Pituus on 50 m, korkeus 0.3-1.4 m, kokonaiskorkeus kallioporras mukaanluettuna nelisen metriä.
Patteri liittyy Krimin sodan aikaisiin puolustusvarustuksiin, joilla suojattiin laivaväyliä.

Katajamäen pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; 1989 inventoinnissa pellolta Katajamäen kalmiston länsipuolelta havaittiin pala keramiikkaa.
1990 koekaivauksessa alueelta kahdesta koekuopasta havaittiin kiveystä ja niistä paloja rautakautisesta keramiikasta. Lisäksi alueelta havaittiin värjäytynyttä savea, jota on mahdollista pitää kulttuurikerroksena. Koekaivauksissa kiveykset tulkittiin ajoittuvan rautakaudelle.

Örö 57 120 mm tykkipatteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Neljä 1. maailmansodan aikaista (valmistuneet v. 1915) 120 mm:n tykkiasemaa peräkkäin N-S -suuntaisen tykkitien varressa.
Pohjoisin 120 mm:n tykkiasema on kivistä ja lohkareista ladottu ja betonilla päällystetty suorakaiteen muotoinen tasapintainen rintavarustus, jonka leveys on noin 4.0-4.1 m ja korkeus 1.2-1.8 m. Muurin kuoreen on käytetty särmikkäitä lohkareita, joiden tasaiset pinnat on käännetty ulospäin siten, että pinta on saatu tasaiseksi. Muurin ulkoseinässä on porrasmainen taso 0.8 m muurin yläpintaa alempana. Muurin pinta on sananjalkojen ja vadelmapensaiden ym. kasvillisuuden peitossa. Muurin sisäpuolella suorakaiteen muotoinen tykin tila, jonka mitat ovat 6.8 x 6.5 m. Pulttikehät täyttävät lähes koko tilan. Tilaan on pudonnut lohkareita ja se on kasvillisuuden peitossa. Tykkitien puolella muurin päälle johtavat betoniportaat. Tykinpaikan S-puolella on ammuskomero, jonka tasakatto kohoaa 1.2 m tykin suojamuuria korkeammalle. Se on rakennettu pyöristyneistä lohkareista ja päällystetty ohuella betonikerroksella. Komeron pituus on 5.4 m. Komeron katto on romahtanut tykkitielle, mutta vielä on nähtävissä, että se on ollut sisäpuolelta vuorattu bitumipahvilla ja laudoitettu helmiponttipaneelilla. Komeron N-seinässä vuoraus näyttäisi olleen laudoituksen päällä. Koko rakenteen pituus tykkitien puolelta mitattuna 27.3 m.

Örö 41 rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolme pystyyn nostettua kiveä, jotka muodostavat W-E-suuntaisen eli rajalinjan
suuntaisen linjan (käsisuuntimakehällä 250/70 astetta) siten, että kivien pituusakselit
ovat linjan suuntaiset. Lohkareiden etäisyys ulkoreunasta 2.4 m. Ne kohoavat maasta
0.2 m (E) ja 0.7 m (W) . Lisäksi pieni viisarikivi 1.4 m länteen isommasta.
Merkitty Rehnbergin tiluskarttaan vuodelta 1900.

Örö 43 kipinäsähkölennätinasema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; W-E-suuntainen betonista valettu kivijalka, jonka leveys on 10 cm ja korkeus noin
0.2 m. Rakennuksen leveys 4.6 m, pituus 13 m. E-päässä lipputangon jäännös ja paksua teräsvaijeria maassa. Rakennuksen S-puolella aukio.
Todennäköisesti kysymyksessä on kuuden tuuman kasarmin kipinälennätinaseman
jäännös, rakennus XIV, XV. Huoltopäällikkö evp Stig-Göran Hallénin mukaan talosta
käytettiin nimitystä Box Kanada.

Historiallinen; Rajapyykki n:o 10, joka osoitti rannassa rajan Rosalan Nissasin (R2) ja Norrbyggasin
(R3) verotilojen laidunten välillä. Merkitty Rehnbergin tiluskarttaan vuodelta 1900.
Kolme pystyyn asetettua laakakiveä, jotka muodostavat keskenään N-S-suuntaisen
(10/190 astetta käsisuuntimakehässä) linjan. Linjan pitäisi olla rajan suuntainen W-E.
Keskimmäinen lohkare on suurin. Sen korkeus maanpinnasta on 0.8 m. Muut kivet
ovat laakamaisempia siten, että niiden pituusakselit ovat linjan suuntaiset. Niiden
korkeus on 0.4 m ja 0.5 m. Kivirivin pituus on 2.3 m.

Historiallinen; Rajapyykki n:o 1, joka osoitti rannassa rajan Rosalan Södersin verotilan (R1) ja
Stubbnäsin kirkkoherran yksinäisen virkatalon (S1) laidunten välillä. Rajapyykin
mainitaan olleen nelikulmainen (fyrkantig). Merkitty Rehnbergin tiluskarttaan vuodelta 1900.
Rajapyykki koostuu nelisivuisesta enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista kootusta kiveyksestä ja kiveyksen keskellä olevasta punaisesta graniittisesta
pystyyn nostetusta laakakivestä, jonka pituusakseli on ollut W-E. Laaka on työnnetty vinoon siten, että se on kallellaan luoteeseen. Kiveyksen reunat ovat suuria lohkareita ja täytekiveys pienempiä kiviä. SW- ja NW-kulmien lohkareet ovat suurimmat ja niiden tasaiset pinnat on asetettu rantaan päin. Sivujen mitat 1.8 m (N-S) ja 1.6 m, kiveyksen korkeus 0.4 m. Laakakiven kärki on ollut noin 1.2 m:n korkeudella.

Historiallinen; Rajapyykki n:o 11, joka osoitti rannassa rajan Rosalan Södersin (R1) ja Nissasin (R2)
verotilojen laidunten välillä. Rehnbergin vuoden 1900 tiluskartassa.
Kolme pystyyn asetettua laakakiveä, jotka muodostavat keskenään rajalinjan suuntaisen eli W-E-suuntaisen (80/260 astetta käsisuuntimakehässä) linjan siten, että kivien pituusakselit ovat linjan suuntaiset. Keskimmäinen lohkare on suurin ja särmikkäin. Sen korkeus maanpinnasta on 0.7 m. Muiden kivien korkeus on 0.6 m ja 0.29 m. Kivirivin pituus on 2.5 m. Maastossa hyvin näkyvä rakenne.

Örö 53 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaren N-kärjen Norra uddenin E-rannalla rantaan laskevassa louhikkoisessa rinteessä louhikkoon valettu suorakaiteenmuotoinen yksihuoneisen rakennuksen betonilaatta, jonka pituus on 7.3 m (SW-NE) ja leveys 4.3 m. Laatan reunoissa on rautatapit alimman hirren kiinnittämiseksi. SE-kulmassa on lohkareilla täytetty betonista valettu tulisijan alusta, jonka mitat 2.7x1.0 m, korkeus 0.3 m. Seinä on tulisijan kohdalla muurattu punatiilestä. SE-seinällä kaksi betoniporrasta. Rannan puolella kymmenkunta metriä rannansuuntaista kylmämuurattua kiviaitaa, jonka leveys on runsas metri. Jäännöksen yli kulkee myöhemmin rakennettu huoltotie pohjoiskärjen linnoitteeseen.
Kyseessä on vahtitupa Hi VI I (vartiomiesten majoitustupa). Sen pinta-alaksi ilmoi-
tettiin SSKO:n inventointiaineistossa 22.07 m² ja kuutiotilavuudeksi 56.28 m³. Tuvan ilmoitettiin 11.11.1918 olevan talviasunnoksi kelpaamaton. Vartiotuvasta käytettiin nimitystä Pohjoisnokka.

Örö 55 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nelisivuinen noin 1.6 m syvä kuoppa, jonka pituus on noin 8.1 m (W-E) ja leveys noin 6.2 m. W-osassa hiukan maanpinnan tasoa alempana pyöristyneitä kiviä ja lohkareita kerroksena, jonka pinta on tasainen – mahdollinen tulisijan pohja. Kuopan syvyys viittaa siihen, että rakennuksessa on ollut kellari.
Mahdollisesti 120 mm:n kasarmin kaksihuoneisen lankkurakenteisen asuinparakin
XXI jäännökset. Rakennusta ei näy enää vuonna 1938 piirretyissä kartoissa, joten rakennus on siihen mennessä purettu.

Örö 56 rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen rakennuksen pohja, joka erottuu 1.5 m syvänä kuoppana
hiekkaisessa maastossa. Kuopan pituus on 13.5 m (N-S) ja leveys 9.1 m. NW-kulmassa 3.0 m pitkä, 2.5 m leveä ja 0.7 m korkea tasapintainen säännöllisen nelisivuinen latomus tasakokoisista enimmäkseen pyöristyneistä lohkareista, todennäköisesti tulisijan pohja. Rakennuksen keskiosassakin on 0.7 m korkea pyöristyneistä lohkareista ladottu tasapintainen latomus, jonka leveys on 3.9 m. Se ulottuu E-seinästä lähes W-seinään asti. Kuopan syvyys osoittaa, että rakennuksessa on ollut rossipohja ja kellari. Kivijalasta ja hirsistä ei ole jäännöksiä näkyvissä. Kuopassa kasvaa koivuja ja suurikokoisia mäntyjä.
Kyseessä on todennäköisesti 120 mm:n kasarmin ruokalarakennuksen XXII ja siinä
kiinni olleen ruokalavajan jäännökset. Niiden yhteinen huone- ja varastopinta-ala oli SSKO:n inventoinnin perusteella 105 m². Rakennuksen pohjan pinta-ala maastossa on noin 123 m², joka vastaisi pinta-alaa ulkoseinien mukaan. Rakennusta ei näy enää vuonna 1938 piirretyissä kartoissa, joten rakennus on siihen mennessä purettu.

Örö 61 tykkitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tykkitie kulkee 120 mm:n tykkipatterin itäpuolelta pohjoiseen selvästi erottuvana päällystämättömänä tienä, jolla on pituutta n. 380 m. Kohteen Örö 56 kohdalla, viimeisten 140 metrin matkalla tykkitie erottuu pengerrettynä kohoumana maastossa. Pengerrys on aluksi 3.4 m leveä. N-päässä viimeiset 36 metriä tie on 3.1-3.6 m leveä, noin 0.1-0.5 m korkeaksi pengerretty, reunustettu särmikkäillä lohkareilla ja täytetty hiekalla.
Tykkitie jatkuu 120 mm:n tykkipatterin jälkeen polkuna etelään saaren keskiosaan tuliasema Örö 42:n lähimaastoon.

Örö 62 maakellarin jäännös (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sammaleen peittämä maakumpu, jossa erottuu kellarin suuaukko luoteeseen. Läpimitta 9.5 m (NW-SE). Korkeus noin 2 m.
120 mm:n tykkipatterin rakennusryhmään kuuluneen maakellarin, mahdollisesti jääkellarin jäännös.

Puranpojantie 1 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde on löytynyt inventoinnissa 2014. Asuinpaikka sijaitsee pellolta itään jyrkästi nousevan rinteen päällä. Paikalla on kallioiden välissä pienialalinen terassi, jonka maaperä on moreenia ja hiekkaa. Maanpinnalle kohteesta ei voida havaita rakenteita. Paikalle kaivetuista koekuopista löydettiin kvartsi-iskoksia, kivilaji-iskos sekä keramiikan pala. Muutamassa koekuopassa hiekkamaannos oli väriltään selkeän punaista ja yhdessä kuopassa havaittiin merkkejä nokimaasta, mutta täyttä varmuutta kulttuurimaasta ei saatu. Paikalla havaitut löydöt ja punertavaksi värjäytynyt hiekka vaikuttavat keskittyvän melko rajatulle noin 20 m x 20 m alueelle, joiden perusteella asuinpaikka on rajattu. Kohteen ajoitus varhaismetallikaudelle perustuu sen korkeusasemaan ja löytöjen luonteeseen.
2022 todettiin että alueella on tehty hakkuut.

Utö Västerudden patteri 63 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Västrauddenille v. 1916 rakennettu 6 tuuman patteri, jonka neljä tykkiä olivat alunperin rannikkolavetilla. Tykkejä modernisoitiin 1930-luvun lopulla.

Björkudden 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokallion päällä mäntymetsässä, meren rannasta n. 40 m päässä sijaitseva pyöreähkö kiviröykkiö, jonka halkaisija on noin 3 metriä. Korkeutta rakenteella on noin 0,5 metriä. Röykkiön sammalenpeittämät kivet ovat halkaisijaltaan 20 – 40 cm kokoisia lohkomattomia kiviä. Röykkiössä on selkeä reunavalli, erityisesti meren puolella, eli raunion pohjois- ja itäosassa muodostaen U kirjaimen muotoisen korkeamman vallin. Lounaan puolella reunavalli ei ole yhtä selkeä ja se on osin romahtanut. Mahdollisesti raunio on ollut puolikaaren muotoinen rakennelma, jonka selkeämpi valli on ollut meren puolella. Yksi mahdollinen tulkinta röykkiölle rauenneen merimerkin perustuksen jäännös, mutta voi myös liittyä viljelytoimintaan, kuten kohteen itä- ja kaakkoispuolella sijaitsevat peltorauniot.

Kaunelan palsta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Viurilan Kaunelan palstaksi kutsuttu rautakautinen polttokenttäkalmistokohde sijaitsee pienellä kallioisella mäntyvaltaisella mäellä aivan Viurilanlahden pohjoisrannan tuntumassa, Iilikenmäen eteläpuolella.
Mäen päältä isohkojen kivien ja nokimaan seasta on löytynyt vuonna 1947 merovingi- ja viikinkiaikaista esineistöä puutarhan viljelypalstan raivaustöissä. Esineet olivat noin 10 metrin päästä toisistaan noin 25 cm syvyydessä.
Kohteen itäosassa on kuppikallio. Tasaisella silottuneella kalliopinnalla on neljä vierekkäistä tasakokoista kuppia, niistä n. 20 cm etelään kaksi kuppia vierekkäin sekä yksittäinen kuppi hieman neljän kupin ryhmästä länteen. On mahdollista, että sammaleen alla on enemmänkin kuppeja.

Kirjakkala Isosuo 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäntyvaltaisessa metsässä, loivassa länsirinteessä vierekkäin kaksi halkaisijaltaan n. 18 m hiilimiilun pohjaa. Molempien miilunpohjien ympäri kiertää yhtenäinen n. 30 - 50 m syvyinen kaivanto.

Kirjakkala Isosuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäntymetsässä, pohjoiseen loivasti viettävässä rinteessä halkaisijaltaan n. 15 m hiilimiilun pohja, johka ulkokehää reunustavat yhtenäisen kaivannon sijasta pienet kuopat n. 4 m välein.

Kirjakkala Isosuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäntykankaalla halkaisijaltaan n. 18 m hiilimiilun pohja, jota kiertää yhtenäinen matala kaivanto.

Huhtakivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Turussa Orikedon kaupunginosassa, Turun tuomiokirkosta n. 4,5 kilometriä koilliseen. Turun kehätie (kantatie 40, E18-tie) ja Orikedon eritasoliittymä on kohteen länsipuolella, siitä noin 150 m länteen. Vajaan 100 m etäisyydellä kohteen pohjoispuolella kulkee seututie 222 (Vanha Tampereentie).
Kuppikallio sijaitsee topografialtaan varsin tasaisella teollisuusalueella, joka viettää hyvin loivasti pohjoiseen noin 400 m etäisyydellä sijaitsevaan Vähäjokeen. Alue on entistä peltoa, johon historiallisten karttojen ja ilmakuvien perusteella on 1900-luvulla rakennettu omakotitaloja, joista viimeisetkin on sittemmin vuosisadan lopulla purettu. Muu lähiympäristö on lähinnä eri teollisuuskiinteistöjen kulkuväylinä tai ajoneuvojen säilytykseen soveltuvina asfaltti- tai hiekkakenttinä.
Matalahko kallioalue, joka erottuu ympäristössään hyvin, on kooltaan pohjois-eteläsuunnassa noin 16 m ja itä-länsisuunnassa noin 8 m. Kalliopaljastuman korkein kohta, lähiympäristöstä noin 1,5–2 m korkea, on paljastuman koillisosassa, josta myös kupit sijaitsevat. Kallio on aluskasvillisuudesta lähes kokonaan paljas, eikä siinä kasva kuin vähän sammalta humuspitoisten kalliohalkeamien ja kalliopainumien kohdilla. Kallion eteläosaan on kahdesta paikkaa pultattu kiinni mainoskyltin tukipylväät.
Kallion korkeimmalta kohdalta havaittiin kolmetoista varmaa pyöreää kuppia ja yksi kaksiosainen kuppi. Pääosa (7 + 7) havaituista kupeista on tehty säännölliseen paririviin. Kahdesta epävarmasta kuppimaisesta syvennyksestä toinen sijaitsee pohjoisemman kuppirivin jatkona itäpäädyssä ja toinen kuviokokonaisuuden pohjoispuolella, heti kaksiosaisen kupin luoteispuolella.
Varmoiksi tulkitut kupit sijaitsevat noin 90 x 20 cm kokoisella, suhteellisen tasaisella alueella kalliopaljastuman koillisosassa, noin 15 cm etäisyydellä kallioalueen reunasta. Varmat kupit ovat muodoltaan säännöllisen pyöreitä, ollen halkaisijaltaan noin 50–70 mm. Poikkeuksena mainittakoon kalliossa oleva kaksiosainen kuppi, joka koostuu todennäköisesti kahdesta noin 60 mm halkaisijaltaan olevasta vierekkäisestä kupista (tämän kaksiosaisen kupin koko on siis 120 x 60 mm). Kuppien syvyys kivessä vaihtelee jonkin verran, mutta enimmillään se on 20 mm.

Isohaka (259010041) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Entinen Pappilan ja Immosen Isohaka on Kiskon kirkolta noin 300-400 metriä itään päin, Kärkelään ja Karjalohjalle vievän maantien eteläpuolella. Alue on etelään viettävää peltorinnettä. Meren ollessa noin 40 metrin korkeudella paikka on ollut itään aukeavan lahden rannalla, lahden eteläpuolella on ollut niemenkärki. Tämä entinen niemenkärki on nykyisin mäkenä, jolla on mm. Immosen talo. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä alueelta löytyi muutama kvartsi. V:n 2003 inventoinnissa alueella ei havaittu muinaisjäänmnökseen viittavia merkkejä.

Loppi (1000009629) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla kylätontilla oli 1780-l Haition 3 tonttia sekä Uotin ja Pertun tontit. Kaikki talot paloivat 1800-l lopulla. Rauhala (kauppa 1930-l; pr 1910-l).

Ruonantie 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee mäen kallioisella lakialueella, kivikkoisessa maastossa. Paikalta todettiin vuonna 2022 myöhäisrautakautinen ja/tai varhaiskeskiaikainen asuinpaikkakohde, joka kaivettiin rakennushankkeen vuoksi lähes kokonaan vuosina 2022-2023. Kohteen kaakkoisosasta löydettiin myös varhaismetallikautista keramiikkaa.
Kaivauksissa kohteesta tutkittiin kahden, mahdollisesti kolmen rakennuksen ja niiden tulisijojen jäänteitä sekä asuinpaikan kulttuurikerrosta ja kuoppailmiöitä. Yhdessä rakennuksessa oli kiuasuuni ja toisessa savilattia ja tulisija. Lisäksi paikalta tutkittiin savikupoliuuni. Löytöaineistoa havaittiin melko vähän, ja kohde on saattanut olla toisaalla sijainneeseen varsinaiseen asuinpaikkaan liittynyt erillinen toiminta-alue.
Mäen eteläosaa ei toistaiseksi ole tutkittu, eikä jäljelle jääneen muinaisjäännöksen laajuutta tunneta. Kohteen aluerajaus on kaivaustutkimuksiin perustuva arvio kaivamatta jääneen muinaisjäännöksen laajuudesta.

Flakaberg N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliokohoaman juurella, sen pohjoisreunalla havupuuvaltaisessa metsässä n. 30 x 30 m alueella levinneenä sammaloituneita luonnonkiviä. Vastaavia kivikoita ei havaittu muualta Flakabergin kallioalueelta. Kivikon pohjoisreunassa näkyvissä osittain hajonnut mutta selkeä, halkaisijaltaan n. 5 m kivikehä. Paikalla todennäköisesti ollut röykkiö, joka hajotettu jossain vaiheessa ja kivet ovat levinneet kallion edustalla olevalle tasanteelle. Kohde n. 35 mmpy korkeudella ja siltä on ollut hyvä näkymä pohjoiseen.

Mäkitalo (1000044390) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnän yhteydessä tehty mahdolliseen myöhäisrautakautiseen kalmistoon viittaavia havaintoja kalliosaarekkeen eteläkärjestä, hiekkaisesta maasta. Paikalla on runsaasti modernin maankäytön jälkiä, kuten maa-aineksen ottokuoppia sekä kellari tien vieressä.

Turun satama 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Turun satamassa.
Turun satamassa 1970 - 1990 -luvuilla sukeltajana työskennellyt henkilö otti 2001 yhteyttä Museovirastoon ja kertoi 1981 tehdystä hylkyhavainnosta satama-alueella. Havaitun hylyn pituus oli arviolta 15-20 metriä. Hylky oli lähes kokonaan jankkosaven sisässä, näkyvissä oli vain perää ja keulaa. Väylän puolella oli myös kaaria näkyvissä. Hylky havaittiin noin 10 metrin etäisyydellä vuonna 1936 rakennetusta laiturista, jonka syväys oli 6,20 metriä. Työsukellusten yhteydessä paikalta nostettiin tykinkuulia, jotka hajosivat pinnalla. Hylky vaikutti sukeltajan mielestä kovin vanhalta. Hylky sijaitsi rannan suuntaisesti.
Turun Satamalta 2018 saadun tiedon mukaan hylyn sijaintipaikka on syvennetty ruoppaamalla ja pohjaan 9 metrin syvyyteen on asennettu eroosiolaatta, joka ulottuu noin 20 metriä ulos laiturilinjasta. Aluetta on monikeilainluodattu 2014 eikä kuvassa ole erotettavissa hylkyyn viittaavaa rakennetta. Hylky on tuhoutunut jonkin satamassa tehdyn rakennustyön yhteydessä 1980-luvun ja 2010-luvun välillä.
2022 inventoinnissa havaittavissa epämääräisiä pieniä anomalioita noin 35 metrin
matkalla laiturin kupeessa. Kohteet ulottuvat noin seitsemän metrin etäisyydelle laiturista. On mahdollista, että kyseessä on halkeilleen eroosiolaatan osia, mikäli sellainen on alueelle asetettu. Myös laiturista noin 50 metriä etelään on nähtävissä epämääräisiä anomalioita. Anomaliat ovat potkurivirtojen kasaamissa kummuissa keskempänä väylää. Kohde vaatii lisäselvityksiä.

Ajoittamaton; Turun sataman vedenalaisinventoinnissa 2022 havaittu, keskellä satama-allasta sijaitseva epäselvä anomalia, joka voi viitata esimerkiksi vanhan hylyn osiin. Inventoinnin aikana näkyväisyys vedessä oli erittäin huono ja siksi visuaalisia tarkastuksia oli mahdoton suorittaa.
Kohde vaatii lisäselvityksiä.

Ajoittamaton; Turun sataman vedenalaisinventoinnissa 2022 havaittu keskellä satama-allasta sijaitseva epäselvä anomalia, joka voi viitata hylkyyn tai hylyn osaan. Inventoinnin aikana näkyväisyys vedessä oli erittäin huono ja siksi visuaalisia tarkastuksia oli mahdoton suorittaa.
Kohde vaatii lisäselvityksiä.

Iso-Kummala 4 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt kaksi viikinkiajan penninkiä.

Attu Kulby/Södergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähintään 1600-luvulle ajoittuva kylätontti, alunperin nimeltään Kulby, sittemmin luultavasti Södergård. Sijoitettu Rungiuksen 1800-luvun alun kartalle. Avointa, kallioista niittyä Atun kartanon päärakennuksesta n. 200 m pohjoiseen.

Trappberget (1000044483) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Matala, mitoiltaan n. 9 x 6 m laajuinen, pyöristyneistä luonnonkivistä koottu röykkiö, jonka keskellä kuoppa. Röykkiöön kajottu jossain vaiheessa ja sen kiviä on levitelty lähiympäristöön. Röykkiön kivet sammaleen ja jäkälän peitossa. Kohde sijaitsee Stortervolandetin saaren eteläosassa, Trappbergetin kallioalueella kahden kalliolaen välisellä tasanteella mäntyvaltaisessa metsässä. Samalla kallioalueella, alle kilometrin säteellä, muutaman sadan metrin päässä meren rannasta runsaasti muitakin röykkiökohteita.

Häntälän ja Ahtialan rajakivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suomusjärven Häntälän ja Ahtialan pitäjien välinen vanha rajakivi historiallisen tielinjan (Vanhatie) varrella. Toista metriä korkea paasimainen, hieman kallellaan oleva kivenlohkare.

Untamalan kirkko (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Untamalan kirkon lähiympäristössä. Maasto on luode-kaakkosuuntaisen sora- ja hiekkaharjun lakea ja lounaisrinnettä, joka on nykyisin suureksi osaksi kirkkomaata ja sen kaakkoispuolella olevan talon pihapiiriä. Kohteeseen kuuluu myös kirkon pohjoispuolinen alue ja valtatien 8 lounaisreunassa kohoava saareke. Kirkon eteläpuolelta tunnetaan nelisivuinen, ylöspäin kapeneva pystykivi, Kalevanpojan viikatteentikku. Kookkaan kiven (275 x 148 x 96 cm) juuresta on 1952 tutkittu kaksi ruumishautaa, jotka on ajoitettu varhaiskeskiajalle, 1100-1200-luvuille. Muualta kirkkomaalta ei ole koekaivauksissa havaittu muinaisjäännöksiä. Paikalta 50 m itäkaakkoon sijaitsevan Heinikkalan päärakennuksen kivijalan alta on todettu 1961 ristiretkiaikainen runsaslöytöinen ruumishauta, joka saattaa liittyä laajempaan myöhäisrautakautiseen kalmistoon. Paikka on suureksi osaksi tuhoutunut pihamaata tasoitettaessa, mutta muinaisjäännöstä saattaa olla jäljellä päärakennuksen etelä- ja kaakkoispuolella. Kaakkoispuoliselta Elsilän pellolta on koekuopituksessa todettu merkkejä rautakautisesta toiminnasta muttei mitään kalmistoon viittaavaa. Kirkosta 160 m pohjoiskoilliseen olevasta saarekkeesta (Elsilä, kohdetunnus 1000044548) on todettu maansekaisia röykkiöitä ja kuppikivi, jonka pinnassa on 12 kuppia. Kirkosta 100 m luoteeseen on Tontti-Ventolan maalla on tutkittu historiallisen ajan asutuksen merkkejä.

Elsilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 160 metriä Untamalan kirkosta pohjoiskoilliseen, valtatien 8 ja Untamalasta tulevan yhdystien risteyksen lounaispuolella olevassa saarekkeessa. Valtatien halkaisema, itä-länsi -suuntainen kivikkoinen ja kumpareinen moreenisaareke on kasvillisuudeltaan umpeenkasvavaa ja metsittyvää ketoa. Ympäröivät pellot ovat hiekkaa ja pienikivistä hiekkamoreenia.
Kuppikivi on aivan pellon reunassa saarekkeen eteläosassa. Se on noin neliömetrin kokoinen ja alle puolen metrin korkuinen maakivi. Kupit on tehty kiven viistoon yläpintaan.
Pinnassa näkyy 12 selvää kuppia, kooltaan keskimäärin 5x5x3 cm. Kuppeja saattaa olla turpeen alle jatkuvassa epätasaisessa pinnassa enemmänkin.
Lisäksi saarekkeessa on useita pieniä kumpareita, mahdollisia kiven- ja maansekaisia hautaröykkiöitä.

Kalkugnsnäs 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakenne 3: käytöstä pois jäänyt maakellari, joka on rakennettu vanhan kalkkiuunin perustuksille. Paikka vastaa Kroneldin kuvausta ja sijaintia kartalla. Vaurioitunut myöhemmän maankäytön seurauksena.

Haaga 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hevosaitauksena käytetyn aidatun peltoalueen keskiosissa erottuva hyvin matala ja varsin tasainen kalliopaljastuma on kooltaan lounais-koillissuunnassa noin 12 m ja luode-kaakkosuunnassa noin 8 m. Kupit sijaitsevat kalliopaljastuman eteläosassa sen korkeimmalla kohdalla. Kallio on aluskasvillisuudesta lähes kokonaan paljas.
Kalliopaljastuman päältä yhdestä keskittymästä tavattiin kaikkiaan 17 säännöllisen pyöreää kuppia. Kuppien halkaisija vaihtelee 5–8 cm ja syvyys 0,7–2,5 cm välillä. Pääosa kupeista sijaitsee itä-länsisuuntaisena rykelmänä lähellä toisiaan, mutta paikoittaisen rivimäisyyden lisäksi ne eivät muodosta mitään muuta havaittavaa kuviota. Kupit ryhmittyvät noin 110 x 85 cm kokoiselle, tasaiselle alueelle.

Haaga 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Haagan kartanon itäpuolella sijaitsevalla kalliopohjaisella mäellä, Aurajoelle on mäeltä on matkaa 220 metriä. Kupit sijaitsevat mäellä sijaitsevan ladon koillisnurkasta noin 5 m pohjoiseen olevalla pitkänomaisella kalliopaljastumalla, sen lähes korkeimmalla kohdalla.
Paikalla on kuppeja kahdessa eri keskittymässä, joista toisessa on 19 kuppia ja toisessa neljä kuppia. Lisätietoja alakohteet välilehdellä.

Kuokkapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydöt on kerätty peruskartalle nimellä Kuokkapelto merkityltä pellolta Haagan kartanon
alueelta. Pellolla oli havaittavissa korkeuskäyrien suunnassa (länsilounas-itäkoillinen) 20-
30 m levyinen ja niitä vastaan kohtisuorassa selvästi pitempi (30-40 m) kivilaji- ja kvartsi-iskoskeskittymä. lskoksia oli melko runsaasti, vain osa näkyvillä olleista on kerätty talteen.
Asuinpaikka sijaitsee pelloksi raivatun, noin sadan metrin levyisen notkon koillisrinteellä.
Notko laskee kaakkoon, Aurajoen rantaan. Joki on noin 250 m päässä. Sen takana on kallioisia mäkiä. Kivi- ja pronssikaudella paikka on ollut kahden laajan saaren välissä olevan, 300-400 m leveän salmen luoteisrannalla. Löytöalueen itäpuolella, aivan sen vieressä, on noin hehtaarin laajuinen metsäinen mäki. Muilla suunnilla on peltoa ainakin sadan metrin säteellä. Kauempana on kallioisia mäkiä. Maaperä pellolla on vaihtelevasti savensekaista hiekka-soramoreenia.

Linnasmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen, todennäköisesti Kiukaisten kulttuurin ajoittuva, asuinpaikka. Kohteella tehty pelastuskaivaukset rakennuksen rakentamisen yhteydessä, joissa myös todettiin havaitun kulttuurimaan jatkuvan kaivamattomalle alueelle. Kaivauksissa tutkittiin kaksi kivettyä tulisijaa, löytöinä keramiikkaa sekä kvartsi- ja pii-iskos.

Pappilan silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Mynäjoen mutkan niemekkeessä sijaitsevaan, 1860-luvulla rakennettuun pappilaan johtaneen kivisillan rauniot Mynäjoen rannassa. Silta havaittavissa ehyenä vielä 1950-luvun ilmakuvassa. Joen etelärannassa näkyvillä silta-arkun jäänteen lisäksi kivettyä penkkaa muutaman kymmenen metrin matkalla.

Utö Fyren 1 (Taide)
Historiallinen; Utön pääsaaren huipulla on majakan itäseinän vieressä kallioon hakattuja merkkejä. Merkit ovat syvälle hakattuja ja osittain selvästi tulkittavia kirjaimia ja numeroita, jotka sijaitsevat majakan kiviseinän vieressä koilliseen viettävällä kalliopinnalla.
Merkkiryhmän pituus on 1,48 metriä ja leveys 0,59 metriä. Merkit voidaan tulkita seuraavasti:
P.G. Bro
Ensimmäisen ryhmän kaksi viimeistä merkkiä ovat kiviseinää kunnostettaessa valuneen rappauksen ja maalin peitossa. Todennäköisesti merkit kuitenkin tarkoittavata P.G. Broddin nimeä. Luotsimajuri Gustav Broddin johdolla rakennettiin Utön nykyinen majakka vuonna 1814 aikaisemman tuhouduttua Suomen sodassa.
Majakan kaakkoispuolella kaksi muutakin hakkausta, nimi "Sjöberg", ilmeisesti Grannaksen tilan omistajasuvun mukaan sekä nimikirjainharjoitelma "B". Heikosti näkyviä.

Utö Fyren 2 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön pääsaarella, satamasta majakalle nousevan polun varressa. Loivasti pohjoiseen viettävällä silokalliolla on kallioon hakattuja merkkejä.
Merkit ovat rosoisella pinnalla ja hieman huonosti erottuvia. Merkit on hakattu syvälle, mutta ne ovat silti epäselviä. Merkkiryhmän pituus on 95 senttimetriä ja leveys 62 senttimetriä. Merkit voidaan tulkita seuraavasti:
Ylinnä on kruunukuvio, jonka alla
ja koukkumainen kuvio. Merkit liittynevät majakan rakentamiseen, koska 1753 on majakan valmistusvuosi.

Väliraja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Naantalin Luonnonmaalla Metsäjärven länsipuolella kalliomäellä. Kohde on Kultarannan ja Viialan kylien välinen rajamerkki ja se näkyy jo vuoden 1700 Kultarannan tiluskartassa.
Rajamerkki koostuu korkeasta pystykivestä, jonka ympärille on pystytetty kivikehä, jossa on neljä matalampaa pystykiveä. Rakenteen halkaisija on kolme metriä. Rajamerkistä länteen on sijoitettu kaksi viisarikiveä, joiden etäisyydet rajamerkistä on 3 ja 8 metriä. Myös rajamerkin itäpuolelle on neljän metrin päähän pystytetty viisarikivi. Rajamerkin vierestä kulkee selkeä polku. Kohde on vaikuttava ja erottuu maastossa selvästi.

Nakkua paja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nakkuan Isosalmen rantaan johtavan tilustien penkereessä, kallioisen mäen rinteessä muutaman metrin matkalla hiilen mustuttamaa maata, jossa runsaasti rautakuonan ja tiilen kappaleita. 1970-luvulla tai 1980-luvun alussa tehty tie menee ilmeisesti vanhan pajanpaikan läpi. Tien penkassa myös muutamia kiviä, mutta mitään selkeitä kiinteitä rakenteita ei ole havaittavissa sammaleen ja kuntan alta. Paikallishistorialliset lähteet mainitsevat Nakkuan tilalla tehdyn sepäntöitä aina keskiajalta lähtien.

Kakovaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuonna 1800 päivätylle Laitilan Kolisevan ja Kovion isonjaon kartalle niityistä ja pelloista on merkitty Kakovaha -niminen rajamerkki nro 9. Samalla kohdalla on myös nykyisin rajamerkki Mynämäen ja Laitilan kuntien rajalla. Nykyisen rajapisteen kohdalla on näyttävä n. 2,5 m korkea siirtolohkare, sen lounaispuolella on hajanaisesti kiviä, jotka mahdollisesti ovat vanhan hajonneen rajamerkin kiviä. Isosta siirtolohkareesta
lounaaseen on linjakiviä neljässä kohdassa. Linjakiviä on lähihistoriassa liikuteltu, jotkut on asetettu paikoilleen viime aikoina.

Korpimetsä (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Paikalla on havaittu 5x4 m kokoinen ja 0,5 metriä korkea suorakulmainen röykkiö, joka sijaitsee tasaisella kallioterassilla.
Tarkastamaton kohde.

Norrgård SW (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; 20 m korkeuskäyrällä, kallioisen mäen päällä, sen itäreunalla, n. 15 x 3 m kokoinen W - E -suuntainen pitkä röykkiö. Kiviä muutamassa kerroksessa, rakenne laidoiltaan sammaleen ja ruohokasvillisuuden peitossa. Sijaintikorkeutensa puolesta voisi olla jopa pronssikautinen.
Noin 60 m länteen on pienempi ja epämääräisempi kiveys, joka mahdollisesti metsähoitotöissä vaurioitunut. Taimien ja aluskasvillisuuden peittämä.

Stensund (1000044707) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyppeisin ja Järvisin välisen salmen itäpuolella, mäntyvaltaista metsää kasvavalla kallioalueella. Lohkareista rakennetut kiviuunit ovat jonomaisina ryhminä kalliopohjalla useimmiten kallioseinämän lähellä 10 m korkeuskäyrän tuntumassa noin 100 m nykyisestä rantaviivasta. Kaikkiaan rekisteröity 11 selkeää kiviuunirakennetta. Ydinalueesta noin 100 m länteen sijaitsee yksittäinen uuni ja siitä noin 140 luoteeseen kahden uunin ryhmä kallion laella.
Stensundin alueella saattaa olla vielä lisää uuneja, lisäksi havaittu muutamia tulkinnanvaraisia, ehkä hajotettuja rakenteita joita ei kuitenkaan merkitty alakohteina.
Stensundin on joitakin vuosikymmeniä sitten halkonut kapea meren poukama, joka maankohoamisen myötä on vähitellen umpeutunut ja johon on hiljattain tehty metsäautotie. Paikka on ollut sijainniltaan optimaalinen sotilasleirille. Kohde Stensund 2 1000044708 liittynee tähän muinaisjäännöskokonaisuuteen.

Stensund 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Parimetrisen pystysuoran kallioseinämän viereen luonnonkivistä ladottu matala nelikulmainen kehä, jonka sivut noin 3 m. Kivet lähes kokonaan sammaleen peitossa. Kehän sisäpuolella pieni kiveys, mahdollisesti uunin jäänne.
Kyseessä luultavimmin majanpohja, joka liittynee alueen kiviuunikeskittymään Stensund 1000044707. Alueella on mahdollisesti aikoinaan sijainnut sotilasleiri.

Omenasaari Paltanpää (Taide)
Historiallinen; Sileällä rantakalliolla länteen suuntautuvalla niemekkeellä kaksi hakkausta vaaleampaa kiviaineista olevissa kohdissa. Toisessa hakkauksessa vuosiluku 1884, toisessa vuosiluku 1881 sekä nimikirjaimet, joista ei saanut tarkastusajankohtana selvää.

Kynnystenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vanhahkoa mustikkatyypin metsää kasvavan Kynnystenmäen lakialueella, sen pohjoispäässä, noin 20 x 50 m kokoisella alueella lähes täysin sammaleen peittämä kivikko, jossa useita vanhoja kaivelukuoppia, syvin niistä lähes metrin syvyinen. Kivikon luoteisreunalla pallon muotoinen kivi. Sijainti hyvin tyypillinen pronssikauden hautaröykkiölle. Vaikuttaa siltä, että röykkiötä tai röykkiöitä pengottu kauan aikaa sitten ja röykkiön kivet levinneet maastoon. Kivet ovat suurimmillaan ihmisen pään kokoisia ja pienimmillään nyrkin kokoisia pyöristyneitä luonnonkiviä.

Hyyrvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hyyrvuoren kallioalueen kaakkoisosassa, n. 55 m mpy useita matalia kiveyksiä, muutamissa myöhempiä kaivelukuoppia. Alueella tehty muutama vuosi sitten avohakkuu, joka hajottanut ja vaurioittanut lähes kaikkia alueen röykkiöitä. Työkoneen kuorimat ja osin levittämät rakenteet erottuvat selvästi kivisessä maastossa ympäröivää luonnonkivikkoa pienimmistä kivistä koottuina matalina kasoina. Kaksi röykkiötä säilynyt lähes ehjinä, niiden kivet jäkälän ja sammaleen peittämiä. Alueella voi olla lisää röykkiöitä kuuden rekisteröidyn röykkiön lisäksi. Hakkuun jäljet haittaavat havainnointia. Kohteen sijainti tyypillinen pronssikauden hautaröykkiöille.

Salomaa (1000044749) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallioinen saareke laajan peltoaukean keskellä. Paikalla ovat sijainneet historiallisen kartta-aineiston perusteella 1700-luvulla Jussila ja Kolo -nimiset tilat. Noin 140 m etelään sijainnut Ketola -niminen kyätontti.
Charta öfwer SUNILA Säteries, KALLIS Rusthålls och LEMPISKALLIO Bys Hagar, Åkrar och närmast belägne Ängar i Wirmo Sokn och Härad Samt ÅBO LÄN; Författad År 1779. Af Joh. Tillberg genom Carl Wessmann.
Kohteella on jäljellä useita vanhojen rakennusten perustojen jäänteitä sekä betonista valettu kellari. Viimeisin paikalla sijainnut rakennus on ollut Kalleisten kartanon torppa 1900-luvun alkupuolelta. Puutarhasta on jäljellä mm. vanhat omenapuut.

Haukka (1000044783) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijainnut isojakokartan mukaan seuraavat kylätontit: Hauka, Pjetilä, Rekola, Kummois, Huukkala ja Torkkila. Alasenkyläntien eteläpuoliselta niityltä metallinetsinlöytöjä.

Heikilä (1000044785) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijainnut isojakokartan mukaan Heikilä -niminen kylätontti.
Lähiympäristöstä kerätty useita metallinetsinlöytöjä.

Roitila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijainnut neljä kylätonttia: Roitila, Junnila, Sangari ja Kärpälä.
1762: Råitila Johan Johansson, 1/4 mantal; 1773: Landbonden Jacob Hinricsson; 1808: Roitila boställe 1/4 Mantal; 1821: arrenderadt af Gustaf Grönholm
1762: Junnila Simon Henricsson krono; 1773: Anders Mattsson; 1808: Junnila Skatte hemman, 1/3 Mantal äger bonden Matts Jacobsson; 1821: äges af Herr Baron och Öfverste Liutenanten Otto Rehbinder
1762: Sangari krono ödes hemman; 1773: Bonden Jacob Mattsson; 1808: Sangari Skatte hemman 1/4 Mantal äger bonden Jacob Mattsson; 1821: äger Bonden Johan Jacobsson
1762: Kärpälä Jacob Mattsson Trumbslagaren, 1/4 mantal; 1773: Bonden Matts Sigfridsson; 1808: Kärpälä eller Ruotsinkangar Skatte hemman 1/4 Mantal äger bonden Matts Mattsson; 1821: äger Bonden Henric Mattson

Koivulinna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti länteen laskevalla hiekkapohjoisella rinteellä varsin ehjässä metsämaastossa. Paikalla on hiekkatöyräs, joka on muodostanut asuinpaikaksi sopivan niemekkeen meren pinnan ollessa noin tasolla 28 m mpy. Paikalta löytyi kuudesta koekuopasta esihistoriallista keramiikkaa (1 pala) kvartsi-iskoksia (2 kpl), runsaasti palanutta savea ja palanutta kiveä sekä lika- ja nokimaata. Rannansiirtymisen ja keramiikan perusteella asuinpaikka ajoittuu kivikauden lopulle tai varhaismetallikaudelle.
Kohteen rajaus perustuu koekuopissa havaittuihin löytöihin, palaneeseen kiveen ja likamaahan tai näiden puuttumiseen. Kairauksissa nokista maata havaittiin myös koekuopin tutkitun alueen ulkopuolelta. Nokimaahavainnot saattavat liittyä myöhempään toimintaan alueella, mutta myös esihistorialliseen asuinpaikkaan, joka tällöin olisi esitettyä rajausta laajempi.

Ymersuonmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ymersuomäki (Ymbrysuonmäki, Ymmyrsuonmäki) mainitaan kartoilla viimeistään 1697, jolloin se osoitti Ruskon ja Saramäen (Maaria) maitten välistä rajaa. Kyseessä on Raulan talon etelä-puolella sijaitsevan kalliokumpareen länsilaidalla sijaitseva noin metrin korkuinen pystykivi ja siihen liittyvät viisarikivet. Nimellä Ymbrysuonmäki kohde mainitaan vuoden 1798 kartassa. Rajamerkkiin on hakattu epäselvästi erottuva numero, ilmeisesti 1787 tai 1797.

Pitkäkari N (Taide)
Historiallinen; Pitkäkarin pohjoispäässä pienellä kalliopaljastumalla n. 10 m päässä rantaviivasta useita kalliohakkauksia, vuosilukuja (kuten 1884 ja 1872) sekä nimikirjaimia. Osa hakkauksista epäselviä/vaikeasti havaittavia.

Ramse torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loivasti rantaan päin kallistuvalla tasaisella silokalliolla on pääosin pyöristyneistä lohkareista rakennettu L:n muotoinen kivijalka, jossa tasopinnat on asetettu ulospäin. Kokonaispituus 10.5 m (W-E), suurin leveys 6.0 m. Rakennuksen W-osan
huoneen kivijalan lohkarerivi on kaksinkertainen, joten se on mahdollisesti ollut kuorimuuri. Huoneen sisäpuolella on tasainen nurmipinta. E-seinän pituus 5.7 m. Huoneen NE-nurkassa tulisija, kivistä, punatiilestä, puuhiilestä, lohkareista ja
hiekasta koostuva kumpu, joka kohoaa noin 0.9 m sen vieressä olevan nurmipinnan yläpuolelle. Huoneen E-puolella on samalla tasolla olevan nurmettuneen pinnan täyttämä huonetila, jonka leveys (N-S) on 4.5 m. Sen E-puolella on eteistila, jonka leveys W-E on 2.1 m.
Hyppeisten Markusin tilaan kuuluneen torpan Ramse torp jäännös (Mårtensson 1997: 86). Torppa oli olemassa 1881, kun Houtskärin kunnallislautakunta antoi kuvernöörille selvityksen pitäjän tilasta. Autioitunut ennen vuotta 1929.

Sommarhamnen litofoni (Kivirakenteet)
Historiallinen; Silokallion huipulle vaakasuoralle kaallionlaelle on tuotu laakea puolisuunnikkaan muotoinen granodioriittilohkare. Kohteelta on esteetön näköala kaikkiin suuntiin. Lohkareen pituus on 3. 02 m (W-E), leveys 1.11 m ja paksuus S-reunassa 0.19-0.27 m. S-reuna on aivan suora, ilmeisesti alun perin kallion halkeama. Lohkare näyttäisi sopivan kallionhalkeamaan muutaman metrin päässä SE-puolella. N-reuna on ohut ja sen särmä sahalaitaisesti lohjennut. Lohkareella on kolme tukipistettä. 1. Lohkareen SW-kulma lepää kallionpinnalla. 2. N-reunan alla keskikohdasta hiukan W-päähän on pyöristynyt kivi kalliota vasten. 3. Lisäksi E-kärjen alla nyrkinkokoinen kivi, joka pitää E-kärjen koholla. Lohkareen alla on 0.0-0.18 m:n korkuinen ilmatila. Kun lohkareen pintaa kopauttaa kivellä, kuuluu lyhyt sointi, jonka sävy ja kesto vaihtelee eri osissa lohkaretta. Pisimpään soi E-kärki. N-reunan sahalaitainen lohkeilu johtunee siitä, että reunaa on lyöty kivellä.

Ramsö kalliohakkaus (Taide)
Historiallinen; Silokalliolla N-rannassa pienessä niemessä on rantaan loivasti kallistuvalla graniittipinnalla meislattuja merkkejä luettavissa vedenrajan puolelta: 18 ja 1834. Jälkimmäinen vuosiluku on alalla, jonka mitat ovat 28 x 7 cm. Pinnan kaltevuus 12-14
astetta NW. Hakkauksen kohdalla ranta on äkkijyrkkä, syvä ja mahdoton nousta maihin.

Omenasaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Taivassalon kunnan vesialueella Taivassalon kirkosta 9,5 km etelään Omenasaaren lounaiskärjen eteläpuolella ja Petäkarista itään noin seitsemän metrin syvyydessä.
Puurunkoisen pienen purjealuksen hylky, joka on 13,92 metriä pitkä (mitattuna keulasteevin ulkopinnalta perästeevin ulkopinnalle) ja suurimmalta leveydeltään 4,92 metriä. Hylyn keula osoittaa luoteeseen ja perä kaakkoon. Runko kohoaa pohjasta noin kahden metrin korkeuteen. Keula, perä ja kyljet ovat ehjähköt. Kansirakenteet ovat enimmäkseen tuhoutuneet. Takilaa tai sen osia ei ole havaittavissa. Aluksen ruumassa on tiiliä. Tiilissä ei ole leimoja tai merkintöjä. Hylyn peräosassa on pumppu, laivaliesi ja erilaisia laivan tarpeistoon kuuluneiksi tulkittuja astioita. Keulassa on ankkuripeli ja siitä erkanee paksuhko rautakettinki, jonka päässä on rauta-ankkuri.
Barlius -ryhmä paikansi hylyn viistokaikuluotaamalla 2021. Alueella suoritettiin etsintöjä, koska siellä tiedettiin lehti- ja arkistotietojen perusteella tapahtuneen ainakin kolme haaksirikkoa (kaljaasi Onni v. 1890, kaljaasi Försöket v. 1890 ja kaljaasi Elvi v. 1933). Barlius kuvasi ja 3D-mallinsi hylkyä 2022. Barlius on selvittänyt aluksen identiteettiä sanomalehti- ja arkistolähteistä. Kyseessä on oletettavasti kaljaasi Försöket, jonka kotipaikka oli Uusikaupunki. Uudenkaupungin laiva-asiakirjat ovat Turun maakunta-arkistossa Uudenkaupungin raastuvanoikeuden kokoelmassa. Vuoden 1879 mittakirjassa Försöketin omistajaksi ilmoitetaan Otto Nordling. Mittakirjan mukaan aluksen pituus on ollut 12,75 metriä ja leveys 3,9 metriä. Nya Pressen (6.9.1890) kuvaa onnettomuutta seuraavasti (suomennos Ilkka Järvinen): ”Uusikaupunkilainen kaljaasi Försöket (noin 25 rt), kippari J.Lindmark, upposi lastinaan 8000 tiiltä matkalla Sundholmin kartanolta Turkuun 28.8.1890 Omena saaren luona 13,5 kyynärän syvyyteen, lähellä Palvan salmea. Hakkenpään läntisellä selällä kaljaasi joutui voimakkaan myrskyn kouriin, joka repi purjeet riekaleiksi ja vaikka ankkurit laskettiin, ajelehti kaljaasi selälle jossa merenkäynti upotti sen muutamassa minuutissa. Miehistö pelastautui veneellä Omena-saareen.” Luotsi- ja majakkalaitoksen vuosikertomuksessa onnettomuuden syyksi kerrotaan ”Laiva sai vuotoreijän ankkurissa ollessaan ja upposi heti.” Ruotsalaisen luotsiaseman vanhempi luotsipäällikkö Ylander puolestaan vahvistaa sekä kaljaasi Försöketin että Onnin haaksirikon 15.9.1890 päivätyssä raportissa sanoin: ”…kaksi galjasi meni hylkyksi 27. ja 28. elokuuta.”
Barlius-ryhmän tekemä raportti on liitteissä.

Alhojoki Tupala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yliskulman alueella, Nauristien lounaispuolella ja Alhojoen koillispuolella, pellon takaisella loivalla mäkialueella. 1540 kylään on kuulunut kolme taloa: Markula, Tupala ja tuntematon talo. Markulan tontti on edelleen rakennettu, mutta Tupala on autioitunut tai siirretty isojaonaikaiselta tontiltaan 1880-lukuun mennessä, koska se on Senaatinkartastossa jo uudella paikalla. 1900-luvun jälkipuolella tontilla on ollut yksi ulkorakennus.
Osa tontista on muokattu pelloksi, toinen puoli on rakentamaton tasanne, johon on kuitenkin ajettu osalle aluetta soraa päälle. Paksun heinikon alla, pellon vierellä näkyy paikoin kiveyksiä tai raivattuja kivikasoja. Ei välttämättä kovin hyvin säilynyt.

Hakula Ketola (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1455. Vuonna 1540 oli kolmetaloinen kylä, jossa Jaakolalla ja Jonkarilla oli yhteinen kantatila. Ketola oli tuolloin yksi Liedon suurimmista taloista. Vuonna 1789 kantatila jakautui kahtia Iso- ja Vähä-Ketolaksi.5 Ketolan tontti on merkitty isojakokarttaan ja vielä 1800-luvun pitäjänkarttaan, mutta on 1880-luvun Senaatin kartastossa jo autioitunut.
Alue on edelleen viljelyssä ja kynnetty syvälle, joten pellon alaisten rakenteiden tai kulttuurikerrosten säilyminen on epävarmaa.
Tontin alueelta ja sen välittömästä läheisyydestä on metallinetsinnässä löydetty historiallisen ajan esineistöä (ILM18877, ILM18513).

Hihnala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paimionjoen länsirannalla, noin 200 metriä Paimionjoen ylittävästä Hämeen valtatien sillasta luoteeseen.
Vuonna 1477 todistettiin Liedon kihlakunnanoikeudessa, että Hihnalan talo oli aikoinaan erotettu Liedon Tiensuusta, eikä Paimion Kruuvaisista, näin todistivat Liedon ja Marttilan pitäjän vanhukset.6 Näin olleen Hihnala, vaikka onkin suomalaisen oikeuden kylä, tuskin periytyy rautakauteen. Hihnala oli 1400-luvun alusta lähtien Turun tuomiokirkon Pyhän Marian alttarin omistuksessa. Kirkkoreduktiossa siitä tuli kruunun prebendatila, ja vuonna 1573 se pantattiin Turun pormestari Mikko Krankalle, jolla tila oli vuoteen 1600 saakka. Suuren reduktion jälkeen Hihnala jäi Ingoisbergin augmenttitilaksi ja se ostettiin perinnöksi vuonna 1761.
Syvään kynnetty pelto, säilyneisyys epävarma.

Huilu Kestikievari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1457. Kylässä on ollut vuonna 1540 neljä taloa joista yksi, nimeltä tuntematon talo yhdistettiin luultavasti vuonna 1579 Härmään. Kaksi muuta kantataloa ovat Kestikievari ja Frantsi. Näistä Kestikievari on ilmeisesti jo varhain toiminut nimensä mukaisesti Härkätien varren pysähdyspaikkana. Kylä tuhoutui vuoden 1910 paikkeilla tulipalossa, minkä jälkeen Kestikievarin uusi talouskeskus rakennettiin muualle ja sen vanhalle tontille tuli tilasta lohkottu Mäkitalo. Tontti autioitui 2000-luvun alkupuolella. Tontin itäpuolella, edelleen asutulla alueella sijaitsevat Frantsin ja Härmän tontit.
Kestikievarin tontilla sekä uudemmat että vanhemmat kivijalat näyttävät jätetyn paikalleen, vaikka niitä peittävät osin purkukasat ja tiheä kasvillisuus, mikä tekee rakennekokonaisuuksien hahmottamisen vaikeaksi. Niiden kartoittaminen vaatisi alueella
kasvillisuuden raivausta. Näkyvät rakenteet lienevät suurimmaksi osaksi kuitenkin Mäkitalon aikaisia.

Hyvättylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hyvättylästä ei ole juuri keskiaikaisia tietoja, mutta se on kirkon viereisen sijaintinsa vuoksi ollut pitäjän keskuksen asemassa niin kauan, kuin nykyisen kivikirkon paikalla on ollut kirkko. Uuden ajan alussa Hyvättylään on kuulunut viisi taloa: Junnila, Kyöstilä, Jokela, Mikola ja tuntematon talo.
Alueella on enää yksi talo, Mattila, joka on lohkottu Junnilan tilasta vuonna 1923. Asuinrakennus on mahdollisesti 1800-luvun vaihteesta. Talon lounaispuolella on Mattilaan liittyvä ulkorakennus ja sen vieressä puretun rakennuksen kivijalkaa. Puiston keskiosassa on navetan perustukset. Lähellä joen rantaa, tontin lounaisnurkassa on vielä yhden pienen tulisijallisen rakennuksen perusta. Kylätontti on nykyään museoalue ja puisto, rantakaistale toimii lammaslaitumena. Maan pinnalle näkyvät kivijalat ovat peräisin rakennuksista, jotka näkyvät jäljempänä vuoden 1948 ilmakuvassa. Neljän kantatalon tonttien sijainnit selviävät parhaiten vuoden 1768 kartasta, jolloin kaikki rakennukset on merkitty tien ja joen väliselle alueelle. Niihin liittyviä rakenteita ei ole näkyvissä.

Kurkela Mattila ja Passi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Kurkelan kylästä on vuodelta 1457. Vuonna 1540 kylässä oli kuusi taloa.
Kurkelan kylä on ollut maantieteellisesti kaksiosainen. Ala-Kurkela on sijainnut lähellä Aurajokea ja pellosta kohoavalla mäellä ovat olleet Knaapin ja Kaupin tonttimaat. Yli-Kurkela on ollut kauempana joesta, maantien varrella, tasaisella savimaalla, mutta Aurajokeen laskevan pienen ojan varrella. Koska molempien kylätonttien talot esiintyvät jo ensimmäisessä maakirjassa, ei tonttien ikäsuhteesta voi sanoa mitään varmaa, joskin Passi
ja Knaapi ovat lähtöisin samasta kantatilasta eli jompikumpi on siirtynyt toisesta Kurkelasta
toiseen. Ala-Kurkelan mäki on edelleen rakennettu, mutta Yli-Kurkelan Mattilan ja Passin
tontit ovat autioituneet. Mattila oli siirretty muualle jo vuoteen 1880 mennessä ja vielä
Senaatinkartastossa vanhalla paikallaan näkyvä Passi autioitui jossain vaiheessa 1880-luvun jälkeen.
Tonttimaalta on metallinetsinnässä löytynyt historialliselle ajalle ajoittuvia löytöjä, mm. 1500-luvun puoliväliin ja loppuun ajoittuvia kolikoita sekä näitä nuorempia esineitä ja kolikoita. (ILM13482, ILM13483). Pellolta on myös havaittu lasia, tiiltä, posliinia yms.

Kättylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kättylä mainitaan vuonna 1477. Kättylä oli vuoteen 1557 asti yksinäinen verotalo, tuolloin se halottiin kahtia. Kantataloa alettiin kutsua Ali(s)taloksi ja siitä lohkottua taloa Yli(s)taloksi. Alitalo oli autiona 1650-luvulta 1730-luvulle ja se lunastettiin perintötaloksi vuonna 1818. 1860-luvulta talot olivat yhteisviljelyksessä. 1800-luvulla tontti alkoi autioitua, jolloin ensin Alitalo muutti n. 250 m kaakkoon vanhasta tontista, ja Ylitalon rakennuskanta muutoin vähitellen purettiin.
Tontit vaikuttavat melko hyvin säilyneiltä. Siellä täällä heinikon alla näkyy kumpareita, mutta osin ne johtunevat myös kallionnyppylöistä ja turpeen peittämistä, kaatuneista puunrungoista. Viimeinen kuva, josta rakennuksenperustoja voi vielä hahmottaa on ilmakuva vuodelta 1948. Todennäköisesti rakenteita on vielä säilyneenä turpeen alla. Alitalon tontti saattaa olla Ylitalon tonttia vanhempi.

Mellilä Seppä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä tunnetaan vasta ensimmäisestä maakirjasta vuodelta 1540, jolloin kylään kuului kolme taloa, Takku, Vinter ja Seppä. Neljäs talo, Nissilä, muodostettiin 1580-luvulla jakamalla Takku kahtia. Seppä oli nimensä mukaisesti jo 1500-luvulla sivutoimisesti talonpoikaissepän töitä tehneen isännän talo, jossa suoritettiin 1600-luvulla jonkin aikaa ratsupalvelusta. 1700-luvulla Sepän kantatila halottiin ja molemmat puolet pysyivät kruununtiloina Ruotsin vallan loppuun asti.16 Sepän talot siirrettiin vanhalta tontilta pois 1900-luvun aikana ja alue autioitui.
Rakentamaton ja heinittynyt alue, jossa epäilemättä on pintamullan alla vielä rakenteita säilyneenä. Takkua lukuun ottamatta muutkin kylän vanhat tontit näyttävät olevan autiotumassa, koska rakennukset on hylätty ja päästetty huonoon kuntoon.

Nautela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin lähdemaininta Nautelasta on vuodelta 1412, jolloin kuningas Erik antoi Knaapin tilan omistajalle Juho Jaakonpojalle rälssikirjeen. Vuonna 1540 kylä käsitti neljä taloa, Anttilan, Marttilan, Heikkilän ja Knaapin.
1700-luvun lopun kartassa erottuvat tonttimaat ovat hyvin säilyneet ja Anttilan ja Heikkilän tontit ovat kokonaan autioituneet. Koska alueella on paljon rautakautta – kylätontin koillis- ja lounaispuolelta, itse kylätontilta ja lisäksi irtolöytöinä viereiseltä pellolta – on syytä olettaa, että sitä on enemmänkin Nautelan vanhan ryhmäkylän alueella. Sen vuoksi koko kylätontin alue on perusteltua rajata kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Kuivela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Katajaa ja mäntyä kasvava n. 20 x 50 m kokoinen kumpare, jonka pohjoispäässä kalliopaljastuma. Matkaa Mynäjoen rantaan n. 200 m. Länsipuolella laaja peltoaukea, muuten teollisuusalueen ympäröimä. Metallinetsinharrastajien löytämä kohde, jolta pari rautakautista löytöä. Maa löytökohdissa tummaa, seassa hieman hilltä sekä palaneen luun siru.
Noin 40 metriä lounaaseen kohdepistemerkinnästä on metallinetsinnässä löytynyt pellosta muutama rautakautinen metallinetsintälöytö (Ilppari ILM22385).

Ojala (1000045450) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ojala mainitaan vasta ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1540, jolloin siellä oli kaksi itsenäistä talonpoikaistaloa. 1700-luvun puolivälin jälkeen Ojala toimi pitkään postitalona. Ojalan rakennuskantaa alettiin siirtää toisaalle jossain vaiheessa 1940-luvun jälkeen. Kuitenkin vielä 1960-luvulla tontti oli olemassa ja siellä oli muutama ulkorakennus.
Syvälle kynnetty nykypelto, säilyneisyys epävarmaa.
Kohteen itäpuolisilta peltoalueilta on metallinetsinnässä löydetty 1700 - 1800-lukujen esineistöä.

Pettinen/Penttinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Penttilän talo oli uuden ajan alussa talonpoikaistalo, jonka isäntä oli Pentti Heikinpoika. Talo pysyi hänen jälkeläisillään ainakin 1650-luvulle saakka, kuuluen tosin muutaman vuosikymmenen Hans Ramsayn läänityksiin. Tämän jälkeen Penttilästä tuli Turun Akatemian palkkatila, jollaisena se pysyi autonomian aikaan saakka. Viimeisen asuinrakennus valmistui 1862 ja purettiin 2000-luvulla.
Tontilta on vasta 2010-luvulla purettu viimeiset rakennukset, joten alueella on myös kunnallistekniikkaa, mutta toisaalta se ei ole välillä ollut viljelyssä.

Pinomäki/Isotalo/Kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset kirjalliset tiedot kylästä ovat 1400-luvun alkupuolelta. Pettinen ja Pinomäki esiintyvät maakirjoissa yhtenä kylänä, jossa vuonna 1540 oli kahdeksan taloa: Marttila, Penttilä, Isotalo eli Pinomäki eli Kylä, Finnilä, Heikkilä, Prusila, Mikkola ja Lampula. Näistä Savijoen rannassa sijaitsevat on laskettu tässä raportissa Pettisiin kuuluviksi ja mäkialueen talot eli Isotalo/Pinomäki/Kylä, Heikkilä sekä Lamppula Pinomäkeen.
sotalo, jota on nimitetty myös Pinomäeksi ja Kyläksi, palautuu nähtävästi samaan kantatilaan Lamppulan kanssa. Keskiajalla se oli kirkon maatila, joten kirkkoreduktiossa se siirtyi kruunulle. Isojakokartassa näkyvä tontti on lähes autio vuoden 1880 Senaatin kartastossa, mutta näkyy vielä 1840-luvun pitäjänkartastossa.
Rakentamaton, mutta ainakin osin kalliopohjainen.

Puntamäki Etutalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puntamäki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1460- ja 1470-luvuilla, kun Puntamäen Björn toimi useaan kertaan käräjillä todistajana tai lautamiehenä. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi samansuuruista taloa. Puntamäen tontti tai tontit ovat sijainneet historiallisen ajan kartoissa vierekkäin, kunnes etutalon asuintontti siirrettiin 1800-luvun aikana aikaisemmalle ulkopihan tontille ja vanha tontti vähitellen autioitui. Viereisellä Takatalon tontilla sijaitsee nykyään moderni omakotitalo, joten se voidaan katsoa tuhoutuneeksi. Autiotontti on metsittynyt ja vaikuttaa kohtuullisen hyvin säilyneeltä.

Raukkala Äyräs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset kirjalliset maininnat Raukkalasta ovat 1400-luvun alkupuolelta. Raukkala oli Ruotsin vallan ajan Liedon suurimpia kyliä ja ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1540 siihen kuului viisi taloa: Riikilä, Äyräs, Harjala, Pilpola ja Kallio.
Edelleen viljelyssä olevaa peltoa. Tarkastuksessa tontin alueella näkyi suhteellisen paljon uuden ajan löytömateriaalia.

Vänö Pällas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pällas Krono hemman af 1/4 mantal besittes/bebos af Bonden Gabriel Isacsson.
Charta Öfver VÄNÖ Ägor, uti ÅBO LÄN, HALIKO HÄRAD och Kimito Sokn af KyrkoSunds Skär, Affattad År 1789 af Henr. Pontén igenom Carl Fontell.

Vänö Skräddars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skräddars krono hemman, innehafves af Bonden Simon Simonsson efter 1/4 dels mantal.
Charta Öfver VÄNÖ Ägor, uti ÅBO LÄN, HALIKO HÄRAD och Kimito Sokn af KyrkoSunds Skär, Affattad År 1789 af Henr. Pontén igenom Carl Fontell.

Komonen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännös on löytynyt vuoden 1987 inventoinnissa, ja vuonna 1988 paikalla tehtiin koekaivaukset kohteen rajojen selvittämiseksi. Paikalta on löytynyt keramiikka, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä hiotun kiviesineen katkelmia. Kohde ajoittunee kivikauden loppuun tai pronssikaudelle.
Koekaivauksissa kohteelle määriteltiin aluerajaus, joka on rekisteriin vietyä aluerajausta pienempi.

Auvaismäki Lautkankare (Asuinpaikat)
Historiallinen; Auvaismäki on suomalaisen oikeuden kylä eli se periytyy viimeistään 1200-luvulle. Vuonna 1454 Auvaismäki oli kaksitaloinen kylä. Nämä talot mainitaan vuoden 1540 maakirjassa nimillä Krouvila ja Anttila. Vuonna 1574 Krouvila jakaantui kahtia, jolloin syntyi Lautkankareen talo.
Paattisten pappila perustettiin paikalle 1600-luvun lopussa silloin autiona olleelle Lautkankareen tilalle. 1800-luvun puolivälissä pappilan rakennuksia ryhdyttiin siirtämään nykyisen Auvaismäentien pohjoispuolelle, jossa edelleen sijaitsee vuonna 1884 rakennetun pappilan rakennus.
Koekaivauksissa 2022 tontilta havaittiin ilmiöitä, jotka voidaan liittää tontin vanhempaan
käyttöhistoriaan.
Vuoden 2023 tutkimuksissa havaittiin merkkejä ainakin kahdesta rakennusvaiheesta, joihin liittyi kolme tai neljä eri rakennusta.

Aukustinpuisto NW (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontti nykyisellä puisto/lähivirkistysalueella.
Geometrisk Charta öfver Joensu Bys Ägor i Somero Sochen. Nedre Säxmäki Närad och Tavastehus län, uprättad År 1783 af Hammar.

Yttelä Markula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin karttamerkintä paikalla olleista kylätonteista vuodelta 1695. Kohdetta ympäröiviltä peltoalueilta metallinetsinlöytöinä runsaasti historiallisen ajan pienesineistöä (ILM 17349, ILM 17556), mm. kolikko 1600-luvulta.

Mattila (1000045969) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mattila ett halft (½) skatte hemman om 4 öres skatt och halft (½) mantal, äger Jöran Tomason.
Geometrisk Charta öfver KARVIAIS Bys Bohlåkrar uti ÅBO LÄN, Masko härad och Pöyttis Sockn samt Brunckala Kappellgjelld; Till Storskifte afmätte År 1779 Af Jean Tillberg.

Sipilä Andersson (Asuinpaikat)
Historiallinen; 8 (Rn:o 5:2)-> 8 (5:4) ja 8n (5:5). 1784 Sipilä Henric Andersson, ½ hemman ½ mantal.
Geometrisk Charta öfver KARVIAIS Bys Bohlåkrar uti ÅBO LÄN, Masko härad och Pöyttis Sockn samt Brunckala Kappellgjelld; Till Storskifte afmätte År 1779 Af Jean Tillberg.

Sipilä Johansson (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1779 Sipilä ett fjerdedels (1/4) hemman af 2 öresland och 1/4 mantal skatte, äger bonden Mickel Johansson.
Geometrisk Charta öfver KARVIAIS Bys Bohlåkrar uti ÅBO LÄN, Masko härad och Pöyttis Sockn samt Brunckala Kappellgjelld; Till Storskifte afmätte År 1779 Af Jean Tillberg.

Laurila (1000045972) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1784 Laurila Hindric Andersson, ½ rusthåll, ½ mantal.

Hallu Karro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karro (Hannu) frälse hemman 1787-88 kartassa.

Vastamäki (538010009) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kaksi hautaröykkiötä.
1. Koko n. 7,5 x 7 m, keskellä on kaksi isompaa kiveä, joiden ympäri kivikehä. länsiosassa on kaksikin kehää.
2. Rakennettu suoraan kalliolle. Röykkiön mitat 5 x 6 m, keskellä isompi kivi.
2023 tarkastuksessa röykkiöiden todetiin sijaitsevan lähellä omakotitaloja, eteläisemmän röykkiön (röykkiö 1) reunaan on rakennettu kiinteistön puuaita.

Vastamäki 2 (538010010) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kallion huipulla osittain hajoitettu röykkiö. Mitat n. 10 x 8 m, korkeus 0,8 m.

Linnamäki 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliokumpareen päällä sijaitseva silmäkivellinen kivikehä, jonka halkaisija on n. 5 m, mahdollinen hautaröykkiön jäännös. Kiviröykkiöstä on varsinaisesti enää 13 kiveä jäljellä, mutta sammalpeitteen alla saattaa olla pikkukiviä jäljellä. Kohde on edelleen yllättävän hyvin säilynyt vaikka on jäänyt rakennusten väliin.

Yli-Korpilo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan autioitunut kylätontti.

Kökkö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan autioitunut kylätontti.

Haaganmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Haagan kylässä, mäkialueen korkeimmalla kohdalla sijaitseva 9 x 7 metrin kokoinen röykkiö. Röykkiö on matala ja sen kivet ovat levinneet. Ajoitus perustuu sijantikorkeuteen.

Tiensuu Vanhatalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämeentien pohjoispuolella ja Paimionjoen luoteispuolella, noin 800 metriä pohjoiseen kohdasta, jossa Hämeen valtatie ylittää Paimionjoen. Vanhat tontit sijaitsevat Hämeen Härkätien vanhan
linjauksen eteläpuolella.
Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1477. Tontin aluetta käytetään nykyisin varastointiin.

Tiensuu Uusitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1477. Uudentalon tontti on aidattu laitumeksi, mutta täällä näkyy edelleen rakennusten jäännöksiä ja perustuksia. Tonttimaa on ollut asuinkäytössä vielä 1900-luvun puoliväliin asti.

Vieru (Vieru) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tila oli keskiajalla Turun piispanistuimen omistuksessa, jolta se kirkkoreduktiossa siirtyi kruunulle. Isojakokartan mukainen tontti on osin tuhoutunut rakentamisessa

Vintala Ali-Kirri (Asuinpaikat)
Historiallinen; intala mainitaan kirjallisissa lähteissä 1410-luvun alussa, jolloin Vintalan Pietari oli käräjillä katselmusmiehenä. Vuonna 1540 kylään kuului kuusi taloa: Pirjelä, Pelttari, Kylä, Kirri ja kaksi nimeltä tuntematonta taloa. Viimeksi mainituista toinen saattoi olla Kirristä myöhäiskeskiajalla lohkottu tila, joka autioitui 1580-luvulla ja yhdistettiin taas Kirriin 1640-luvulla. Toinen tuntematon talo yhdistettiin naapureihinsa jo 1580-luvulla. Kirri oli Kylän ohella toinen pienehkö talo tai tila, joka autioitui 1620-luvun alussa. 1700-luvun lopulla Kirri jaettiin Yli- ja Ali-Kirriin. Kirri näkyy myös tonttien suhteen jaettuna jo v. 1799 isojakokartassa. Ali-Kirri siirrettiin 1900-luvun puolella muualle ja sen tontti jäi autioksi.
Säilyneisyys vaikuttaa hyvältä, mutta tontin ikää ei pysty historiallisen kartta-aineiston perusteella arvioimaan. Se voi olla vasta Kirrin jaossa 1700-luvun lopulla syntynyt tai periytyä jopa keskiaikaan. Topografisesti vaikuttaa kuitenkin epätodennäköiseltä, että vanhin asuinpaikka-alue olisi mäen päällä, kuten Yli-Kirri.

Vähä-Vankio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilmeisesti Vankion kantatilasta lohkottu osa, josta ei ole keskiaikaisia tietoja. Uuden ajan alussa Vähä-Vankion tilan edeltäjä oli Turun tuomiokirkon omistuksessa ja 1500-luvun lopulla siinä asui Jaakko Paavalinpoika Ratustaja, ilmeisesti ratsumies, minkä vuoksi talosta on myös joskus käytetty nimeä Ratu. 1600-luvun alussa talo oli pantattuna, mutta siinä asui sama suku ainakin 1570-luvulta 1680-luvulle. Isovihan jälkeen sen viljelijäksi tuli suku, joka osti tilan perinnöksi vuonna 1790.
Säilyneisyys vaikuttaa hyvältä – tontti on lähes autio – joskin alue on ainakin osin kalliopohjainen. Tontti on autioitunut 1880-luvun jälkeen, mutta ulkorakennuksia siellä on ollut pidempään.

Knapudden (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu kolme sammaloitunutta rakennuksen kivijalkaa, jotka Tapani
Tuovinen on löytänyt tarkastaessaan Lenholmin luonnonsuojelualuetta vuonna 1995.
Knapudden 1, on asuinrakennuksen jäännös, sen koillisnurkassa on pari metriä leveä kumpu, joka sisältää uunin jäännökset. Kummussa näkyy pyöreähköjä luonnonkiviä, yksi laattamainen luonnonkivi ja tiilen kappaleita. Kivijalan koko on noin 6 x 7 metriä, siinä kasvaa laajalle leviävä kataja. Rakennuksen jäännöksestä noin 20 m luoteeseen on paljaalla kalliolla on kaksi lohkareriviä suorassa kulrnassa keskenaan. Ne voivat olla aitan tai jonkin muun ulkorakennuksen jäänteet.
Kaksi muuta jäännöstä (alakohteet 2 ja 3) ovat ilmeisesti talousrakennusten perustoja. Kiviperusta Knapudden 2 koostuu yhdestä kivikerroksesta, sijaitsee noin 10 metriä itään asuinrakennuksesta ja on kooltaan 4,9 x 4,6 m. Knapudden 3 puolestaan on noin 15 metriä edellisestä pohjoiskoilliseen. Se on yksikertainen
kiviperustus ja kooltaan 6 x 5,5 metriä. Kivijalan itäreunan vieressä on sen ulkopuolella matala kuoppa joka on halkaisijaltaan pari metrinen.
Rakennusten sijaintikorkeus noin 1,5–2 metriä merenpinnan yläpuolella merkitsevät, että rakennukset eivät voi olla muutamaa sataa vuotta vanhempia.

Lesniemi 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Entisen Särkisalon kunnan Förbyn kylän Vähämaassa tiedetään olleen useita louhoksia 1800-luvulla. Lesniemen pohjoisosassa luonnonsuojelualueella olevan louhoskuopan pituus on noin 35 metriä, se on lounais-koillissuuntainen, leveimmillään noin 4 metriä, syvimmillään noin 3 metriä. Lounaispäässä on pieni tasanne ja sen takana louhoksen reuna. Kuopassa oli inventointihetkellä tiheää puustoa. Louhoksen koillispää on kapeampi, 1–2 metriä, ja yltää rantaan asti.
Laajemman louhoskuopan rannanpuoleisessa päässä, noin 10 metriä rannasta, on kalkinpolttouunin jäännökset. Uunin seinät muodostavat neliskanttisen rakennelman, jonka sivut ovat noin 2,5 metriä pitkä, rannan puolella on aukko ja länsipään seinän päällä kulkee polku. Seinät on kasattu isohkoista louhoskivistä, halkaisija noin puoli metriä, pohjoissivulla on seinänä käytetty myös kallion kylkeä.
Tästä noin 60 metriä lounaaseen on pieni, halkaisijaltaan noin 8 metrinen kuoppa, josta näyttää myös louhitun kiveä. Kuoppa on matala, noin metrin syvä.

Lillandelshalsen 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Entisen Särkisalon kunnan Förbyn kylän Vähämaassa on ollut useita louhoksia 1800-luvulla. Vähämaan kaulan itäpuolella on louhittu kalkkia ja inventoinnissa voitiin vahvistaa kolmen erillisen louhoskuopan sijainti. Louhokset sijaitsevat itä-länsisuuntaisesti peräkkäin noin 500 metrin matkalla, alue on kallioista ja moreenipeitteistä kangasmaastoa.
Päälouhos, louhos 1, on keskimmäinen niistä. Sen louhoskuopalla on pituutta noin 80 metriä ja leveyttä noin 10 metriä, louhos on veden peittämä ja pohjoisreuna on jyrkkä ja 4–5 metriä korkea. Länsipäästä louhoskuoppa kapenee ja se on luiskattu nousemaan maanpinnan tasoon. Louhoksen itäpuolella jatkuu vielä noin 50 metriä itään kapea kaivanto, joka on länsipäässä noin 6 metriä leveä ja kapenee pari metriä leveäksi ja päättyy lähelle peltoa. Tästäkin kaivannosta on paikoitellen louhittu kiviainesta, jota on läjitetty valliksi kaivannon laidoille. Vaikea sanoa onko kyseessä kulkuväylä vai onko aluetta prospektoitu kalkkikiven löytämiseksi.
Edellisestä noin 120 metriä itään on louhos 2, jonka pituus on noin 40 metriä ja se kapenee molempiin päihin. Päistä louhoskuoppa on noin 4 metriä leveä ja keskiosissa leveimmillään noin 10 metriä. Louhoskuoppaan on päätynyt jonkin
verran jätteitä. Itäpäässä voi havaita, että louhoksen edustaa on ilmeisesti muokattu. Maastossa ja rinnevarjosteessa alue levenee viuhkamaisesti, vaikuttaisi siltä, että jonkinlainen ura kulkee ehkä tielle asti noin 100 metrin päässä.
Louhoksesta 1 noin 100 metriä länteen on noin 90 metrin matkalla kapeita kaivantoja, joista ainakin osasta on louhittu kiviainesta. Itäpäässä on pari rinnakkaista ja samansuuntaista kaivantoa, joista toinen on pari metriä syvä, 1–2 metriä leveä ja noin 50 metriä pitkä, tämän pohjoispuolella on matalampi parikymmentä metriä pitkä kaivanto. Näiden länsipuolella on vielä yksi kaivanto, joka on matalampi, noin metrin syvä ja kaivannon pohja on melko tasainen, leveys
on noin 2,5 metriä, reunoilla on valleja. Kaivannot vaikuttaisivat liittyvän prospektointiin.

Lesniemi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa 2 metriä halkaisijaltaan ja hieman alle metrin korkea kiviröykkiö. Kivet
ovat pääosin lohkottuja. Kyseessä on ilmeisimmin uunin jäännökset. Uunin pesässä olevassa laakakivessä näkyy poran jälki. Paikalla on vuoden 1884 Förbyn kylän tiluskartan (KA A102:7/1–3) mukaan ollut rakennus.

Lillandelshalsen 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Entisen Särkisalon kunnan Förbyn kylän Vähämaassa on ollut useita louhoksia 1800-luvulla. Vähämaan itäpäässä on noin 150 metriä pitkä louhoskuoppa, joka mutkittelee noin lounas-koillissuuntaisesti. Lounaispäässä kaivanto kapenee ja muodostaa luiskan maanpinnan tasoon noin 10 metriä tien länsipuolella. Kaivannon koillispäässä
on ilmeisesti pari erillistä louhoskuoppaa. Louhoskuopat ja niiden reunat olivat inventointiajankohtana tiheän vesakon ja isompien puiden peitossa, lisäksi alueella oli paljon kaatuneita puunrunkoja.

Niksor (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Särkisalon Niksaaressa on ollut kalkkilouhoksia jo 1700–1800-lukujen taitteessa. Ne ovat olleet toiminnassa 1700-luvulta vuoteen 1828 ja myöhemmin vielä vuosina 1936–1955.
Louhoskuoppia on kolme, joista kaksi (louhos 1 ja 2) ovat rinnakkain Niksaarentien molemmin puolin lähellä saaren pohjoispäätä ja yksi (louhos 3) on saaren etelärannan tuntumassa noin 600 metriä edellisistä. Pääkoordinaatit osoittavat louhoksen 1 kohdalle, joka on niistä isoin. Louhoskuoppa on pitkulainen, noin 150 metriä pitkä ja 10–25 metriä leveä ja veden täyttämä. Korkeimmat reunat ovat
arviolta 6–7 metrin korkeudessa vedenpinnasta. Louhos kiertää kalliomäkeä.
Louhos 2 sijaitsee Niksaarentien länsipuolella, vastapäätä louhosta 1. Louhos 2 on pienempi, sillä on pituutta noin 40 metriä. Louhos on itäpäästä kapeampi noin 4 metriä ja itäpään yhdistää merensuuntaan 2–3 metriä leveä kaivanto, jota
pitkin louhittua kiviainesta on ilmeisesti kuljettu rantaan. Kaivannon yli kulkee hiekkatie louhoksen itäpäässä. Louhoskuoppa levenee ja syvenee länteen päin ja länsipäässä on arviolta noin 10 metriä korkea kalliojyrkänne, louhos
on siellä noin 20 metriä leveä.
Louhos 3 on pituudeltaan noin 60–70 metriä. Itäpäässä kuoppa on leveydeltään 4–6 metriä ja se levenee länsipäässä noin 16 metriseksi. Kuopan pohjoisreunalla on pari kolme metriä korkeaa jyrkännettä, mutta monin osin kuopan reuna on vain hieman ylempänä kuin sen täyttämä veden pinta.

Puosinkallio 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Puosinkallion kvartsilouhos on merkitty vuoden 1845 pitäjänkarttaan ja Finbyn tiluskarttaan vuodelta 1852. Finbyn kruununvirkatalon maalla ollut kalkkiesiintymä on ilmeisesti tunnettu viimeistään 1800-luvun alkupuolella, mutta valtauksen teki paroni Clas Leonard de la Chapelle 1800-luvun puolivälin tienoilla. Kalkkikivi oli
kuitenkin niin epäpuhdasta, että vuonna 1876 todettiin ettei louhintaa oltu tehty pitkään aikaan. August Forsbom, joka oli vuokrannut virkatalon, anoi vielä vuonna 1884 lupaa kalkin ja maasälvän louhintaan.
Peruskarttaan merkityn itä-länsisuuntaisen jyrkänteen kohdalla on pystysuora, 2–3 metriä korkea kallioseinä, jonka edustalla on kalliosta peräisin olevia kiviä. Kivet ovat louhinnan jälkeensä jättämiä sivukiviä. Louhos on tällä kohtaa noin 50 metriä pitkä. Kalkkia on louhittu todennäköisesti muissakin kohdissa, mutta louhokset ovat jo kasvillisuuden peittämät. Louhokseen liittyy ilmeisesti myös kaivostunneli, jota ei v. 2022 inventoinnin yhteydessä havaittu. Ilmeisesti hieman ylempänä kalliolla on myös pieni louhoskuoppa, josta on saatu maasälpää.

Laviakallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee 90 metriä Pitkänsillansuon pohjoispuolella, loivasti etelään
viettävässä rinteessä. Kohde oli inventointihetkellä saniaisten peittämä ja sen tarkempia piirteitä oli mahdotonta nähdä. Maaperäkairalla kuitenkin varmistettiin, että kyseessä on hiilimiilu. Miilu on melko matala, halkaisija on arviolta 20 metriä ja sen reunoilla on ojan pätkiä ja luoteisreunalla on noin 2 x 2 metrin kokoinen kuoppa. Kysymyksessä lienee pystymiilun jäännökset, joita alueella on runsaasti liittyen ruukin toimintaan vuosina 1686–1908.

Laviakallio 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee 90 metriä Lindruusinsuon pohjoispuolella, loivasti etelään
viettävässä rinteessä. Retkeilyreitti kulkee noin 60 metriä miilun itäpuolella. Miilun pohja on tasainen, läpimitaltaan noin 11 metriä, sitä kiertää noin 1,5–2 metriä leveät matalat vallit, joiden korkeus on noin metri. Tämä on poikkeava piirre alueen muihin miilun jäännöksiin verrattuna, jotka yleensä erottuvat matalana kumpuna. Ylärinteen puolella reunaa kiertää kaivannot, alarinteen puolella niitä ei ole. Kysymyksessä lienee pystymiilun jäännökset, joita alueella on runsaasti liittyen ruukin toimintaan vuosina 1686–1908.

Laviakallio 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee 100 metriä Hamarijärvestä länteen, mäntykankaalla. Retkeilyreitti kulkee aivan miilun eteläpuolitse. Miilun jäännös erottuu matalana kumpuna, jota ympäröi ketju kuoppia, joiden ulkoreunasta mitattuna miilun halkaisija on noin 20 metriä. Kuoppien leveys on noin 1,5 metriä ja syvyys reilu puoli metriä. Kysymyksessä lienee pystymiilun jäännökset, joita alueella on runsaasti liittyen ruukin toimintaan vuosina 1686–1908.

Historiallinen; Kaksi hiilimiilun jäännöstä sijaitsee Laviakallion ja Vuorkasovuoren välisen metsätien
eteläpuolella, 350 metriä Hamarijärvestä länteen. Hiilimiiluista pohjoisemman reuna on noin 5 metriä tieuran eteläpuolella. Miilu erottuu maastossa huonosti, maastossa erottuu matala kohouma ja miilun olemassaolon paljastaa lähinnä sitä ympäröivä kuoppaketju. Noin 5 metriä tämän miilun eteläpuolella on toisen miilun reuna. Miilu erottuu maastossa matalana kumpuna, jota kiertää 1–1,5 metriä halkaisijaltaan olevien kuoppien ketju. Kuopilla on syvyyttä noin metri. Miilujen päällä on eri-ikäistä sekametsää.

Historiallinen; Neljän pystymallisen hiilimiilun jäännökset. Kohde on loivalla metsärinteellä metsätien reunassa, sen pohjoispuolella ja aivan tiessä kiinni. Kohteesta erottuvat parhaiten isot jalka-aukot eli kuopat, joita on miilukummun ulkokehällä yhteensä kuusi. Itse kumpu on epätasainen, mutta erottuu noin metrin korkuisena törmänä parhaiten tien reunassa. Miilukummun halkaisija on noin 15 metriä.
Miilun lounais- ja pohjoispuolella on samankokoiset miilut siinä aivan kiinni. Ne erottuvat melko heikosti, mutta kehän reuna erottuu tarkasti katsomalla. Sen sijaan jalka-aukot eli kuopat miilukumpujen ulkokehällä erottuvat parhaiten. Pohjoisimman miilukummun päältä kulkee retkeilyreitin polku Laviakalliolle. Noin 20 metriä kaakkon miilu 4, joka erottuu matalana kumpuna, jota kiertää kaivannot.
Alueella on ollut ruukkitoimintaa vuosina 1686-1908, joten miilut ajoittunevat tuolle ajalle.

Lähteensuo 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee tasaisella mäntykankalla noin 50 metriä metsätiestä itään ja erottuu hyvin noin metrin korkeana jalka-aukkojen eli kuoppien ympäröimänä kumpareena. Kumpareen halkaisija on noin 14 metriä. Miilun päälle jätetty hakkuiden jälkeen nk. kulttuurikannot merkitsemään muinaisjäännöstä.

Historiallinen; Noin 60 metriä Hamarijärven padosta etelään, järven länsirannalla on rantakallio, johon on tehty hakkauksia, kuten nimikirjaimet C.G. yhdessä päivämäärän 1.8.1848 kanssa sekä vaakunakruunu jonka alapuolella on vuosiluku 1917.
Kalliossa voi olla vielä muitakin hakkauksia sammaleiden peitossa.

Putimenlahti 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu sijaitsee tasaisella mäntyhiekkakankaalla metsätiestä noin 30 metriä länteen ja erottuu selkeästi mustikkaa kasvavana kumpareena ympäristön puolukkakankaasta. Kumpareen halkaisija on 16 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Kumpareen ulkokehällä on kuoppia eli jalka-aukkoja eli ilmansäätöaukkoja. Alueella tehtyjen hakkuiden jälkeen
miilun päälle on jätetty pitkät kannot, ns. kulttuurikannot, merkitsemään muinaisjäännöstä.

Putimenlahti 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilu erottuu tasaisella mäntyhiekkakankaalla mustikkaa kasvavana ojanteen ympäröimänä kumpareena. Kumpareen halkaisija on noin kymmenen metriä ja korkeus noin 0,7 metriä. Alueella on tehty hakkuut ja miilun päälle on jätetty pitkät kannot, ns. kulttuurikannot, merkitsemään muinaisjäännöstä.

Vanhantammenmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhantammenmäellä Sahajärven pohjoispuolella. Noin 60 metriä mäen korkeimmasta kohdasta länteen on kalliossa pieni louhoskuoppa. Kuopan koko on noin 1,5–2 x 6 metriä. se on itä-länsisuuntainen ja sen syvyys on noin metri. Kuopassa on vettä pohjalla. Kuopan pohjoislaidalla ja länsipuolella on kasassa, hieman vallin muotoon läjitettynä, särmikästä louhittua kiveä. Kuopan eteläpuolella on myös matala valli, jossa näkyy melko paljon lohkottua kvartsisilppua maanpinnalla. Ilmeisesti kalliosta on louhittu kvartsisuonta historiallisella ajalla.

Historiallinen; Kohteessa kolmen miilunpohjan keskittymä n. 20 m etäisyydelllä toisistaan. Ovat halkaisijaltaan n. 20 m ja ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Lisäksi näistä n. 60 länteen, n. 40 m koilliseen ja n. 50 m etelään samantyyppiset miilun jäänteet. Liittyvät alueen ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Historiallinen; Kohteessa kolmen miilunpohjan keskittymä n. 20 m etäisyydelllä toisistaan. Ovat halkaisijaltaan n. 20 m ja ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Lisäksi näistä n. 60 kaakkoon samantyyppisen miilun jäänteet. Liittyvät alueen ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Historiallinen; Hiilimiilun jäänne. Halkaisijaltaan n. 17 m ja ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Liittyy alueen ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Lankkerinnummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa kaksi hiilimiilukeskittymää. Pohjoisemmassa seitsemän miilunpohjan tiivis rykelmä n. 140 x 50 m kokoisella alueella. Näistä n. 40 m etelään toinen viiden miilun jäännöksen muodostama ryhmä n. 90 x 35 m kokoisella alueella. Ovat halkaisijaltaan n. 20 m ja ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Liittyvät Teijon ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Lähteensuo 7 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan n. 20 m hiilimiilun jäännös, jonka ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Liittyy Teijon alueen ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Nenustannummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäänne. Halkaisijaltaan n. 17 m ja ulkokehillä ilmasäätökuoppia. Liittyy alueen ruukkitoimintaan vuosina 1686-1908.

Farfarskärret 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hyvin säilynyt pyöreä hiilimiilu kuusivaltaisessa metsässä. Sen välittömässä läheisyydessä myös kaksi muuta oletettavasti puuhiilen polttoon liittyvää jäännettä.

Stubbkärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hakkuuaukiolla halkaisijaltaan n. 20 m hiilimiilun pohjan jäänne. Osittain vaurioitunut metsänhoitotoimenpiteissä noin vuosisen 2018-2019 aikana. Ulkokehä osittain havaittavissa. Paikalla näkyy pottitaimien istutuskohdissa runsaasti puuhiiltä.

Reska (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Viukkalanojan pohjoispuolella, peltojen keskellä kohoavan mäen länsipäässä. Saman mäkiharjanteen itäpäässä on Viukkalan kylä. Arkeologian harrastaja on löytänyt paikalta maan pinnalla olleen rautakaudentyypin keramiikan kylkipalan (Ilppari ILM23584). Mäellä sijaitsee Reskan talo, jonka tontilla on nykyisin rakennuskantaa 1800- ja 2000-luvuilta. Paikalla on myös vanha kyläkoulu, ja maasto on hyvin kulunutta.
Keramiikan löytöpaikalla saattaa olla maansekainen kivilatomus, mutta maasto on luontaisestikin kivikkoista, eikä kivirakenteesta ole varmuutta.
Reskan tontin osalta on myös huomattava, että kyseessä on vanha, ainakin 1540-luvulle asti periytyvä tila/talo, joten myös historiallisen ajan asuinpaikkaan viittaavia jäänteitä voi alueella olla. Lisäksi mäen päällä kulkee kahden keskiaikaisen kylän raja.

Mattörar (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisellä selällä Morgonlandetista pohjoiseen Mattörar -luodon lounaispuolella.
Paikalla on osittain hiekkaan hautautunut puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 25,8 metriä ja leveys 5,25 metriä. Hylyn vieressä on kerrottu olevan pieni tykki sekä tukkiankkuri. Hylyssä on havaittavissa kahden maston alaosat.
Sukellusseura Simppu ry on kartoittanut hylkyä 1990-luvun jälkipuolella. Suomen meriarkeologisen seuran Topi Sellman kuvasi ja mallinsi hylyn 2021.

Kurjenorko (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Palsan kylän pohjoispuolisella metsäalueella, Palsantien itäpuolella, noin 130 metriä tiestä kaakkoon kaksi röykkiötä. Ne sijaitsevat kohteesta Mattila 895010016 noin 400 metriä kaakkoon. Alue on melko tasaista moreenimaastoa, jossa on paikka paikoin matalapiirteisiä kallioharjanteita.
Toinen röykkiöistä (N 6749944 E 209258) on voimakkaasti sammaloitunut, pyöreä, kiven- ja maansekainen. Se sijaitsee voimajohtolinjan avonaisen aukean koillisreunalla, metsän laidassa. Sen halkaisija on 4 metriä ja korkeus keskeltä noin 70 cm. Kivet ovat suunnilleen ihmisen pään kokoisia.
Toinen röykkiö sijaitsee ensimmäisestä 27 metriä lounaaseen (N 6749930 E 209234), aivan voimajohtolinjan alla. Röykkiö on soikea, kooltaan 2 x 3 metriä, korkeudeltaan 55 cm ja se on kasattu parimetrisen siirtolohkareen juureen. Se on pohjalta maansekainen, pinnalla kivet ovat irtonaisia. Molemmat röykkiöt on tehty hieman ympäröivästä maastosta korkeammille kohdille.

Äijänonsi (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Palsantien itäpuolella, kohteesta Kurjenorkon 1000046870 75 metriä kaakkoon voimajohtolinjan alla pienen kalliopaljastuman päälle kasattu röykkiö. Irtonaisista kivistä koostuva röykkiö on soikea, kooltaan 3,2 x 6 metriä, korkeus 25–35 cm. Reunoilla olevat kivet ovat hieman laonneet rakenteen sivuille. Röykkiön päällä kasvaa matalia katajan taimia ja päällä on kuivia risuja.

Havanraja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sairisen kylän kaakkoispuolella, Haavanen-nimisen vanhan peltoalueen lähellä, voimajohtoaukean länsireunalla kivinen rajapyykki. Kohde sijaitsee yhä käytössä olevien kiinteistörajojen taitepisteessä. Pyykin perusta on soikea, kooltaan 3 x 4 metriä, korkeus 40 cm. Keskellä on viisarikivi, jonka korkeus on noin 85 cm. Kiven keskellä on hakkaus ”2”. Sen eteläpuolella on toinen, hieman matalampi pystykivi. Kohde on ollut Sairisen, Pehdon ja Paulehden historiallisten kylien rajalla. Sairisen
kylän isojakokartassa pyykki on nro 2.

Koijalhon raja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vihtjärven kylän luoteispuolisella metsäalueella kivinen rajapyykki. Paikalla on kulkenut Vihtjärven Lampolan ja Pitkiskallion historiallisten kylien raja, näkyy Vihtjärven Lampolan v. 1766 isojakokartassa. Kohteen nimi on otettu em. kartasta.
Paikalla on neljä pystyyn nostettua luonnonkiveä, joista keskimmäinen on kivistä isoin. Sen koko on noin 0,5 m x 0,5 m ja korkeus noin 0,7 metriä.

Uusiniittu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vihtjärven kylän koillispuolella, Uusiniittu-nimisen peltoalueen luoteispuolella ja yhä
käytössä olevien kiinteistörajojen taitepisteessä yksittäinen rajakivi. Paikalla on
kolmionmuotoinen maahan upotettu kivi, jossa on hakkaus ”O”. Kiven korkeus on 45 cm. Rajamerkki on ollut Vihtjärven ja Vihtjärvi Lambolan historiallisten kylien rajalla.

Isoniittu (1000046875) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vihtjärven koillispuolella, Uusiniittu-nimisen peltoalueen länsipuolella, voimajohtolinjan koillispuolella seitsemän pientä kivikasaa kiinteistörajalla. Ne sijaitsevat avokalliolla, metsäalueen reunalla. Kasat ovat melko samankokoisia, noin 1,1 x 1,2 metriä ja korkeudeltaan 40–55 cm. Ne sijaitsevat 1–2 metrin etäisyydellä toisistaan. Pohjoisimman kivikasan sijainti N 6744254 E 213756, eteläisimmän sijainti N 6744231 E 213747. Paikalla on yhä käytössä oleva kiinteistöraja, mutta samalla kohdalla on kulkenut jo Vihtjärven ja Vihtjärvi Lambolan historiallisten kylien raja.

Isoniittu 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Voimajohtolinjan avonaisella aukealla, heinikon ja katajikon seassa yksittäinen rajakivi yhä käytössä olevien kiinteistörajojen taitepisteessä. Kiven korkeus on noin 90 cm ja sen keskellä on hakkaus ”O”. Rajakivi on ollut Vihtjärven ja Vihtjärvi Lambolan historiallisten kylien rajalla.

Suorsala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorsalan autioitunut historiallinen tonttimaa sijaitsee Mynämäen länsiosassa, Vehmaan kunnan rajan läheisyydessä, Suorsalantien varrella. Suorsalan kylä on mainittu historiallisissa lähteissä vuonna 1449 ja vuoden 1571 hopeaveroluettelon mukaan siellä on ollut yksi talo.
Paikalla on nykyisin asumaton maatila, jonka pohjoispuolella aution kylätontin alue sijaitsee. Tonttimaiden välisellä kiinteistörajalla on parikymmentä metriä säilynyttä kiviaitaa. Suorsalantien länsipuolella olevassa metsikössä on nähtävissä suuren rakennuksen kivijalka, jonka vieressä on melko hyvin säilynyt suurista punagraniittilohkareista tehty kellari. Kivijalan ja kellarin pohjoispuolella, heinittyneellä peltoalueella on havaittavissa useita erikokoisia rakennusten kivijalkoja, kivinen kellarikuoppa ja muita kiveyksiä.
Tontilla on rakennuksia vuoden 1949 ilmakuvassa ja osa niistä näkyy vielä vuoden 1968 painetulla kartalla. Suorsalantien linjausta on muutettu 1990- luvulla ja kylätontin itälaidalla, tien vieressä on raivauskivikkoja. Muutoin kylätontin alue on säästynyt modernilta maankäytöltä, ja alueella on todennäköisesti säilynyt runsaasti vanhemman asutuksen jäänteitä.

Mannerjärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lemun Mannerjärven kylän läheisyydessä sijaitsevan pienen Mannerjärven itäpuolella,
voimajohtolinjan koillispuolisella metsäalueella kivinen rajapyykki. Pyykki sijaitsee kallioisen mäenrinteen juurella, sen pohjoispuolella. Siinä on matala, neliskulmainen kiviperustus, jonka koko on 1 x 1,2 metriä. Keskellä on viisarikivi, jonka korkeus on noin 85 cm. Pyykki on yhä käytössä oleva kiinteistörajojen taitepiste, mutta samalla paikalla on ollut Mannerjärven, Vitikaisten ja Nikkarlan historiallisten kylien raja.

Pyhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laajoen alajuoksulta ja Mynälahden perukasta löytyy laaja rälssimaan keskittymä.
Sen muodostivat keskiaikaisten Aarlahden, Sydänperän, Ravean ja Pyheen kartanoiden ohella useat lampuotikylät (mm. Antikkala, Hietamäki, Soukko).
Kohde sijaitsee Pyhäntien varrella peltoalueiden ympäröimänä. Pyheen tila on mainittu historiallisissa lähteissä jo 1353, jolloin tilan omistaja Pentti Åkenpoika joutui luovuttamaan tilan kuninkaankartanoksi.
Nykyisen maamiesseuran talon piha-alueella sijaitsee noin 16 x 11m kokoinen kellarirakennus (alkujaan kaksi sidetiiliholvattua kellaria), jossa on suurista
lohkokivistä rakennettu kivinen 1-3 metriä korkea alaosaja sen päällä hirsinen puuosa (noin 0.5 metriä). Rakennuksen ulkoseinissä on selviä rakenteellisia eroja, sillä varsinkin pohjoinen pitkä seinä on rakennettu ns. talonpoikaiskivenhakkuulla
työstetyillä kivillä, mutta muissa ulkoseinissä on muurausta, jossa kivien koko ja muoto on vaihteleva. Onkin todennäköistä, että osa kellarin ulkoseinistä on rakennettu 1800-luvun toisella puoliskolla, mutta ne ovat selvästi sekundaarirakenteita koko rakennuksessa. Rakennuksen poikkeukselliset rakenteet - erityisesti suurikokoiset etelänpuoliset ikkuna-aukot - viittaavat muuhun kuin tyypilliseen maaseudun varastokellarirakentamiseen. Koska historiallisista lähteistä tiedetään alueella olleen kruununkartanon 1500-luvulla, kellarin alkuperäiset rakenteet voisivat ajoittua tälle ajalle, vaikkakin tiilien koko on
tyypillisempi vasta 1600-luvun alun rakentamiselle.

Ajosenpään kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hyvin säilynyt holvikellari, luonnonkiveä, ulkomitoiltaan n. 6 x 6 m. Sisäseinissä jonkin verran laastia ja tiiltä, mahdollisesti lisätty myöhemmin. Holvikaari hieman romahtanut oviaukon kohdalta.

Kukinnummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan n. 12 m kokoinen hyvin säilynyt hiilimiilun pohja etelään nousevan rinteen juurella nuoressa mäntymetsässä.

Kupilanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsäisen mäen koillisosasta, 40 - 50 m mpy korkeuskäyrän välimaastossa, SW - NE suuntaiselta rinteen terassimuodostumalta rautakauteen ajoittuvia metallinpaljastinlöytöjä. Maa paikalla hienoa tummanruskeaa hiekkaa. Rinteessä myös useita moderneja roska- ja maa-aineksen ottokuoppia.

Karhunummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan (ulkokehältä mitattuna) n. 15 m hiilimiilun pohja.

Karhunummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme halkaisijaltaan n. 12 m (mitta ulkokehältä) hiilimiilun pohjaa n. 10 m etäisyydellä toisistaan N-S -suuntaisessa jonossa. Pohjoisin miilunpohja hieman vaurioitunut. Paikalla useita kaatuneita kuusia.

Markulanmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Koljolan kylämäessä, joka on pohjois-eteläsuuntainen harjanne, jolla on paikoin kalliopaljastumia. Röykkiöstä pohjoiseen harjanne on asumaton, eteläpuolella on Koljolan kyläasutus. Röykkiö on 6,3 x 10,5 m suuruinen, soikeahko. Silmäkivet muodostaa haljennut siirtolohkare. Silmäkiviä ympäröi selvä kehäkiveys. Kaivauksen jälkeen röykkiö entisöity.
Röykkiön eteläpuolella on löydetty nokipitoista tummaa maata ja keramiikkaa. Röykkiön ympärillä on mahdollisesti polttohautauksia.

Vreta Dammängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Dammängenin pato ja mylly näkyvät Vretan vuoden 1701 kartassa (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. A TURUN JA PORIN LÄÄNI. Kemiö. A33:82/1–2. Vreta; Tiluskartta ja selitys 1701. Kansallisarkisto.)
Nykyisellään alue on metsää ja pääosin suojelualuetta. Myllystä ei merkkejä näy. Pato sen sijaan erottuu puron molemmilla puolilla olevana matalana maan- ja kivensekaisena vallina. Sulku- tai muita puurakenteita ei ole havaittavissa.

Härkätien silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lohkokivistä rakennettu kaariholvattu Hämeen Härkätien silta. Rakenteen eteläpuoli pahoin sortunut, mutta pohjoissivu säilynyt edelleen melko ehjänä.

Kuokkamaa (1000047506) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsäalueen keskellä olevan pienen pellon pohjoisreunassa. Maaperä on savea. Paikalta löytyi keväällä 2021 metallinetsinnässä metalliesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18847.
Löytöpaikan itäpuolella olevalla metsäniemekkeellä on yhtenäinen nokimaakerros, jolla saattaa yhteys paikalta tehtyihin löytöihin. Pohjoisessa nokimaa rajautuu kallioon. Pellon pohjoislaidalta nokimaata ei havaittu.
Kohteen luonteen ja rajauksen määrittäminen edellyttävät tarkempia tutkimuksia. Aluerajaus on etenkin pellolla suuntaa antava.

Åvik Härkätie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Käytöstä poistunut Hämeen Härkätien osuus joka kulkee Åvikin kartanon eteläpuolitse.

Åvik lasitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Åvikin 1748 perustetutun lasitehtaan paikka Åvikinjärven pohjoisrannalla noin 12 km länteen Someron keskustasta. Tehtaassa valmistettiin korkealaatuista ikkuna- ja talouslasia. Tehtaan ympärille muodostui vähitellen oma yhteisönsä rakennuksineen. Vuonna 1833 tehdasyhdyskunnan rakennuskanta tuhoutui lähes kokonaan tulipalossa ja lasitehtaan toiminta lakkasi.
Åvikin kartanon päärakennuksesta noin 150 m kaakkoon, joen töyräällä, on sijainnut kaksi lasihyttiä. Niiden perustusten paikat on tutkittu 1980-luvulla. Löytömateriaalina kerättiin runsaasti mm. lasiesineiden ja upokkaiden kappaleita.

Löyhästenmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mäen laella, kallion päällä on noin 8 x 8 metrin kokoinen ja 1,2 metriä korkea kiviröykkiö. Röykkiön keskellä on 1,5 x 2 metrin kokoinen soikeanmuotoinen kuoppa, jonka reunoilla on useita laakakiviä. Paikoin kuopan reunoilla saattaa olla tiivistä kylmämuurattua kivirakennetta. Röykkiön eteläreunalla on näkyvissä pieni osa kylmämuuratusta kehärakenteesta.
Joitain röykkiöön kuuluneita kiviä on irtonaisina röykkiön ympäristössä.

Myllymäki 2 (1000047635) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Myllymäen pohjoislaidalla, pellon laidalla on kalliopaljastuma, jossa on 8 varmaa ja 2 epävarmaa kuppia. Kallion pinta viettää luoteeseen. Kupit ovat halkaisijaltaan noin 5 cm, ja syvyydeltään noin 1,5 cm, ja esiintyvät kahtena erillisenä ryhmänä. Kallio on suurelta osin sammaleen peitossa, ja kuppeja saattaa olla vielä enemmän. Kallion päälle on myös läjitetty hakkuujätettä. Kallion korkeimmalla kohdalla on suurista kivistä koostuva peltoröykkiö.

Moisio (1000035297) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1920 Moision talon päärakennuksen perustuksia kaivettaessa löytyi ihmisluita ja haudan kansikivi. Samana vuonna paikan tutkimuksissa löydettiin kappelin kiviperustus. Kappelinpaikka sijaitsee nykyisin koulun ja Moisiontien välissä piha- ja katualueella.
Vuonna 2023 paikalta todettiin valvonnassa ja koetutkimuksessa Moision kylätonttiin liittyviä kerroksia ja rakenteita. Kirkosta, kappelista tai kirkkomaasta ei ole uusia havaintoja.

Smedsböle 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 15 m kokoinen hiilimiilun pohja.

Smedsböle 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 15 m kokoinen hiilimiilun pohja.

Historiallinen; Halkaisijaltaan 15 m kokoinen hiilimiilun pohja.

Hintsa 8 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kallioisen metsäsaarekkeen eteläpäässä. Kohteen eteläpuolella on Hintsan tilan talousrakennuksia, ja metsäsaarekkeen länsi- ja itäpuolella on peltoa. Paikalta on keväällä 2023 löytynyt metallinetsinnässä väistin ja keihäänkärki (ILM26755).
Kohteella ei ole maanpäällisiä rakenteita, ja kohteen rajaus määritettiin tarkastuksessa kairaamalla. Paikalta havaittiin tummaa, nokista maata ja kiveystä sekä löytöinä palanutta luuta ja pronssinpala. Alueella saattaa olla kalliosyvennyksiin tehtyjä polttohautauksia. Lisäksi todetusta polttokalmistosta noin 40 metriä lounaaseen sijaitsevan pienehkön kalliopaljastuman päältä, kallionreunasta paljastui kairauksesta ja koepistosta mustaa nokista maata ja löytöinä palanutta savea ja yksi pala keramiikkaa. Tämä esiintymä on pienialainen, ja alkuperäinen maanpinta vaikuttaa tuhoutuneen ilmiön ympärillä.

Jaaninoja (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jaaninojan itäpuolella, tasaisella peltoalueella Kuralan kylämäkeä vastapäätä. Paikalta löydettiin vuonna 2014 metallinilmaisinkartoituksessa myöhäisrautakautisia pronssiesineitä sekä savitiivisteen pala, lyijyinen värttinänkehrä ja sulaneen pronssin pala. Kohteen eteläosasta kyntökerroksesta havaittiin hiilistä maata. Topografian perusteella kohde on todennäköisesti asuinpaikka. Kasvillisuuden vuoksi kohteella ei voitu tehdä pintapoimintaa. Lisäksi pellolta löytyi runsaasti historiallisen ajan löytöaineistoa.
Tutkimusten jälkeen kohteen alueelta on löytynyt metallinetsinnässä hopearaha ja historiallisen ajan löytöjä (KM 40455: 1-6). Vuonna 2020 paikalla on tehty lisää metallinetsintää. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM20984.

Hirsimäki (1000047765) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kivikkoinen mäki, jonka laelta on metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2023 miekan kahva ja mahdollinen kilvenkupura (Ilppari ILM27010, 27021). Mäen länsi- ja luoteissivulla näkyy avokalliota ja luoteisrinne on pääosin pelkkää kalliojyrkännettä. Mäellä on runsaasti polkuja ja maasto on tallautunut monin paikoin.
Mäellä on kaksi kivikkoista aluetta, joissa suuret kivet vaikuttavat rajautuvan röykkiöiksi tai ladelmiksi. Erityisesti alempana etelässä oleva pienempi kivikko on muodoltaan pyöreä ja vaikuttaa suurten kivien reunustamalta. Mäen päällä oleva kivikko on halkaisijaltaan suurempi ja siten hieman epäselvempi.
Laen päällä olevan kivirakenteen itäpuolella rinteessä on kuopanne (n. 3 m halkaisija), joka vaikuttaa joko pieneltä hiekkakuopalta tai kellarikuopalta.

Apilasmäki 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Apilasmäen korkeimmalla kohdalla (hieman yli 20 m mpy) n. 300 m pienen Kairajärven rannasta luoteeseen. Paikalla on kaksi ihmisen pään kokoisista kivistä rakennettua röykkiötä kalliopinnalla. Suurempi on halkaisijaltaan n. 12 m ja korkeus 1 - 1,5 m. Keskellä syvä, halkaisijaltaan n. 5 m kraateri. Tästä n. 20 m pohjoisluoteeseen matalampi, halkaisijaltaan n. 8 m röykkiö, jonka keskellä on kaivelukuoppa.

Kupila 2 (1000047787) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kupilanmäen eteläkärjessä rinteen terassilla. Paikalta löydetty metallinpaljastimella rautakautista esineistöä sekä pieni keramiikan pala. Ympäristö voimakkaasti modernin maankäytön muokkaama. Kilometrin säteellä runsaasti rautakautisia kohteita.

Isoranta 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keihäänkärki, hevosenkenkäsolki, veitsi, soikea tulusrauta ja veneniitti (löytöpvm. 8.7.2023). Keihäänkärki, joka vaikuttaa historialliselta, löytyi noin metrin päästä muista esineistä. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 27093. Tarkastuksessa paikalta havaittiin vahva nokimaakerros, johon kohteen rajaus perustuu.
Noin 100 metrin päästä on myös löytynyt viikinkiaikainen miekan väistin ja mahdollinen kilven niitti (kohde Isoranta 2).

Perniö Pyymäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pyymäen kallioisen laen kaakkoispäässä hajotettu röykkiö. Kiviä n. 20 x 20 m kokoisella alalla, keskellä n. 0,5 m syvyinen kuoppa.

Metsänoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealla terassimuodostumalla laikutetuissa kohdissa havaittavissa muutamia kvartsi-isoksia sekä pieniä palaneiden kivien keskittymiä. Todennäköinen asuin- tai leiripaikka. Runsaslöytöinen mesoliittinen kohde Fiulmaakarinahde 501010033 sijaitsee samalla korkeudella noin 500 m koilliseen.

Pakotarhanmäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallioisen mäen laen kaakkoisreunalla kaksi matalaa, halkaisijaltaan nykyasussa n. 5 m röykkiötä. Molempia todennäköisesti pengottu. Kaakkoisemmassa röykkiössä havaittavissa sammaleisessa kivikossa suorakaiteen muotoinen arkkurakenne.

Riikolan rajapaikka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Louhikkoisessa rinteessä noin parinkymmenen metrin matkalla kylän rajalinjan suuntaisesti kulkeva noin metrin korkuinen luonnonkivistä rakennettu kiviaita. Sammaleen ja osittain kaatuneiden puunrunkojen peitossa.

Kallenmäki 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2023 löytynyt kalmisto. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27396.

Pikkuvaremäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rajamäen ja Varemäen välissä pohjoiseen jyrkästi viettävän pienen kallioisen mäen korkeimmalla kohdalla (n. 45 m mpy) kaksi matalaa röykkiötä n. 20 m etäisyydelllä toisistaan. Luoteisempi kasattu kalliopohjalle lohkareisista kivistä ja keskellä jäänteet arkkumaisesta rakenteesta. Toinen röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan nelisen metriä, ja sen keskellä on kraaterimainen painauma. Kiveys lähes täysin sammaleen peitossa. Näistä n. 80 m etelään kalliopohjalla matala lohkareisista kivistä koottu röykkiö.

Kalliokela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee jyrkkäpiirteisen mäen eteläosassa, kalliopaljastumien rajaaman terassimaisen maastonmuodon reunalla. Kohteen eteläpuolelle on tehty metsätie. Paikalta löytyi elokuussa 2023 kilvenkupura (ILM27542), ja pohjoisempaa muita esineitä (ks. alakohteet, ILM27544). Tarkastuksessa kilvenkupuran löytöpaikalta havaittiin suppea nokimaa-alue, ja rannerenkaan löytöpaikalta mahdollinen kivirakenne.

Kirkkomäki (1000031172) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kirkkomäki nimisellä kallioalueella Metsä-Valkjärven luoteispuolella. Jäkälää ja kitukasvuista männikköä kasvavan kallion korkeimmalla kohdalla on rajamerkki. Merkki koostuu kahdesta pystyyn tuetusta laakakivestä. Kivien korkeus on noin metri ja leveys puolisen metriä, paksuus 15–20 cm. Kivet ovat parin metrin päässä toisistaan muodostaen noin kaakko-luode suuntaisen linjan. Ilmeisesti kyseessä on kahden kylän välinen rajamerkki historialliselta ajalta.
Vuonna 2023 rajamerkki erottui selkeästi jäkälän peittämästä kalliosta. Ympäristössä näytti olevan rajan suuntaan kulkevia kivijonoja. Noin 12 metriä luoteeseen selkeästä ”keskusmerkistä” oli kallion pinnalla hieman hajallaan parikymmensenttisiä kiviä (alakohde 1). Kaikkiaan luoteinen kivirivi jatkuu 38 metrin päähän rajamerkistä. Kiviä mitattiin viisi. Kaakon suunnalla on parikivien muodostama jono (alakohde 2). Tämä jono ulottuu 20 metrin päähän rajamerkistä.

Aarnionperämäki 3 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohteiden Aarnionperämäki 1 ja 2 välimaastossa mahdollinen röykkiö tai muu kiveys. Se ei ole näkyvällä paikalla jokilaakson reunalla vaan hieman syvemmällä kallioalueella ja puiden keskellä sammalen peitossa. Näkyvillä oli lähinnä yksi kivi, joka oli nostettu toisen päälle. Näiden ympärillä pohjoispuolella vaikutti olevan irtonaista kiveä vähintään kaksi kerrosta. Ainakin yksi kivistä oli punaista hiekkakiveä, erilaista kiveä kuin muuten kalliolla. Laajuutta ei pystynyt tarkasti kasvillisuuden takia määrittelemään, mutta arvio oli noin 9x5 metriä.

Kaukelmaan vanha tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukelmaa frälsehemman. Charta öfver Randa, Koskis, Hakala, Kaukelma och Ruotsala byars ägor, belägne uti Åbo Län, Haliko härad och Uskela sokn, affattade til Inägor afledne Landtmätaren Timeen år 1776 och undertecknad Commissions Landtmätare höf.äg. år 1793.

Impivaara (1000048459) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mäen laelta ja pohjoisrinteeltä on havaittu kulttuurikerrosta ja varhaismetallikautista ja rautakautista keramiikkaa. Rauman valtatie leikkaa kohdetta lännessä.

Suutarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartaston (1776 - 1805) ja isojakokartan (Charta öfwer Sutarla Bys Ägor uti Biörneborgs Län Öfre Satagunda Nedredels Härad och Loimijoki Sokn afmätt till Storskifte År 1794: a, Tapio, 1/3 Mantal Skatte 2 öres land, Innehafves af Bonden Johan Jacobsson; b, Kalanen, 1/3 Mantal Skatte 2 öres land, Augment, Äger bonden Thomas Ericsson) mukaan paikalla on sijainnut Alastaron Suutarlan kylä.
Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä keskiajan lopulle tai 1500-luvulle ajoittuvan ristiriipuksen katkelma, 1500-luvulle ajoittuva pöytäveitsen päätehela, puolen äyrin raha vuodelta 1592 ja muuta historialliseen asutukseen liittyvää pienesineistöä. ILM 27930.
Löytäjän välittämän muistitiedon mukaan paikalla on sijannut kivijalkoja tai kellareita, jotka on purettu 1970-luvulla.

Krinttilänkankare 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vallerinnanojan ja pellon välissä on melko jyrkkäpiirteinen pieni mäki, jonka laella on kalliopaljastumien ja suurten kivien rajaama niittytasanne. Mäeltä on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan alun pronssiesineitä (Ilppari ILM27691). Tarkastuksessa laen niittytasanteelta havaittiin vahva kalmistokerros, saviastian paloja ja palanutta luuta. Myös mäen etelärinteellä esiintyy nokimaata. Mäen pohjoisosassa on vanhaa peltomaata.
Tasanteen itäpuolella on noin 3 x 3 metrin kokoinen röykkiö (Ilppari ILM27692), jossa on kiviä ainakin kahdessa kerroksessa. Kivet ovat särmikkäitä, lohkotun oloisia. Röykkiön suhde kalmistoon on epävarma.

Krinttilänkankare 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vallerinnanojan reunalla oleva melko jyrkkäpiirteinen mäki, jonka laella ja luoteislaidalla on kalliopaljastuma. Mäen laella on pieni, jyrkkäreunainen heinikkoinen tasanne, jolta on löytynyt metallinetsinnässä rautaveitsi ja palanutta luuta kiven alta (Ilppari ILM27693). Tarkastuksessa tasanteelta havaittiin nokista kulttuurikerrosta ja palanutta luuta.
Kohteen tarkemman ajoituksen tai luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia. Kohteella saattaa olla yhteys sen pohjoispuolella olevaan rautakautiseen kalmistoon (Krinttilänkankare 1).

Tammo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Irrallisia kiviä heinittyneen ja vesakoituneen tasaisen alueen keskellä. Alueella, jossa vuoden 1805 kartalle merkitty rakennuksia. Kyseessä voi olla joko hajonnut rakennuksen perustus tai peltoraunio.

Koulukeskuksen metsä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee koulukeskuksen takana olevan mäen etelärinteellä. Ennen koulukeskuksen rakentamista mäki on peltoaukion reunalla. Nykyisin mäen eteläosa on koulun leikkikenttää. Paikalla kasvaa vanhoja mäntyjä, ja mäen korkein kohta on avokalliota.
Paikalta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä veitsi, niitinkantoja ja kolme palaa rautakaudentyypin keramiikkaa. Löytäjä havaitsi vahingoittuneelta röykkiöltä vaikuttavan kiveyksen. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27356.
Tarkastuksessa mäen etelärinteeltä havaittiin mahdollisesti kahden tai kolmen röykkiön jäänteitä, tummaa maata ja kalliopaljastumien välistä tasaista kiveystä. Maa on paikalla vahvasti kulunut, ja kivirakenteiden luonne on epävarma. Paikalta tehdyt löydöt kuitenkin viittaavat siihen, että ainakin osa rakenteista on rautakautisia.

Kärrintontti (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Maanomistaja löysi kesällä 2023 tilan päärakennuksen eteläpuolelta noin 0.5 m syvästä ja 0,5 m leveästä maalämpöputkikaivannosta nousseen ristiretkiaikaisen miekan. Perttelin keskiaikainen kirkko sijaitsee noin 170 m paikalta etelään. Kohteen kartoituksessa löytyi vielä mm. helavyön katkelmia sekä palamattoman luun ja keramiikan murusia. Kaivannon seinämässä havaittiin lisäksi useita hautaläikkäkuvioita, jotka viittaavat varhaiskeskiaikaiseen ruumiskalmistoon.

Lamminnummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ulkomitoiltaan 180 x 200 x 200 cm kokoinen säännöllisen suorakaiteen muotoisista lohkareista rakennettu kaksiovinen kivikellari. Kivissä näkyvissä lyhyet piikkausjäljet ja kalkkilaastia. Joitain ylijäämälohkareita rakenteen vieressä, sen itäpuolella. Ajoittunee 1800-luvun loppuun.

Voittomaan kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sisämitoiltaan n. 5 x 9 m kokoinen kivinen holvikellari. Sisätilan korkeus lähes 3 m. Sisäseinissä kalkkilaastia ja tasavälisiä hakkuujälkiä. Joelle päin oleva tiilimuurattu oviaukko osittain sortunut. Kattorakenne lahonnut, vain osia hirsikehikosta jäljellä.

Voittomaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti isojakokartalla.

Melkkilä 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kalmisto käytössä olevalla laidunalueella.

Pakotarhanmäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Matala, pyöreä röykkiö kallioisen mäen laella n. 80 m mpy. Halkaisijaltaan pari metriä.
Muutaman metrin päässä (itään) lähinnä rajamerkkiä muistuttava, kahdesta litteästä lohkareesta rakennettu kiveys jossa isompi, lähes metrin mittainen lohkare tuettu 45 asteen kulmaan pienemmän lohkareen avulla. Kyseisen paikan yli ei kuitenkaan varmasti tiedetä kulkeneen rajalinjaa.

Isomäki (734010039) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Palomäen lounaispuolella olevan Isonmäen korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on matala ja huonokuntoinen. Se on rakennettu särmikkäistä kivistä kalliopohjalle ja muodoltaan pitkänsoikea. Sen mitat ovat 5,0 x 3,0 x 0,3 metriä. Kohde tunnetaan myös nimellä Paltta. Kohteessa on J. Rinteen mukaan ollut kaksi röykkiötä, mutta nykyisin ei ole kuin yksi havaittavissa. Säilyneeseen kivirakennelmaan on ladottu useita kivikerroksia. Se on halkaisijaltaan noin 2 metriä. Kivien väleihin on kertynyt humusta ja röykkiö on osin turpeen peitossa.
Röykkiötä on kaiveltu kesällä 2023.

Iniö Holmen (Taide)
Historiallinen; Niemenkärjen rannassa, länteen jyrkästi kallistuvalla kalliopinnalla useita kalliohakkauksia tiiviinä ryhmänä. Kallio on vedenpinnan alla äkkijyrkkä. Alimman hakkauksen etäisyys rantaviivasta on noin 4,7 m. Kuviot ovat kirjaimia, vuosilukuja ja piirroksia. Kuviot erottuvat hiukan huonosti ja on mahdollista, että ne jatkuvat näkyvillä olevasta alueesta eri suuntiin kallionpintaa peittävän jäkälän alla. Selvimmin erottuvat vuosiluvut 1846, 1814, 1843 ja 1820. Vuoden 1797 kartta-aineiston lisäksi paikallisen perimätiedon mukaan niemenkärki on ollut salmislaisten kalastajien nuotta-apajan ranta.

Ketunkivi (1000048689) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanha rajakivi Oripään ja Pöytyän pitäjänrajalla. Kivi sijaitsee noin 230 m kanta-
tie 41:stä itään. Ketunkuononmäellä kallion reunalla oleva suuri siirtolohkare
näkyy kantatielle saakka aikoina, jolloin puissa ei ole lehtiä. Pitäjänraja kulkee edelleen merkin kautta, vaikkakin rajan reitti on hieman muuttunut alkuperäisestä yhden taitekohdan rajalinjasta. Kohta on myös kolmen kylän rajapiste: Pöytyän Haverin, Ortenojan ja Tanskilan. Se on myös kiinteistön rajalla.
Historiallisten tietojen mukaan rajakivi voi periytyä jo 1400-luvulta. Nimi Ketunkivi esiintyy päiväämättömässä, mahdollisesti 1400-luvulla laaditussa rajaluettelossa.
Myöhemmin on pystytetty viisarikivi/-kivet muutaman metrin etäisyydelle Ketunkivestä kaakkoon. Toinen viisarikivi on osoittanut rajan suuntaa itään, kohti seuraavaa pistettä eli Kolikon siltaa Aurajoen ylittävän sillan pielessä. Toinen taas on osoittanut etelään, kohti Varkaanvuorta noin 3 km päässä.

Trafik (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kustavin saaristossa Kaurissalosta länteen ja Katanpäästä pohjoiseen Mustaklupu -nimisen luodon lounaispuolella.
Paikalla on höyryaluksen hylky, jonka osia on pohjalla melko laajalle alueelle levinneenä. Aluksen tiedetään olevan Trafik-niminen höyrylaiva, joka haaksirikkoutui 22.10.1880. Hylkyä tiedetään haaksirikon jälkeen puretun ja räjäytetyn metallin talteen ottamiseksi.
Trafik oli rakennettu siipirataslaivaksi 1857 Englannissa Newcastlessa. Aluksen alkuperäinen nimi oli Grefve Berg ja sen omisti Österbottniska Ångfartygs Aktiebolaget. Alus kulki mm. linjoilla Pietari-Tallinna-Riika ja Tukholma-Turku-Helsinki-Pietari kuljettaen sekä matkustajia että lastia. 1875 alus myytiin Turkuun J.W.Rautellille ja se peruskorjattiin poistaen siipirataskoneisto, lisäten lastitilaa ja uusien matkustajatilat. Uudeksi nimeksi tuli Trafik.
Haaksirikon aikaan varustamona oli Ångfartygs Ab Trafik. Alus oli matkalla Turusta Poriin, Kristiinankaupunkiin ja Lyypekkiin. Lastina oli mm. kappaletavaraa. Haaksirikosta raportoi Lypertön luotsivanhin mainiten haaksirikkopaikaksi "SW puolella Isolettogrundia Lypertön ulkopuolella". Haaksirikon jälkeen aluksen lasti saatiin suurelta osin pelastettua. Aluksen kapteenina oli O.F.Cederqvist ja miehistöön kuului 16 henkilöä. Miehistö pelastui. Alus upposi pari päivää haaksirikon jälkeen syvään veteen ja jäi hylyksi. Vuonna 1909 hylkyä tyhjennettiin.

Anttilan kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ehjä luonnonkivinen kylmämuurattu holvikellari. Sisätilan korkeus n. 160 cm, pituus n. 300 cm ja leveys n. 200 cm. Isojaon aikaisen Mattilan-Anttilan kylämäen alueella.

Skinnarvik 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tien ja kallioalueen välisestä notkelmasta työkoneen ajourasta havaittu pieniä paloja koristelematonta, ilmeisimmin Kiukaisten tyypin keramiikkaa sekä pari kvartsi-iskosta. Löytöpaikalla näkyvissä myös värjääntynyttä kulttuurimaata.
Kohteen löytäjän hallussa paikalta aiemmin kerätyt saviastianpalat.

Skinnarvik Bruksviken (Taide)
Historiallinen; Bruksvikenin etelärannalla kallioisella niemellä lähellä vesirajaa sileällä ja loivasti kaltevalla kalliopinnalla useita kalliohakkauksia, joista selvimmin erottuu vuosiluku 1892 tai 1899 useaan kertaan. Kohteen kirjainhakkaukset erottuvat paljaalla silmällä hyvin heikosti. Hieman ylempänä rannassa ilmeisesti laiturirakenteen jäännöksiä.

Iso-Kuusinen 2 (Taide)
Historiallinen; Iso-Kuusisen länsirannalla, avoimella rantakalliolla on piirtokirjoituksia ainakin viitenä eri ryhmänä. Merkkejä on luultavasti enemmän jäkälän alla. Hakkaukset on koottu kilpimäisiin tasapohjaisiin paneeleihin. Kallioon on hakattu muun muassa purjeveneen kuva, puumerkkejä, joista yksi on sama kuin Rymättylän Ylikylän rusthollarin Hendric Göranssonin puumerkki isojakokartan 1789 selosteessa, nimikirjaimia, vuosiluvut 1825, 1833 ja 1838 sekä aurinkokello. Piirtokirjoitukset osoittavat kesänuottaluoman silakankalastusoikeuksien käyttöä.

Tupavuori 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliopaljastuman laella, lähellä Nesteen jalostamon aitaa on lohkonaisista kivistä rakennettu hajonnut kivirakenne. Rakenteen keskellä on kallellaan kolmiomainen kivi, jonka kärki osoittaa ylöspäin. Rakenne kostuu 14 kivestä, joiden halkaisijat vaihtelevat 20 cm ja 60 cm välillä. Rakenteen halkaisija on noin 2 m ja korkeus noin 50 cm. Vuonna 1968 painetussa peruskartassa rajamerkin kohdalla kulkee Kauppilan ja Luolalan kylien välinen raja. Vastaava rajalinja on havaittavissa myös 1893 tehdyssä Kauppilan tilusmittauskartassa.

Tupavuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Melko avonaisella, loivasti laskevalla kalliotasanteella sijaitsee vallimainen kivirakenne, joka alkaa pystysuoran kallioseinämän kulmauksesta ja jatkuu kallionseinämän suuntaisesti noin metrin verran ja kääntyy sitten 90 astetta jatkuen vielä noin 80 cm. Kivirakenteen päättymiskohdasta noin 60 cm itään on loivasti laskeva kallioseinämä, jonka reunustalle on ladottu kivistä noin 2 metriä pitkä vallimainen kivirakenne. Tämä on saman suuntainen kuin vastapäätä oleva, kallioseinämästä lähtevä kivirivi. Alkuun se kulkee suoraan ja kääntyy sitten loivasti ja kiinnittyy pystysuoran kallioseinämän vieressä oleviin suuriin kiviin tai kallioon ja muodostaa rakenteen takaseinän. Kiviä rakenteessa on 2–3 kerrosta. Kivirakenteiden väliin jää ikään kuin kulkuaukko, jonka kohdassa on näkyvissä kivirakenteeseen nojaava rautatanko.
L-muotoinen valli on rakennettu melko kookkaista, lohkonaisista kivistä ja kiviä on kahdessa kerroksessa. Suora, toisesta päästä loivasti kaareutuva kivirakenne on rakennettu huomattavasti pienemmistä kivistä. Rakentamisessa on hyödynnetty ympäristössä olevia lohkokiviä. Kivimuurien rajaama alue on aika pieni, vain noin 2 m2 ja sisäpuolella kasvaa kaksi pientä mäntyä. Maannos rakenteen sisäpuolella on kairausnäytteiden perusteella luonnollista maannosta. Rakenteelta aukeaa näkymään etelää merelle.
Rakenne on saaristossa tavattavien tomtningien tyyppinen. Koska rakenteet kivet ovat melko isoja, kyseessä tuskin on lapsien rakentama maja tai muu rakenne. Näin ollen on todennäköistä, että rakenne on pyyntielinkeinoihin, kuten kalastukseen liittyvä tilapäissuoja. Kohteen ajoittaminen on haastavaa, mutta oletettavaa on, että rakenteen alkuperäinen käyttötarkoitus on hankaloitunut huomattavasti Tupavuoren merikylpylän rakentamisen jälkeen, jolloin kohde ajoittuisi ennen vuotta 1917.

Haltiahaan lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee nk. Haltiahaan länsiosassa, Paimionjoesta n. 200 m itään. Nykyään Haltiahaka on tuhoutunut ja se on pellon keskellä oleva haiseva lampi. Lähteestä jukaistiin artikkeli Auranlehdessä 8.8.1964, jossa kerrottiin, että lähde tunnetaan uhrilähteenä, jonka vedellä on ollut myös silmäsairauksia parantava vaikutus. Lapsena paimiolainen Arvo Alhainen löysi lähteestä kourallisen rahoja, joista vanhimmat olivat Juhana Herttuan ajalta. Paikalta löytyneet vaskineulat oli pistetty kalliohalkeamiin ja osa niistä oli tippunut lähteen pohjalle. Löydöt oli aikoinaan toimitettu Turun maakuntamuseoon.
Vuoden 2017 inventoinnissa lähdettä ei pystytty havaitsemaan maastossa, mutta sen sijaintia tutkittiin huolellisesti inventoinnin jälkitöissä tutkittu (kts. inv.kertomus). Lähde vaikuttaa kuivuneen ympäristön ojituksen myötä. Vuonna 2021 lähteen oletetulta paikalta löytyi metallinetsinnässä historiallisen ajan rahoja, jotka todennäköisesti liittyvät uhrilähteeseen. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20765.

Isoranta 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mäen etelärinteeltä, pellon reunasta löytyi heinäkuussa 2023 metallinetsinnässä miekan väistin ja rautaniitti. Tarkastuksessa paikalta havaittiin nokinen kulttuurikerros. Kohde sijaitsee myöhäisrautakautisella rantaviivalla.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27103.

Vakoisten Myllymäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hämeentien etelälaidalla on etelä-pohjoissuuntainen mäki, jolta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä rautaniittejä (ILM25808). Tarkastuksessa paikalta havaittiin vahva nokimaakerros, kiveystä ja rautakauden tyypin keramiikkaa. Paikalla on todennäköisesti polttokenttäkalmisto. Kohdetta on säilyneen kapeana kaistaleena Hämeentien, omakotitalojen ja ladon välisellä alueella.

Taatila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee jyrkkäpiiteisellä, peltojen ympäröimällä mäellä Savijoen pohjoisrannalla. Mäen itä- ja pohjoislaidoilla on uudisrakennuksia, ja syksyllä 2023 mäen länsipuolelle aloitettiin rakennustyöt. Paikalta löytyi vuonna 2022 metallinetsinnässä rautakautisia metalliesineitä (ILM23363). Tarkastuksessa kalliopaljastumien välisiltä alueilta havaittiin vaihtelevan paksuinen nokimaakerros, ja rautakauden tyypin keramiikkaa. Mäen länsirinteellä on vanhaa umpeen kasvanutta peltoa, mistä ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä.
Kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia, mutta kyseessä saattaa olla polttokenttäkalmisto.

Alikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellon kyntökerroksesta on metallinetsinnässä löytynyt historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Vanhimmat selvästi ajoitettavat löydöt ovat Juhana III:n rahoja.
Paikalla ollut isojaon aikaan neljä kylätonttia: Bruka, Antila, Halli ja Krapa.

Pappila (1000049346) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pöytyän pappilan vanhin tunnettu sijainti on vanhaa kirkkomaata vastapäätä, joen toisella puolella. Pappila siirrettiin 1800-luvun kuluessa kokonaan kirkon puolelle jokea ja vanha tontti autioitui. Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1319 ja emäseurakuntana 1366. Pöytyän kirkkoherrasta on maininta vuodelta 1509. Paikalta metallinetsinlöytöjä, joista vanhimmat varmasti ajoitetut 1500-luvulta.

Alhaisten metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Perniön kirkolta Ylikulmalle vievän maantie pohjoispuolella, noin 200 metrin päässä maantiestä. Etelään loivasti viettävällä metsäisellä rinteellä on vuonna 2023 havaittavissa yksi selkeä isohkon maakiven viereen kasattu matala röykkiö, jonka halkaisija noin 7 m ja kivet kauttaaltaan sammaloituneet.
Kohteen nykytila ei vasta aiempien inventointien kuvausta eikä paikkatietoja. On mahdollista, että paikalla on ollut ennen metsäautotien rakentamista enemmän röykkiöitä, mutta ne on sen, tai muun alueen modernin maankäytön yhteydessä hajotettu.

Alhaisten metsä 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Etelään loivasti viettävällä metsäisellä rinteellä kolme kauttaaltaan sammaloitunutta röykkiötä. Eteläisin röykkiö osin levitetty maastoon, kaksi muuta hyvin selkeitä ja säilyneitä, niiden halkaisija on n. 10 metriä.
Mahdollisesti sama kohde kuin v. 1926 inventoinnin kuvaus Ahlaisten metsässä sijaitsevista röykkiöistä ja röykkiön pohjasta, jotka "on tehty enimmäkseen pyöreistä kivistä, vain jokunen kallionliuskare on eksynyt joukkoon. Paikalta ei ole juuri minkäänlaista näköalaa. Vareet ovat keskellä synkkää kuusimetsää."

Alhaisten metsä 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Loivasti lounaaseen viettävän metsärinteen terassilla noin 35 m mpy kaksi matalaa sammaloitunutta röykkiötä joiden halkaisija n. 10 metriä. Luoteisempi muodoltaan hieman epämääräisempi.

Samppakallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kivisen, loivasti kaakkoon viettävän rinteen päällä matala, pitkänomainen, tasakokoisista kivistä koottu röykkiö, jonka mitat ovat n. 2 x 6 m.

Koiravuorenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kivisessä, loivasti kaakkoon viettävässä metsärinteessä n. 80 m matkalla ainakin seitsemän matalaa, muodoltaan pyöreähköä tai pitkänomaista röykkiötä, joista osa hieman modernin maankäytön (metsänhoito) runtelemia. On mahdollista, että röykkiöitä on alueella vielä lisää. Noin 150 m koilliseen sijaitsee vastaavanlainen hautaröykkiöalue Hemmilä 1000023102.

Kirnukallio 2 (1000049377) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kallioseinämän yläpuoliselta tasanteelta on marraskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä kaksi myöhäisrautakauden kuulamaista punnusta. Punnus, jonka laella on ristikuvio, löytyi polulta 5 cm syvyydestä. Alakohteeksi merkitty punnus löytyi noin 10 metrin päässä polusta 30 cm korkuisen kallioleikkauksen alta, parin nyrkkiä pienemmän kiven alta 10 cm syvyydestä.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28958. Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sillanpää (1000049380) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsämäen koillisrinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä Yliskylän tyypin keihäänkärki ja palanutta luuta nokisesta hiekkamaasta. Löytösyvyys 25 cm. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM28528. Tarkastuksessa tehtiin havaintoja nokimaan laajuudesta.

Sillilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsän reunasta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä pyöreä kupurasolki ja miekan väistin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27665.

Rantala 3 (1000049406) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Maalaistalon pihapiirissä olevan tasapintaisen kallion eteläreunassa kuusi selkeää kuppia kahdessa kolmen kupin rivissä. Paikalta avautuu näköala etelään peltolaaksoon.

Berga 2 (1000049409) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti peltoalueella.
Östergård (16/18)// Östergårds Frälse hemman 2/3 nytt mantal, 20 kappors Tionde och 34 alnars häfd, eller Proportion i byn, äges utaf Lagmannen Välborne Herr Johan Oliver Creutz.
Charta Öfver Nordanå Stor och Lill Finnehofva samt Smedskulla Byars Samfälta Ägor, uti Åbo Län, Haliko Härad och Kimito Sockn. Författad år 1784 af Henr, Pontén.
Paikalta kerätty metallinetsinnässä historiallisen ajan löytöaineistoa, kuten viisi klippinkiä (Kristian II/Kustaa Vaasa), kokonaisena säilynyt tynnyrihana, leijonanmuotoinen veitsen päätehela ja kaksi Juhana III:n rahaa.

Finskilä 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeen pohjoispäädyssä on kalliojyrkänne, jonka päältä löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä kaarevahamarainen veitsi ja palanutta luuta kiveyksen yhteydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27886.
Tarkastuksessa löytöpaikalle tehdystä koekuopasta havaittiin runsaasti palanutta luuta, nokista kulttuurikerrosta ja kivirakenteen kaareva reuna. Rakenteen tai kohteen luonne ja tarkempi ajoitus ei selvinnyt tarkastuksessa; kyseessä saattaa olla hautapaikka tai esimerkiksi jonkinlainen leiripaikka.

Puho (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla viisi isojaon aikaista kylätonttia. Kuninkaan kartastossa (1776 - 1805) paikalle merkitty Puhon kylä. Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä keskiajalle tai uuden ajan alkuun ajoittuvia esineitä.

Finskilä 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Teräväkärkisen mäennyppylän laelta löytyi syksyllä 2023 kapeakärkinen väkipuukko (Ilppari ILM28808). Löytöpaikan itäpuolella on metsittynyttä vanhaa peltoa. Tarkastuksessa paikalta havaittiin hieman nokista maata, ja löytöpaikan yhteydessä on joitain kiviä. Paikalla saattaa olla suppea hautapaikka tai jokin rituaalikohde, mutta kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Kisselimäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan louhos, joka sijaitsee Omenojärven läsipuolella olevan Kisselimäen länsilaidalla. Paikalta on louhittu kvartsia Kiikalan Johannislundin lasitehtaan käyttöön. Matti Huurteen mukaan Kisselimäki on saanut nimensä piin ruotsinkielisestä nimestä "kisel".

Anttila (538010022) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 4 km länsi-luoteeseen VT 8:n risteyksestä Nousiaisten Nummella kalliokukkulan länsirinteessä, luode-kaakko-suuntaisella kallioterassikumpareella. Röykkiö on pahoin hajoitetun hautaröykkiön jäännös. Alkuperäisten reunojen hahmottaminen vaikeaa ja röykkiössä on useita kaivelukuoppia ja osa kivistä on itäpuolen notkelmassa. Nykyisellään röykkiö on matala. Pituus luode-kaakkosuuntaisesti n. 13 m ja leveys 6 m. Päällä kasvaa jokunen nuorehko mänty.

Vidskär (Kulkuväylät)
Historiallinen; Widskärin kallioluoto sijoittuu Utön pohjoispuolelle Turkuun johtavan väylän varrelle. Saaren korkeimmalla kohdalla on poikkeuksellisen suuren kummelin raunio. Alkuperäinen merimerkki muodostui noin kuusi metriä korkeasta pyramidista. Rakennus on Suomen merimerkkien joukossa poikkeuksellinen. Rakennelman jäätyä pois turvalaitekäytöstä saaristolaiset ovat purkaneet kummelia ja käyttäneet sen kiviä rakennustarpeiksi. Nykyisin pyramidista on jäljellä yksi hyvin säilynyt seinämä ja osia kahdesta muusta.

Mäntykankare (1000049905) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellon reunassa olevalta metsäsaarekkeelta löytyi joulukuussa 2023 kaksi rautaista rannerengasta laakakivien alta (Ilppari ILM29159, 29164). Löytöpaikalla on maantasainen kiveys, jossa on mahdollisesti havaittavissa tarhahautoihin viittaavia kivirivejä. Rakenteet ovat kasvillisuuden ja maan peitossa, ja siten vaikeita havaita ilman kajoavia tutkimuksia.

Pehr Brahe (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pohjanlahden Selkämerellä avomerellä Uudenkaupungin edustalla noin 70 metrin syvyydessä.
Höyrylaiva Pehr Brahen hylky. Luotauskuvasta mitattuna hylyn päämitat ovat noin 40 metriä x 8 metriä.
(2023 havaittiin, että hylyssä on kiinni kelluva köysi, joka nousee hylyltä noin 30 metrin syvyyteen.)
Alus upotettiin ensimmäisen maailmansodan aikana 3.8.1916. Saksalainen sukellusvene UB 36 pysäytti laivan, kun se oli matkalla Raumalta Tukholmaan lastinaan muun muassa lankarullia ja postikortteja. Miehistö komennettiin jättämään laiva ja siirtymään pelastusveneisiin. Sen jälkeen laiva upotettiin. Paikalle sattunut ruotsalainen höyrylaiva Öland toi miehistön Raumalle. Hylky on havaittu mm. Liikenneviraston tilaamassa luotauksessa 2010 ja Barlius -ryhmän luotauksessa 2023.
Pehr Brahe (ex. Haparanda) oli rakennettu Tukholmassa 1864 matkustajalaivaksi. Sen pituus oli 48,11 metriä ja leveys 7,54 metriä.

Havumäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruskonjoen äärellä olevalta mäeltä löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä hautapaikkaan viittaavia löytöjä nokisesta maasta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29017, 29033.

Pitäjänkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Historiallinen rajamerkki, suuri luonnonkivi, joka sijaitsee Korven kylän maiden länsikulmassa. Rajapisteen nimenä 1700-luvun isojakokartoissa on Läpikivi (”Läpi Kivi”, ”Läpikivi”). Isojakokartat ovat vanhimmat kartat, joihin kylän rajat on merkitty, mutta koska lähiseudun kaikki kylät ovat syntyneet jo keskiajalla, ovat niiden rajatkin todennäköisesti muotoutuneet jo silloin.
Pitäjänkivi sijaitsee laajan savitasangon keskellä. Ympäristö on ollut jossain määrin
soistunutta, mutta nykyisin alue on ojitettua ja suureksi osaksi pelloksi raivattua. Pitäjänkivi on pohjanmuodoltaan pyöreähkö, noin kahden ja puolen metrin läpimittanen ja kaksi metriä korkea kivi, jolla on terävä, jokseenkin pohjoisesta etelään suuntautuva harja. Länsi- ja itäsivut laskevat jyrkkinä viistopintoina. Pohjoispäässä on kolmiomainen pystysuora pinta. Myös eteläpäässä on pystypintoja. Kiven pinnoilla ei havaittu hakkauksia tai muita ihmistoiminnan jälkiä.

Heinässuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljä hiilimiilun pohjaa suoalueen eteläreunalla. Viides miilunpohja 80 metrin päässä pienen harjanteen eteläpuolella.

Utö länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Utön länsipuolella Västra fjärdenillä 35 - 40 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 29 metriä ja leveys noin 6 metriä. Kohtalaisen ehjä runko on kallistuneena styyrpuurin puolelle. Kansi on pääosin ehjä ja siinä on kaksi ruumanluukkua. Kannella on isokokoinen vinssilaite. Alus on ollut kaksimastoinen. Mastot ovat kaatuneet pohjaan styyrpuurin puolelle. Keulassa on ankkuripeli ja keulan molemmin puolin pohjassa on ankkurit. Koneesta tai apukoneista ei ole viitteitä. Hylyssä on metalliosia ja vaijeria. Lastina on ollut ilmeisesti ainakin puutavaraa. Alus vaikuttaa olevan peräisin 1800-luvun jälkipuolelta, mutta tarkkaa ajoitusta tai aluksen nimeä ja alkuperää ei tunneta.
Hylky havaittiin kaapelihankkeen takia tehdyssä luotauksessa 2018. Hylylle on tehty tarkastussukelluksia 2021-2023 hylkyä kuvaten ja videokuvaten. Hylyn kansitasoa on 3D-mallinnettu.

Lentokenttä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Turun lentoaseman eteläpuolella Lentorahdintien ja Siipitien risteyksestä etelään noin 130 m. Kivi on tienvarsimetsikössä, Nunnanpolun eli Pyhän Henrikin tien itäreunassa (1000015888). Käytöstä poisjäänyt, viisi kiveä käsittävä rajamerkki koostuu pystyyn nostetusta paadesta ja sen ympärillä olevista neljästä, matalammasta viisarikivestä, jotka osoittavat kuhunkin pääilmansuuntaan.
Vastaanvanlainen rajakivi on lentokentän pohjoispuolella. Muinaisjäännösrekisterissä nimellä Kalliomäki. Tämä rajapaikka on merkitty Sudenvaha-nimellä Saramäen ja Vaivaistenkylän isojakokarttaan vuodelta 1768. Epäselvää kuitenkin on, koskeeko nimi juuri tätä rajakiveä vai sen eteläpuolella olevaa suurta siirolohkaretta, jossa ei ole havaittu merkintöjä.

Turun lentokenttä (Maarakenteet)
Historiallinen; Inventoinnissa v. 2003 löytynyt neljän pienen painanteen ja hiilimiilun kokonaisuus nyk. Turun kaupungin alueella, aivan Ruskon rajan läheisyydessä, Valkkisvuoren pohjoispuoleisella kankaalla, metsätien eteläpuolella. V. 2003 tehtiin miiluksi osoittautuneen suuremman kuopanteen kaivaus. V. 2004 tutkittiin muita painanteita, jotka ovat mahdollisia pyyntikuoppia. Ne ovat likimain itä-länsi suuntaisessa linjassa n. 125 m matkalla ja kooltaan 2-4 m, soikeahkoja ja n. 30-40 cm syviä. Kuopasta 1 analysoitiin kaksi 14-C-näytettä: kuopan pohjalta (Hela-987=95 +-35 BP) sekä periaatteessa painanteen paremmin ajoittavasta vallinalusturpeesta (Hela-988:725+-35 BP). Kuopanteet ajoittunevat kaikki historialliseen aikaan. Painanteita 2 ja 3 lienee uusiokäytetty myöhemmin, viimeksi mainittua naudan polttamiseen ja hautaamiseen. Painanne 4 on muita matalampi ja mahdollisesti luontainen. Maakaasuputken linjaus on suunniteltu vedettäväksi kuopanteiden vaiheilta.
Vuoden 2016 inventoinnissa todettiin, että kaikki kuopanteet ovat edelleen varsin
hyväkuntoisia ja maastossa erotettavissa. Lisäksi havaittiin joitakin nuorempia terävärajaisia kuoppia, ilmeisesti läheiseen hiekkakuoppaan liittyviä hiekkanäytekuoppia 3 kappaletta. Nämä on erotettu omaksi kohteekseen (Turun lentokenttä 5, 1000050788).

Myllymäki (1000044511) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Raisionjoen itäpuolella, Myllymäki nimisellä mäellä. Ulkoilureitin vieressä olevan peltokaistaleen itälaidalla nousee sileä kallio, jonka korkeimmalla kohdalla on neljä selvää kuppia. Kuppien halkaisijat ovat 7 cm, 6,5 cm, 5,7 cm ja 6,5 cm. Kuppien syvyys on noin 5 mm. Kupit on aseteltu suurin piirtein neliön muotoon niin, että Raisionjoen puoleiset kupit ovat noin 3,5 cm etäisyydellä toisistaan ja mäen puolella olevat kupit ovat 6 cm etäisyydellä toisistaan. Näiden parien välillä on noin 10 cm.
Tarkastuksen yhteydessä havainnoitiin kallion juuressa olevaa peltoaluetta, mutta paikalta ei havaittu löytöjä.

Fiulmaakarin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Fiulmaakarin mylly sijaitsee 1,4 km Muurlan kirkolta kaakkoon lähellä Kaukolantien ja Rapasuontien risteystä. Nykyinen myllyrakennus on vuodelta 1897, mutta se ei ole paikan ensimmäinen mylly. Myllyojan varrella näkyy useita myllyjä sekä vuoden 1780 isojakokartassa, vuoden 1844 pitäjänkartassa että vuoden 1878 Senaatinkartassa. Muurlan kotiseutuyhdistys on kunnostanut myllyn, joka kuulunut Pyölin kylälle, ja esittelee sitä ryhmille sopimuksen mukaan.
Lisäksi Myllyojassa pienen sillan kaakkoispuolella havaittu runsaasti pyöreitä kiviä sekä kolme hirttä. Siltaa lähin hirsi pistää esiin Myllyojan eteläpenkasta noin kolmen metrin päässä sillasta. Siitä on näkyvillä noin 40 cm. Hirren ympärillä on luonnonkiviä, jotka muodostavat Myllyojan molemmat penkat. Tästä hirrestä noin
kolmen-neljän metrin päässä kaakossa näkyy kaksi Myllyojan penkan suuntaista hirttä, joista toinen näkyy penkan seinämässä ja toinen on sen vieressä Myllyojan pohjalla.
Joitain kymmeniä metrejä pienestä sillasta luoteeseen Myllyojassa on suuria kulmikkaita kiviä, jotka on asetettu niin, että ne ovat Myllyojan molemmin puolin ja vesi virtaa niiden muodostamasta kapeammasta väylästä. Sekä hirret että kivet todennäköisesti liittyvät vanhoihin myllypatoihin. Kulmikkaat kivet saattaisivat
myös olla vanhan myllyn perustuskiviä, mutta ehkä todennäköisemmin kuitenkin kuuluvat patorakenteisiin. Rakenteiden jäänteet ajoittuvat todennäköisesti 1800-luvulle, mutta erityisesti kivirakenne voi olla myös vanhempi.

Kilinkankare (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen etelärinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia metalliesineitä (Ilppari ILM29422, 29423).

Ruojakuoppa 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi kookasta, halkaisijaltaan lähes 20 m hiilimiilun pohjaa ojan varressa Hummeltien itäpuolella. Erottuvat maastossa selkeinä pyöreähköinä valleina. Lähempänä tietä oleva miilu huonommin säilynyt.

Poramäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hyväkuntoinen, halkaisijaltaan n. 15 m ja korkeudeltaan reilun metrin korkuinen hautaröykkiö, jonka keskellä laajahko kuopanne ja reunoilla kaksi kaivelukuoppaa. Noin metrin päässä röykkiön eteläreunasta pieni yksinkertainen, todennäköisesti moderni kivikehä.
Ilmeisesti sama röykkiö, josta Appelgren piirsi kuvan vuonna 1885 (piirros 98) ja esitti kuuluvaksi Toramäen röykkiöryhmään, joka sijaitsee 300 m luoteeseen. Samoin V. J. Kallion 1912 ottama valokuva 45 esittänee tätä rauniota.

Kairittu 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Esineistön ja sijainnin perusteella rautakautinen kalmistoalue.

Kairittu 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Esinelöytöjen ja sijainnin perusteella rautakautinen kalmistoalue.

Jyllinkankare 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kohde (Ilppari ILM29462).

Korsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki Varvsvikenin etelärannalla mereen laskevan kalliojyrkänteen luoteispuolella, Söderbyn ja Muddaisten kylien rajalla. Rajamerkki on merkitty
Maanmittaushallituksen uudistusarkisto karttaan ”A78:53/1-8 Muddais Isojako” (1777) nimellä ”Korsberget”. Rajamerkki näkyy myös kartassa ”A78a:5/1-5 Norrby; Isojako Norrbyn ja Söderbyn kylässä” (1779-1785), mutta sillä ei ole nimeä.
Kyseessä on metrin korkuinen ja 0,8 metriä leveä pystykivi. Kivessä ei ole havaittu merkintöjä.

Storskogen (1000050950) (Maarakenteet)
Historiallinen; Syvä ja pyöreä kuoppa Lemlahdensaarella, Lemlahden ja Gåsterbölen välisellä metsäalueella. Kuopan syvyys on noin 3 metriä ja halkaisija noin 4 metriä. Kuoppaa
reunustaa loivat vallit, joiden leveys on noin 1,4 metriä ja korkeus noin 30-50 cm. Kuoppa on hyvin symmetrinen ja vaikuttaa lähinnä ansakuopalta tai sudenkuopalta. Vanha Källvikin ja Gestenbölen kylien välinen tie on kulkenut kuopan ohi sen molemmin puolin. Tielinja näkyy Qvidjan isojakokartassa (A78:71/48-49 Qvidja) ja pitäjänkartalla.

Bäckviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lemlahdensaaren itäosassa Gästerbölessä Bäckvikenin länsirannalla avokalliolla ja
sen eteläpuolella sijaitsee ainakin viisi röykkiötä ja noin 50 metriä kiviaitaa, joka muodostaa noin 300 neliömetrin aidatun alueen etelärinteeseen. Rakenteet on koottu luonnonkivistä ja maata kivien välissä ei juurikaan ole. Röykkiöitä saattaa olla useampiakin, mutta alueella on tehty metsätöitä ja hakkuujäte saattaa peittää osan rakenteista. Lisäksi alueella oli ajettu metsäkoneella. Kohteessa ei havaittu nuoremmasta rakentamisesta kertovia löytöjä, kuten tiiliä.
Mäen etelärinteeseen on koottu luonnonkivistä ja luontaisesti paikalla sijaitsevien isompien kivien väliin kiviaita, jonka leveys on 1–2 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Kiviaidan eteläosa on leveämpi (noin 2 m) kuin pohjoinen. Erityisesti aidan itäosassa on suurehkoja luonnonkiviä. Kiviaitojen rajaama alue on kaakko – luode suuntainen (pituus n. 20–25 m) ja leveys (lounas – koillinen) noin 10–15 metriä, tosin kiviaita puuttuu luoteispäädystä. Aitauksen länsi (luoteis-) kulmassa ja eteläkulmassa vaikuttaisi olevan kulkuaukko.
Aitaus voisi liittyä maanviljelyyn tai karjanhoitoon ja röykkiöt rakennuksiin.

Långas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jyrkän kallion päällä kaksi kiviriviä, joiden pituudet noin 3,5 metriä. Kivirivit ovat noin 1,5 metrin etäisyydellä toisistaan. Ne ovat luoteis-kaakko -suuntaisia, eikä niiden lähietäisyydellä kallion päällä ole muita kiviä. Kivet ovat hyvin sammaloituneita. Kohteen sijaintitietoa korjattiin inventoinnissa vuonna 2023.

Kahasvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kallioalueelta kaksi dirhemiä (ILM25207).

Vaihelanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt mahdollinen vanhemman rautakauden kalmisto (ILM29386).

Himilänpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Isoniityntien ja ojan väliseltä peltokaistaleelta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä hopeakätköön viittaavia löytöjä (Ilppari ILM29545).

Haavisto 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkesta löytyi vuonna 2023 viikinkiaikainen miekan ponsi ja rautaveitsi (Ilppari ILM29160, 29163). Tarkastuksessa paikalta ei tehty kalmistoon viittaavia havaintoja, mutta mäen laella on mahdollisesti ohutta kulttuurikerrosta.

Haavisto 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Sauvonjoen etelärannalla olevan mäen laelta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä kaksi kupurasolkea (ILM29579, 29589).
Tarkastuksessa mäen laelta havaittiin polttokenttäkalmistoon viittaavaa nokimaakerrosta ja kiveystä sekä koekuopasta keramiikkaa ja palanutta luuta. Nokista maata esiintyy myös mäen rinteillä.

Haavisto 6 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sauvonjoen varrella olevasta metsäniemekkeestä löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä keihäänkärki ja miekan ponsi (Ilppari ILM29161, 29162). Tarkastuksessa paikalta havaittiin tummaa maata, mutta kohteen luonne ei toistaiseksi ole selvillä.

Myllykallio (1000051053) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä 2024 löytynyt kalmisto (Ilppari ILM29586, ILM29591).

Haavisto 7 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Jyrkästä mäenrinteestä on löytynyt keväällä 2024 metallinetsinnässä putkikirves (Ilppari ILM29590). Tarkastuksessa rinteestä havaittiin pesäkkeellisiä nokimaaesiintymiä. Kohteen luonne ei toistaiseksi selvillä.
100 metriä edellisestä etelään löytyi kesällä 2024 palanutta luuta, puukko ja viskari (ILM31225, 31227)

Pontelanmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mäeltä löytyi keväällä 2024 metallinetsinnän yhteydessä rautakauden tyypin saviastian paloja ja nokista maata (Ilppari ILM29723). Tarkastuksessa paikalta havaittiin hyvin tummaa, nokista kulttuurikerrosta, josta löytyi saviastian paloja. Paikoin kulttuurikerrosta peittää moderni nokinen täyttömaakerros, jonka seassa runsaasti tiiltä ja roskaa. Mäen kaakkoisosassa on vanhaa puutarhakasvillisuutta.
Kohteen luonteen varmentaminen edellyttää tarkempia tutkimuksia, mutta selvien kalmistohavaintojen puuttuessa kohde vaikuttaa asuinpaikalta.

Seppälä (1000051158) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta löytyi keväällä 2024 metallinetsinnässä C-tyypin kirves merovingiajan lopulta tai viikinkiajan alkupuolelta (Ilppari ILM29724). Löytöpaikka on merovingi-viikinkiajan rantaviivan tuntumassa. Esine löytyi syvältä tummasta hiekkamaasta, ja paikalla sijaitsee todennäköisesti kiinteä muinaisjäännös. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Nummilanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan n. 12 m hiilimiilun pohja. Tästä n. 6 m etelään toinen pienempi miilunpohja.

Karlstedtinsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan 15 m hiilimiilun pohja.

Asunto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Teollisuusalueen koilliskulmalla olevan kumpareen länsi- ja lounaisrinnettä. Lakialueella ja länsirinteellä paikoin avokalliota, muuten rinteet nurmettuneet. Lounaisrinteeltä löydettiin koekuopituksessa merkkejä mahdollisesta polttokenttäkalmistokiveyksestä. Polttokenttäkalmistosta ei ole selkeitä maanpäällisiä viitteitä. Rinteen lounaisreuna, joka on pääosin kalliota, on teollisuusalueen aidan sisäpuolella, muuten aitaamatonta, vapaata tonttia. Mäen toisella puolen on pientaloalue. Mäeltä on suora näköyhteys Piikkiönlahdelle.
Mäen lounaissivua louhittiin ja maata kuorittiin vuonna 2016 teollisuushallin rakentamisen yhteydessä, jolloin muinaisjäännöksen reunaosaa on tuhoutunut.

Kärmä 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Rekolantien ja Kärmäntien risteyksen koillispuolella olevaan peltoon koillisesta työntyvä niemeke, jonka länsiosassa matalalla kalliopaljastumalla lato. Pellon reunassa olevan ladon luoteispäädyn puolella kallion pinnassa 8 varmaa kuppia. Kuppeja lienee lisää ladon alle jatkuvassa kalliossa.
Vuonna 2023 kupit olivat sammaleen ja heinän peitossa.

Leskelä ja Kurkola (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on havaittu koekuopista rautakautista keramiikkaa, palanutta luuta ja palanuta savea sekä ohutta kulttuurikerrosta. Kohde on asuinpaikka tai kalmisto. Löytöalue osin avonaista, kalliopaljasteista nurmirinnettä, mäen kaakkoon viettävässä rinteessä. Mäen kaakkoissivulla on umpeenkasvava, suorakaiteenmuotoinen peltokuvio, jonka leveys noin 8-10 metriä. Kyseessä on mahdollisesti muinaispelto.
Mäellä on myös historiallisen ajan rakennuksenperustuksia, ja muun muassa vuoden 1783 isojakokarttaan paikalle on merkitty kellari.

Mattilanmaa (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Teollisuusalueen luoteispohjoispuolella olevan mäkialueen itäisen harjanteen etelärinnettä ja pohjoispuolista peltoa. Mäen laki avokalliota, etelärinteellä osin avointa nurmimaata ja osin harvaa puustoa. Mäen etelään viettävältä rinneterassilta todettiin vuonna 1983 ristiretkiaikaisen talon paikka ja sen etelä- ja itäpuolisesta rinteestä rautakautisia asutuskerrostumia. Osa asuinpaikasta tuhoutunut Kolamäentien reunaluiskaa tehtäessä.
Mäen lakialueen ja sen luoteispuolella peltoon rajoittuvan kumpareen välimaastossa uudemman ajan rakennusjäännöksiä. Mäen etelärinteen länsiosasta on havaittu historiallisen ajan kulttuurikerrosta. Lähempänä tietä on suurehko maakivi, jonka ympärille kasattu kiviröykkiö. Röykkiö on todennäköisemmin historialliselta ajalta.
Mäen pohjoisosassa on vanhaa umpeen kasvavaa peltoa, josta on vuonna 1995 löytynyt rautakautisia löytöjä (KM 29409: 1-3). Paikalla saattaa olla erillinen asuinpaikka-alue.

Muuraisi (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoalue Viukkalon kylätontin eteläpuolella. Viukkalonojaan laskeva rinne, josta on metallinetsinnässä löytynyt vuosina 2022-2023 pellosta pääasiassa myöhäisrautakautisia metalliesineitä. Peltoalueelta on havaittu myös sulanutta pronssia. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22051, ILM22053, ILM22120, ILM22219, ILM22220, ILM23752, ILM25378, ILM25354, ILM25403, ILM25404, ILM28900.
Löytöaineiston runsaudesta päätelleen alueella sijaitsee kiinteä muinaisjäännös, todennäköisesti asuinpaikka. Inventoinnissa vuonna 2023 peltoalueelta ei tehty tarkentavia löytö- tai muita havaintoja.

Etelävuori 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Etelävuoren lounaiskärjestä löytyi keväällä 2024 metallinetsinnän yhteydessä palanutta luuta laakakiven alta (Ilppari ILM29820). Paikalla on luultavasti hajonnut hautaröykkiö. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Puistomäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Laajan peltoalueen länsilaidalla olevan mäen korkeimmalla kohdalla pitkänomainen matalahko röykkiö 2, jonka kiviä osin siirrelty. Kivet ihmisen pään kokoisia. Tästä n. 35 m lounaseen rinteen terassin laidalla toinen matala röykkiö, jonka kivet täysin sammaloituneet ja johon kasattu myöhemmin joitakin uusia kiviä ja hieman rakennusjätettä.
Mäen alaosasta, noin 60 m etelään, löydetty rautakautinen veitsi.

Vuori-Perkiö (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsäniemekkeestä on tehty metallinetsinnässä kalmistoon viittaavia havaintoja. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM30116.

Hadvala Ylhäisi (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Keskiajalta periytyvän Hadvalan kylän Ylhäisin talo on sijainnut mäen etelärinteellä ainakin isojaon aikaan vuonna 1780. Vuoteen 1828 mennessä talo on siirtynyt länteen, ja vanha talonpaikka on autioitunut.
Ylhäisin tonttimaan tuntumassa on selkeästi rajautuva mutta muodoltaan epäsäännöllinen kivilatomus. Kivet halkaisijaltaan noin 50 cm luokkaa. Alueella kasvaa nuorta lehtimetsää, maasto on melko tasainen eikä ympäristö ole erityisen kivikkoinen. Alle 20 metrin päässä eteläkaakkoon alarinteessä on pieni lampi ja latomuksen länsipuolella kulkee mäen päälle nouseva polku.
Kivirakenne muistuttaa muodoltaan ja olemukseltaan ihmisen tekemää rakennetta, mahdollisesti matalaa rautakautista röykkiötä tai muuta kehälatomusta. Toisaalta se saattaa liittyä paikan historiallisen ajan asutukseen.

Hadvala Rekola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hadvala mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1377, ja suomalaisen oikeuden kylänä se on asutettu viimeistään 1200-luvulla. Kylän alueelta tunnetaan useita rautakautisia muinaisjäännöksiä.
Hadvalan kylän Rekolan talo oli keskiajalla tuomiokirkon Sielujen alttarin prebendatila, ja sen jälkeen kruunun palkkatila. Vuonna 1627 Rekola oli ratsutila. Vuonna 1791 se on jaettu kahdeksi taloksi, mutta on 1800- ja 1900-luvulla ollut ajoittain yhdessä omistuksessa. Toinen tila on sijainnut kylätien pohjois- ja toinen eteläpuolella. Pohjoispuolisen tilan alueella on havaittavissa rakennusten perustuksia (3-4 kpl) ja kiviaitaa.
Tila myytiin kunnalle vuonna 1968, ja siellä olleet rakennukset purettiin. Autioituneella tontilla saattaa olla säilyneenä vanhempia arkeologisia kerroksia ja rakenteita, joskaan ei ole varmaa, onko tontti sijainnut kyseisellä paikalla jo ennen isojakoa v. 1780.

Suuri rantatie 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rungon Koskenhaan muinaisjäännösalueen kohdalla, Rungon kievarista hieman itään, pieni pätkä Suurta rantatietä haarautuu nykyisen kadun linjasta hieman koilliseen. Tienpohja on vanhassa kunnossa, nurmettunut ja pois käytöstä. Sen pohjoissivulla on kivipylväitä. Idässä tie katkeaa, kun se on rikottu uudemman tielinjan myötä. Jäljellä on vain noin 30 metrin pituinen pätkä vanhaa tielinjaa. Tieosuus ei ole käytössä.

Tuorlan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanha myllynpaikka Tuorlan kartanon ja Hulkkion kylän rajalla myllyojassa, toiselta nimeltään Hulkkionjoki/-puro. Sen Suuri Rantatie kulkee tässä kohtaa puron yli Hulkkion siltaa pitkin. Vanha mylly mainintaan ainakin vuodelta 1626, jolloin se on ollut Tuorlan (Hulkkis-Tuorla) ja Hulkkion kylän yhteinen. Tuolloin mylly on ollut jalkamylly. Puromylly mainitaan myös 1700-luvulta. Kuninkaankartastoon (1700-l) on merkitty oja ja mahdollisesti rakennelmia tälle kohtaa. Isojakokartassa vuodelta 1814-1819 puron varrella on useampia rakennuksia, joista pienin jää nykyisen myllyn kohdalle. Sen pohjoispuolella on rakennus, jonka jäänteitä voi olla vielä jäljellä puron reunalla, mutta josta ei ole maan päällisiä merkkejä. Myllyn alajuoksun puolella olevat rakenteet ovat todennäköisesti tuhoutuneet nykyisen lammen ruoppauksen ja patoamisen myötä. Nykyinen myllyrakennus on vuodelta 1870 ja rakennettu oletettavasti vanhan myllyn paikalle. 1700-luvulla siinä on toiminut verkakankaan valmistukseen liittynyt tamppimylly. Uuden, nykyään paikalla olevan myllyn perustus on osin rakennettu slagitiilistä.
Nykyisen myllyn yläpuolella näkyy puron uomien muokkausta, kallioleikkauksia ja puron penkoilla on kivikeskittymiä, mahdollisia pato- ja/tai ruoppausjäänteitä. Myllyn jälkeen vesistö aukeaa pieneksi lammeksi, joka on kaivettu paikalleen joskus 1900-luvun jälkipuoliskolla. Kohde on rajattu purouoman reunojen läheisyyteen, missä silmin havaittavat merkit ovat näkyvissä, mutta on mahdollista, että myllyalueen kiinteät jäänteet jatkuvat vielä jonkin matkaa purouomasta itään.

Isovuori (1000051706) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Isovuoren laelle on merkitty rajamerkki Merttilän ja Kirkonkylän isojakokartalle numerolla 6. Rajamerkki on myös Ruskon ja entisen Maarian, nykyisen Turun rajalla. Paikkaa on selvennetty tekstillä ”Åhjenluolanmäki” (todennäköisesti viittaa nimeen Ohjaluoto). Paikalla havaittiin noin 1,1 metriä korkea pystykivi sekä neljä ns. viisarikiveä, joiden koko oli noin 0,5 m x 0,5 m x 0,5 m. Pystykiven länsipuolelle oli kaiverrettu numero 257. Kivirakenteen pohjoispuolella on jyrkkä kallioseinämä, jonka päällä on avokalliota.

Taatila 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt 15 cm syvyydestä väkäsellinen ruotokärki heittokeihäästä tai nuolesta ja palanutta luuta. Läheltä löytynyt veitsi laakakiven alta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30232, ILM30250.
Tarkastuksessa mäeltä paikannettiin pienialainen kalmisto.

Taatila 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta tehtiin metallinetsinnässä keväällä 2024 rautakautiseen kalmistoon viittaavia havaintoja. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30261.

Liivala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2024 myöhäisrautakautisia punnuksia (ILM30638).

Kujanpää (1000051808) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsäsaarekkeelta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä pronssinen kaularengas kivien alta (Ilppari ILM30355). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karvala 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Taajaman ympäröimän mäen koillisosasta löytyi kesällä 2024 metallinetsinnässä korun katkelma ja mahdollinen rautaveitsi (Ilppari ILM30646). Tarkastuksessa paikalta todettiin todennäköistä kalmistokiveystä ja nokimaata sekä rautakauden tyypin keramiikkaa.

Mäntsälä Skatte Rusthåll (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäntsälän tila sijaitsee kallioisen mäntyä ja kuusta kasvavan metsäsaarekkeen eteläkärjessä. Pellot ympäröivät tilan rakennuksia koillisesta luoteeseen. Sen eteläpuolella Paimionjokivartta myötäillen kulkee Hämeen Härkätie. Maaperä tilakeskuksen kohdalla on lähinnä karkeaa, kivistä soraa. Vanhojen rakennusten ympärillä peitteiset alueet ovat hyvinkin kiviset. Mäntsälä oli ratsutilana vuodesta 1603 lähtien.
1599 soditun, nuijasodan jälkiselvittelyihin kuuluneen ns. Marttilan taistelun keskeisen sotatantereen oletetaan sijainneen Mäntsälänkylän alueella Härkätien ja joen lähistöllä. Tapahtuman muistopatsas sijaitsee n. 130 m päärakennuksesta itään. 1779 isojakokartan mukaan kylätontti sijaitsi nykyisen päärakennuksen kohdalla. Maantien eteläpuolella on ollut torpan paikka.
Tilan vanhemman asuinrakennuksen alla on 1600-1700-luvulle ajoittuva tiiliholvattu luonnonkivistä muurattu hyväkuntoinen kellari. Kellariin johtava käytävä hieman nuorempi. Tilan päärakennuksesta n. 80 m koilliseen sekä n. 70 m etelään on pellon kyntökerroksesta kerätty historiallisen ajan esineistöä, kuten 1600-1700-luvun kolikoita, rautaesineen katkelmia, rautakuonaa, lyijykuula ja lasitettua keramiikkaa.

Kuila (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kärkniemenlahden pohjoislaidalla olevalta mäeltä löytyi keväällä 2024 metallinetsinnässä panssarinuolenkärki, pronssipeltiä ja hevosenkenkiä ja -kengännauloja (Ilppari ILM29977), sekä mahdollista vallimaista kivirakennetta. Mäen rinteet ovat jyrkät, mutta varsinaisia jyrkänteitä on ainoastaan länsilaidalla.
Kesällä 2024 tehdyn tarkastuksen perusteella selkeimmät kivivallin jäänteet ovat mäen etelä- ja länsilaidoilla. Runsas kasvillisuus haittasi rakennehavaintojen tekoa. Mäen itäpuolella on selkeäpiirteinen röykkiö, ehkä jonkin rakennuksen kiukaanjäännös. Kaakkoisrinteeltä, mahdollisen vallirakenteen sisäpuolelta löytyi runsaasti rautakuonaa terassimaiselta alueelta.

Peuranpuisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee omakotitaloalueen leikkipuiston lounaisreunassa. Reilun kahden metrin korkuisen sileäpintaisen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdella kaksi selkeää pyöreää kuppia rinnakkain. Kuppien halkaisija n. 5 cm. Näistä n. 15 cm päässä hieman pienempi yksittäinen kuppi.

Saloluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saloluoto -saaren pohjoisrannalla Rymättylän kirkolta vajaat 5 km länsilounaaseen, Salonlahden länsiosassa.
Puurunkoinen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä.
Barlius-ryhmä havaitsi hylyn viistokaikuluotauksessa 2024. Hylky makaa kölillään kalliorinteessä noin kolmen metrin syvyydessä. Hylyn rakenteet eivät nouse juurikaan pohjasta. Paikalliset asukkaat kertoivat Barlius-ryhmälle, että alusta on aikoinaan käytetty saaristossa maidon kuljetukseen.

Koorla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeelta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2024 kalmistoon viittaavia löytöjä (Ilppari ILM30844, 30856). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Takahaka 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsän luoteisrinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä pinsetit, mahdollinen miekan huotran osa, rautaesine ja palanutta luuta (Ilppari ILM30884, 30990). Lisäksi paikalta on havaittu palanutta maata ja kiviä, sekä mahdollinen kivirakenne. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kylärynkö (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäeltä on löytynyt metallinetsinnässä muinaisjäännökseen viittaavia metalliesineitä (Ilppari ILM30914, 30916). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Niittyvainio 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Lohkareisista kivistä koottu täysin sammaloitunut röykkiö kallioisen peltosaarekkeen etelälaidalla. Reilu 10 m itä-kaakkoon samanlainen röykkiörakenne. Käyttötarkoituksen ja iän selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia. Kilometrin säteellä erittäin runsaasti pronssikautisia hautaröykkiökohteita.

Kerkolannummi 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Mäntykankaalla hiekkasärkän kärjen länsireunassa viisi soikeahkoa matalaa kuoppaa rivissä noin viiden metrin etäisyydellä toisistaan. Sijaintinsa puolesta voisivat olla pyyntikuoppia, mutta kuopparivistön käyttötarkoituksen ja iän selvittäminen vaatii tarkempia kajoavia tutkimuksia.
Särkän päässä on muutamia matalia vallillisia painanteita, joista vaikea arvioida, ovatko olleet samankaltaisia soikeita kuoppia. Paikalla vaikuttaa olevan myöhäisempiä kaivelujälkiä sekä suurehko mäyrän luolasto.

Kerkolannummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan jäänne mäntykankaalla hiekkasärkän päällä. Halkaisijaltaan noin 10 m ja syvyydeltään hieman yli metrin, ulkokehän valli erottuu selvästi, mahdollinen rännin paikka eteläreunalla. Maa-aines paikalla hienoa hiekkaa. Särkän lähiympäristö ojitettua suomaata ja peltoaukeita.

Kavila (1000052214) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä tehtiin kesällä 2024 metallinetsinnässä kalmistoon viittaavia havaintoja (Ilppari ILM31138).

Korvenpää (1000052215) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäen rinteestä löytyi metallinetsinnässä tulusrautariipus, osmansolmuriipus ja keihäänkärki sekä nokista maata (Ilppari ILM31118, 31121, ILM31124). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sjölaxgård 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut isojaon aikainen kyläntontti.
Geometrisk Afmätning Declineation öfwer Siölar Gammelgård i Åbo Lähn, Halliko Härad och Kimmito Sochn Delagin, med alle och under Notable Till Hvaries Qualitet et Quantitetet Observerade Anhörigheeter. Författad Anno 1692 af Johan Wetterwijk.

Sjölaxgård 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti.
Geometrisk Afmätning Declineation öfwer Siölar Gammelgård i Åbo Lähn, Halliko Härad och Kimmito Sochn Delagin, med alle och under Notable Till Hvaries Qualitet et Quantitetet Observerade Anhörigheeter. Författad Anno 1692 af Johan Wetterwijk.

Sjölaxgård 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti.
Geometrisk Afmätning Declineation öfwer Siölar Gammelgård i Åbo Lähn, Halliko Härad och Kimmito Sochn Delagin, med alle och under Notable Till Hvaries Qualitet et Quantitetet Observerade Anhörigheeter. Författad Anno 1692 af Johan Wetterwijk.

Uusitupa (1000052261) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi kesällä 2024 metallinetsinnässä kalmistoon viittaavia metalliesineitä sekä runsaasti palanutta luuta (Ilppari ILM31222, 31223, 31224). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Naskarla 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä paikalta on löytynyt keihäänkärki (Ilppari ILM30616). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Raitniemi 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Raitniemen keskiaikaisen talonpaikan pohjoispuolella olevalta peltosaarekkeelta löytyi metallinetsinnässä pyöreä kupurasolki, pronssispiraalia ja tekstiiliä (Ilppari ILM31272).

Mondola rajapyykki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1773 Mondolan kylän karttaan rajapyykki numero 2. Rajamerkki on
Verkstrandin yksinäistalon ja Mondolan kylän rajalla.
Pinta-alaltaan n. 2 x 8,8 m kokoinen ja n. 0,20 m korkea kivistä ladottu rajapyykki. Rakenteen
kivet halkaisijaltaan 40-60 cm, päältään sammaloituneita. Rakenne vaikuttaa hajonneelta.
Arviolta 3 m päässä rakenteesta länteen laakakivi kaatuneena, saattaa olla peräisin
rajapyykistä.

Lehunnokka rajapyykki 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Seppämäen vuoden 1787 isojakokartassa numerolla 6 merkitty rajamerkki. Kyseessä on
Seppämäen ja Aisbölen kylien välisen rajan rajamerkki, joka on sijainnut aikanaan pienessä
niemessä.
Pinta-alaltaan n. 1 x 0,85 m kokoinen ja n. 0,5 m korkea kivistä ladottu rajapyykki. Rakenteessa on neljä isompaa kiveä, jotka halkaisijaltaan 40–60 cm, päältään osin sammalen ja jäkälän peitossa.

Santaveräjä (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kalliotasanteen laella on matalaa kallioseinämää vasten, sen koillispuolella, halkaisijaltaan noin 5 metriä leveä, puoliympyrän muotoinen kivilatomus, jonka kylmämuuratut seinät ovat romahtaneet. Seinälinjat jatkuvat osin kallioseinämän lounaispuolelle. Rakenteen lounaisseinästä on jäljellä vain muutamia yksittäisiä kiviä. Kivet ovat noin 50-100 cm kokoisia.

Haukkavuori (1000052503) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioalueella, loivasti koilliseen viettävässä kohdassa on 15-80 cm kokoisista pyöreistä kivistä koostuva muinaisrantakivikko, joka on laajuudeltaan noin 10 x 16 metriä. Kivikon länsiosassa on halkaisijaltaan 1,5 metriä ja syvyydeltään puolisen metriä oleva kuoppa, ja kivikon itäosassa useita epämääräisempiä kaivelun merkkejä. Kiviä on kuoppia kaivettaessa nostettu kallion päälle. Kuoppien ikä tai tarkoitus ei ole tiedossa, mutta jäkälä- ja sammalpeitteestä päätellen ne eivät ole kovinkaan tuoreita.
Noin 5 metriä kivikosta etelään on kalliopainanteessa toinen noin 3,5 x 6 metrin kokoinen kivikko, joka sekin vaikuttaa luontaiselta.

Kallioniemi (1000052507) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäeltä löytyi metallinetsinnässä palanutta luuta, rautaveitsi ja keihäänkärki sekä kivirakennetta (Ilppari ILM31539).

Avomeri Parainen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Paraisten vesialueen itäosassa positiossa 59:40,0875 22:03,2908 noin 40 metrin syvyydessä kovalla savipohjalla.
Puurunkoisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 40 metriä ja leveys noin 10 metriä. Hylky on pohjassa "kaivautunut kuoppaan". Hylky on vankkarakenteinen. Kansipalkkien polviot ja palkkien tapitukset ovat metallia. Alus on ollut todennäköisesti puutavaralastissa, sillä ruuman pohjalla on näkyvissä piirulastin jäämiä. Hylyn kansipalkisto on irronnut ja kyljet ovat kaatuneet sivuille. Takilaa tai takilan osia ei ole havaittavissa. Aluksessa on ollut peräpeili. Hylky on revennyt auki keulasta.
Alus vaikuttaa olevan pelastettu, sillä kansivarustus ja suurin osa lastista puuttuu, tai vaihtoehtoisesti alus on ollut proomukäytössä. Hylyn sisällä on tyhjä ankkuripeli. Keulan luona pohjalla makaavasta keulasteevin palasta lähtee ankkuriketju, joka on katkennut lyhyeksi. Loppuosa ankkuriketjusta on joko katkennut tai hautautunut savipohjaan. Hylyn ajoitusta ei tunneta. Se saattaa olla peräisin 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alusta.
Hylky havaittiin Liikenneviraston merenpohjankartoituksissa 2010. Barlius-ryhmä teki yhteistyössä Saaristomeren sukeltajien kanssa tarkastussukelluksen kohteelle 8.6.2024.

Iso Pärhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iso Pärhe/Perhä halft Rusthåll Skatte 2/3 Mantal 2 öre 21½ kpl skatt innehafves af Bonden Anders Christiansson.
GEOMETRISK CHARTA Öfver KORFVIS Bys Ägor Uti BIÖRNEBORGS LÄHN ÖFRE SATAGUNDA HÄRAD Nedredel Och LOIMIJOKI SOCKEN: Till Storskifte Afmätte Ar 1779 af D.W. Wirzenius och andehl genom Georg. Magn. Granbohm.

Mellillä Kyröläinen rusthåll (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontti (hälften af Kyröläinen rusthåll).

Lautkankare 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäeltä on löytynyt metallinetsinnässä nokisesta maasta palanutta luuta ja rautaveitsi (Ilppari ILM31231).

Salvela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salvelan kartano on siirtynyt nykyiselle paikalleen 1700-luvun jälkipuolella, ja tätä ennen paikalla on ollut kestikievari, torppa ja tuulimylly. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1919, vuotta aikaisemmin palaneen päärakennuksen tilalle. Vuonna 2005 päärakennuksen terassin alta havaittiin muurattua perustusta, joka liittyy vanhempaan rakennusvaiheeseen. Kartanorakennus on toiminut kirjastona, kunnantalona ja yksityisenä päiväkotina.
Päärakennuksen lounaispuolelta on maalämpökaivannosta havaittu rautakautisia löytöjä, ja modernien täyttökerrosten alla on paikoin säilynyt rautakautista kalmisto- tai asuinpaikkakerrosta. Kohteen rajausta tarkennettiin inventoinnissa vuonna 2024.

Norrskogen 2 (1000053185) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Halkaisijaltaan noin 10 m hautaröykkiö ulkoilureitin varrella. Ulkokehällä muutamia isompia luonnonkivilohkareita, muuten ilmiasultaan tyypillinen saariston hautaröykkiö. Keskellä laajahko kraaterimainen kaivelukuoppa.

Förby Farfarintie (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Noin 140 x 15 m kokoinen, matalahko louhos luonnonsuojelualueella. Louhoksen pohja kasvillisuuden ja sammaleen peitossa.

Köysimäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki, jonka pystykiveen on kaiverrettu "1780 CgA". Pyykin ympärillä on kivilatomus. Rajamerkki on Liedon ja Paimion sekä ilmeisesti myös vanhan Piikkiön pitäjän rajalla.

Sauvala 2 (1000053194) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viukkalanojan lounaislaidalla, Sauvalan kylämäen kaakkoispuolella pellolla on rautakautinen muinaisjäännös. Kohteen tarkat rajat eivät ole tiedossa.

Metsenkallionmäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Sammaloitunut, kivien varaan vaakatasoon nostettu n. 2 x 5 m kokoinen n. 20 cm paksu laakakivi kalliopohjalla.

Södern (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muodoltaan lähes säännöllisen pyöreä hiilimiilu sijaitsee Södern-nimisen peltoalueen eteläpuolella, noin 70 metriä pellon rajalta. Se on melko tasaisessa, loivasti kohti lounasta viettävässä, mäntyä kasvavassa metsämaastossa soistuneen alueen reunalla.
Miilun halkaisija on 16 metriä ja reunojen korkeus noin 70–80 cm ympäröivästä maan pinnasta mitattuna. Hiilimiilun keskiosa on halkaisijaltaan noin 6 m alueelta painunut kuopalle, jonka syvyys on noin 40 cm. Miilun länsireunan päältä on ajettu metsätyökoneella.

Finnishagen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Finnishagen-nimisen pellon itäreunasta noin 150 metriä itään, pellolle johtavan metsätien
kaakkoispuolella on säännöllisen pyöreä hiilimiilu, jonka halkaisija on noin 16 metriä. Reunojen korkeus ympäröivästä maan pinnasta mitattuna on 62 cm ja reunat loivenevat länteen. Hiilimiilu on keskeltä hieman kuopallaan. Se sijaitsee vanhalla hakkuuaukealla, jossa kasvaa nuoria puita. Ympäröivä metsä on hakattu ja hiilimiilun keskeltä on ajettu metsätyökoneella itä-länsi -suuntaisesti.

Räfsten (Kivirakenteet)
Historiallinen; Bakängen-nimisen peltoalueen reunasta noin 50 metriä länteen on rajamerkki, joka koostuu keskikivestä, kolmesta viisarikivestä ja kivistä kasatusta jalustasta. Keskikivi on kolmiomainen ja sen pohjoispuolelle on kaiverrettu numero 141. Sen korkeus on 64 cm, leveys 60 cm ja pituus 37 cm.
Rajamerkki sijaitsee kallion päällä nuorten mäntyjen ympäröimänä. Se on merkitty usean kylän (Påvalsby, Smedsböle ja Bjensby) väliseksi rajapisteeksi jo vuoden 1707 kartassa.

Bjensböle Västergård (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on muodoltaan säännöllisen pyöreä. Rakenteen halkaisija on 16 metriä ja sen reunojen korkeus on noin 40–60 cm ympäröivästä maan pinnasta mitattuna. Hiilimiilun keskellä on selvästi erottuva painauma, syvyydeltään noin 40 cm ja halkaisijaltaan 8 metriä. Kohde sijaitsee tiheässä kuusimetsässä. Lännestä hiilimiiluun kulkee noin 10 metriä pitkä polkumainen rakenne.

Lyckebo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee sähkönsiirtolinjojen itäpuolella, hyvin tasaisessa sekapuustoa kasvavassa metsässä. Rakennetta on haastava havaita maastossa. Miilu on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 19 metriä ja korkeudeltaan noin 40 cm ympäröivästä maan pinnasta mitattuna. Rakenteen keskelle tehdyn kairauksen perusteella hiiltä ja hiiltynyttä maata on lähes 40 cm paksuudelta.

Gåvebo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on helposti havaittavissa maastossa loivasti etelään viettävässä metsärinteessä. Se on muodoltaan säännöllisen pyöreä ja halkaisijaltaan noin 18 metriä; reunojen korkeus maan pinnasta mitattuna noin 60 cm. Hiilimiilu on keskeltä hieman painunut kuopalle. Sen eteläpuolella on hakkuuaukea, pohjoispuolella mäntymetsä ja heti rakenteen itäpuolella kulkee metsätyökoneen ura.

Rödkärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Dragsfjärdintiestä Lyckebon talon kohdalta noin 600 m itään metsässä sijaitsee kolmen kylän (Påvalsby, Smedsböle ja Mattkärr) välinen rajapiste. Raja esiintyy nimettynä vuoden 1707 Påvalsbyn maakirjakartassa muodossa Röökiärs Steenråå ja Smedsbölen vuoden 1788 isojakokartassa muodossa Rödkärrs råen.
Rajamerkki sijaitsee sammaloituneella kalliopohjalla ja se koostuu pitkänomaisesta keskikivestä, kolmesta kookkaammasta kivestä ja kivistä kasatusta jalustasta. Keskikivi oli leveydeltään 31 cm, pituudeltaan 29 cm ja korkeudeltaan 132 cm. Keskikiven eteläpuolelle on hakattu numero 110. Muiden kivien leveys vaihtelee 17–33 cm, pituus 19–39 cm ja korkeus 74–97 cm välillä. Kivistä kasattu jalusta on leveydeltään 223 cm, pituudeltaan 210 cm ja korkeudeltaan 36 cm.
Kohde on nykyisin käytössä olevalla rajapisteellä.

Kalkärret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kahden peltoalueen välissä olevalla harjanteella Kalkärretin pohjoispuolella. Sekametsää kasvava harjanne on lounais-koillissuuntainen ja sen läpi kulkee metsätie.
Kohde on heti tieuran vieressä ja mäen pohjoisrinteessä. Se koostuu kahden rakennuksen todennäköisistä kivijaloista, epämääräisistä kiveyksistä sekä tasoitetusta alueesta. Rakennusten perustukset ovat neliskulmaisia. Molempien leveys oli noin 5 x 8 m. Perustukset on tehty luonnonkivistä. Rakennuksen kivijalat ovat noin 15 m etäisyydellä toisistaan.

Kotiranta (1000053375) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on vuonna 2024 metallinetsinnässä löytynyt runsaasti myöhäisrautakautista esineistöä (Ilppari ILM31560, 31888, ILM32601). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, mutta sijainti ja topografia viittaavat vahvasti rautakautiseen asuinpaikkaan.

Rantala (1000053377) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on vuonna 2024 löytynyt metallinetsinnässä kaksi pientä tasavartista solkea ja rautainen terä (Ilppari ILM32576, 32603, 32605). Saareke on ollut merovingiajalla noin 50 x 100 m kokoinen saari, joka on ollut muutaman kymmenen metrin levyisen salmen erottama mantereesta.

Malmkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Entisen Kiskon pitäjän ja kunnan Kirkonkylän ja Ylötkylän rajalla oleva rajapiste, joka on merkitty ja nimetty jo ainakin isojakokartoissa 1700-luvun lopulla.
Kohde on peltojen keskellä olevassa viljelemättömässä saarekkeessa, joka erottuu ympäristöstään matalana kumpareena. Paikalta havaittu jonoon asetettuja noin puolen metrin läpimittaisia luonnonkiviä. Neljä kiveä muodostelman keskellä ovat jonkin verran korkeampia ja selvästi tarkoituksella pystyyn asetettuja. Korkein on muodostelman keskellä. Sen itäkaakkoispuolella, sinne lähtevän rajalinjan suunnassa noin metrin päässä on yksi korkeampi kivi. Luoteessa on korkeimman kiven vieressä rinnakkain kaksi korkeampaa kiveä, jotka on ehkä asetettu siten, että luoteeseen lähtevä rajalinja kulkee niiden välistä. Kummankin rajan suunnassa on jonossa pari matalampaa kiveä muutaman metrin matkalla keskustasta ulospäin ja korkeiden kivien ympärillä joitakin kiviä niitä tukemassa.

Ali-Patainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Patainen on ruotsalaisen oikeuden kylä, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1346. Ali-Pataisten vuoden 1776 isojakokarttaan on merkitty kolme taloa etelä-pohjoissuuntaisen mäen eteläpäähän. Tämä kylänpaikka on autioitunut 1900-lukuun mennessä, ja paikka on osin tuhoutunut hiekanotossa. Paikalta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä historiallisen ajan asutukseen liittyviä löytöjä ja mahdollisia asuinpaikkarakenteita (Ilppari ILM32798), sekä merovingiaikainen tasavarsisolki (ILM32714).

Suomies hemman (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut isojaon aikainen kylätontti.
Charta öfver Kårla och Achtila byars ägor belägne i Kisko soku, Haliko närad och Åbo höfdingedöme, författad åren 1779 af Björkbom.

Heikka RNo4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut isojaon aikainen kylätontti.
Charta öfver Kårla och Achtila byars ägor belägne i Kisko soku, Haliko närad och Åbo höfdingedöme, författad åren 1779 af Björkbom.

Linturahka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Koski TL:n keskustasta noin 6 km pohjoiseen, Ympyrkämäenrahkan ja Linturahkan välisellä kankaalla, noin 70 metsäautotiestä länteen. Hiilimiilu on kapean hiekkaharjanteen länsipäässä, alue kasvaa 10–15-vuotiasta mäntytaimikkoa, miilun päällä kasvaa hieman lehtipuita, pääasiassa koivuja. Kyseessä on pienehkön pystymiilun jäännös,
se on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja erottuu maastossa alle puoli metriä korkeana kohoumana. Maaperässä on selvä 20–30 cm hiilikerros.

Ruonkorva (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pellon reunasta on löytynyt metallietsinnässä rautaniittejä (Ilppari ILM32716). Paikalla saattaa olla rautakautinen hautaus, mutta kohteen luonteen ja laajuuden selvittäminen vaatii tarkentavia tutkimuksia.

Pataoja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kaakkoon, kohti Pataojaa laskevalla rinteellä. Paikka on luoteessa olevan mäen kaakkoiskärkeä, joka muodostaa kaakkoon työntyvän niemekkeen. Niemekkeen poikki lounaasta koilliseen kulkee Venhekorven pellolle vievä tilustie. Tien kaakkoispuolella oli inventoinnin aikaan laaja, äskettäin laikutettu hakkuualue, jossa havaintomahdollisuudet olivat hyvät. Laikutusjäljistä kerättiin kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä alueelta, jonka pituus tien suunnassa on noin 50 m ja joka ulottuu enimmillään noin 20 m tiestä kaakkoon.

Pataoja 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivasti kaakkoon, kohti Pataojaa laskevalla rinteellä. Paikalla on ympäröivästä rinteestä hieman kohoava kumpare. Sen poikki lounaasta koilliseen kulkee Venhekorven pellolle vievä tilustie. Tien luoteispuolella metsässä on ympäristöstään matalana kumpareena erottuva hiilimiilu. Kairausten perusteella sen läpimitta on noin 12 m ja kumpareen korkeus enimmillään noin puoli metriä. Miilun keskellä, kumpareen korkeimmalla kohdalla kairauksessa todettiin 65–70 cm hyvin hiilipitoista hiekkamaata. Reunoilla hiilipitoista maata oli noin 20–30 cm ja alla puhdasta hiekkaa.
Miilun ympärillä ei ole peitemaan ottokuoppia. Lisäksi maan pinnan muotoon on vaikuttanut se, että miilun luoteispuoliskon yli on joskus ajettu metsätyökoneella. Hiilimiilun korkeimmalla kohdalla on pieni kuoppa (halkaisija 2–3 m, syvyys
30–40 cm), jonka pohjalla on irtokiviä. Kuoppa ja kivet ovat selvästi miilun käyttöaikaa myöhempiä.

Pataoja 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajalla alueella hyvin loivasti etelään, kohti Pataojaa laskevalla rinteellä. Paikalla on ympäröivästä rinteestä hieman kohoava kumpare. Aivan kohteen vieressä lännessä virtaa matalassa notkelmassa puro etelään. Alueella kasvaa vanhaa kuusimetsää. Venhekorven pellolle vievä tilustie on noin 40 m päässä etelässä.
Paikalla näkyy rinnevarjosteessa pyöreä, teräväreunainen, mutta tasalakinen kumpare, jonka läpimitta on noin 20 m. Paikkaa tarkastettaessa todettiin, että kumpareen laella oli kaatuneen kuusen juurakko, jossa oli hiilipitoista hiekkamaata ja suuria hiilen paloja. Kairauksessa kumpareen keskellä todettiin 60 cm hiilimaata, reunoilla jonkin verran vähemmän. Paksu hiilimaakerros rajoittui kumpareelle, ympäristössä kangasmaalla hiiltä oli vain vähä, pieninä muruina ja aivan pinnassa. Kyseessä on ehjä hiilimiilu.

Yli-Poro (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Yli-Poron päärakennuksen länsipuolella olevan pellon eteläreunalla, Yli-Poron ja Peuran maiden rajalla, Yli-Poron puolella on pieni kivikkoinen peltosaareke. Saarekkeen länsipäässä on matala uhrikivi, jossa on kolme kuoppaa. Talon pihamaalta on koekaivauksissa löytynyt sekoittuneena eri-ikäisiä asuinpaikkalöytöjä, myös rautakautisia (keramiikkaa, kuonaa).
Kuppikiveä ympäröivältä pellolta on vuonna 2022 ilmoitettu muutamia myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä.

Viperi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion etelärinteessä sijaitseva kahdella pienemmällä kivellä tuettu pystykivi. Viperin tiluksien vuoden 1779 jakokartan mukaan rajamerkin kohdalla on kulkenut "Alalemon yksinäisen" ja Lemon kylän välinen raja. Kivi on halkaisijaltaan noin 90 cm.

Grevilä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Niemekkeen länteen työntyvässä kärjessä sijaitsevat 3,5 metriä pitkä kivijono ja sen vieressä pienehkö, soikea tai suorakulmaisen muotoinen röykkiö, jonka halkaisija on noin 3,5 metriä. Kivet ovat noin päänkokoisia ja luonnollisen pyöreitä. Lähistöllä on merkkejä louhinnasta.
Kohteen ajoitus ja luonne ei ole selvillä. Rakenteet saattavat liittyä ainakin vuodesta 1697 lähtien paikalla kulkeneeseen Alalemon ja Vaarniemen tilojen rajaan, mutta rakenteiden esihistoriallisuuttakaan ei voida poissulkea. Asian selvittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia.

Kuokkamaa 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioisen mäen itärinteessä, pienellä kalliontasanteella sijaitsee kaakkois-luoteissuuntainen, yksikerroksinen kiveys, jonka kaakkoispäädyssä on muita suurempi, teräväkärkinen pystykivi. Röykkiö on kooltaan 2,5 m x 1,6 m. Kivien halkaisija on noin 20 cm. Tasanne on luoteispuolelta suurten kivien ympäröimä. Röykkiöstä lounaaseen on toinen, epämääräisen muotoinen kiveys, ja sen yhteydessä muutamia suurehkoja kiviä, jotka vaikuttavat kuuluvan johonkin rakenteeseen.
Rakenteensa puolesta röykkiön on arveltu voivan ajoittua rautakaudelle. Kohteen ajoituksen ja luonteen selvittäminen vaatii kuitenkin tarkempia tutkimuksia.

Pitkämäki (1000054121) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolmen hautaröykkiön jäänteet Pitkämäen keskiosassa. Läntisin röykkiö levinnyt laajalle alueelle yksinkertaiseksi kiveykseksi jossa muutamia kaivelukuoppia. Tästä 15 m koilliseen noin 3 x 5 m kokoinen kiveys, jonka keskellä pieni arkkurakenne. Kolmas vaatimaton kiveys, jonka päältä kulkee polku sijaitsee n. 10 m etelään.

Vuotkulla 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä väkipuukko nokisesta maasta (Ilppari ILM33154). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hamnholmen (1000054436) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Dragsfjärdissä Purunpään edustan saarella. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1700-luvulla ja 1835-1839. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1736.
Kohde sijaitsee Söderfladanin pohjoisrannalla, hieman luoteen puolella. Paikalla on noin 7,5 x 4 m laajuinen ala, josta on louhittu rautamalmia. Pitempi sivu on pohjois-eteläsuuntainen. Kaivannon näkyvillä oleva syvyys on arviolta 2 m, pohjalla on vettä eikä koko syvyys selvinnyt. Seinämät ovat pääosin lähes pystysuoraan louhittu. Kaivannon etelä- ja lounaispuolella on jonkin verran sivukivikasoja, jotka ovat todennäköisesti kaivannosta peräisin.

Judasholm (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Rautakaivos. Löydetty 1736 ja ollut toiminnassa 1756 ja 1835–1839.
Kohde sijaitsee Judasholmin läntisimmän kallioisen kohouman itäpuolella tasaisessa kohdassa. Paikalla on mäntyä kasvavaa kuivahkoa kangasta. Kaivokseen viittaava paikka on puuton, hieman suorakaiteen muotoinen alue, jossa varvuton ja heinäinen kohta erottuu muuten varpuja kasvavasta alueesta. Kaivoskuilu on puuttomuuden ja ympäristöstä eroavan kasvillisuuden perusteella ollut noin 6 x 4 metrin laajuinen.

Yxskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Yxskärenin itäpäässä, noin 100 metriä itäisimmästä kohdasta länteen. Paikalla on kooltaan noin 1,3 x 1,7 metrin laajuinen kiviröykkiö/ kiviladelma, jossa on myös joitain punertavia tiilen kappaleita. Korkeus on 20–30 cm. Osa laattamaisista kivistä on luoteisnurkassa ladottu päällekkäin (2 kpl). Hieman itäänpäin tästä on myös yksittäinen kivi, joka on saattanut kuulua rakennuksen kivijalkaan tai levinnyt tulisijasta siihen. Mahdollinen karjamajan jäännös.

Kairittu 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on metallinetsinnässä elokuussa 2024 löytynyt 15 cm syvyydestä merovingiajan lyhytlehtinen ruotokeihäänkärki, veitsi ja palanutta luuta. Löytäjän mukaan paikalla on kiveystä. Ilppari ILM32599. Mahdollinen röykkiön pohja havaittu myös koordinaatissa p 6757003 i 209141 (Ilppari ILM31536).
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Kraatarinniitunnotko (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 160 m pitkän ja 25 m leveän, ympäristöstään 1,5–2 m kohoavan, kalliomuodostuman eteläpäässä. Kalliopohjalle kasattu kiviröykkiö, jonka laajuus on 4 x 3 m ja suurin korkeus 0,4 m. Rakenteen reunat ovat epämääräiset ja sitä on selvästi pengottu ja purettu. Kiviaines on osin pyöristynyttä, osin särmikästä. Kivien halkaisija on 10–60 cm. Röykkiö on vahvasti jäkälöitynyt ja sammaloitunut. Röykkiön keskellä on painauma, jonka laajuus on 50 x 70 cm ja syvyys 25 cm. Sen reunalla on kaksi kiveä toisiinsa nähden suorassa kulmassa. Kyseessä näyttäisi olevan tarkoituksella laadittu päältä avoin laatikkomainen rakenne. Sen alla todettiin hieman mineraalimaata jonka täytynee olla paikalle tarkoituksella tuotua. Hiiltä tai palaneita luita ei ollut havaittavissa.

Krekilänkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyyntikuopparyhmä Krekilänkankaalla, Oripään kunnanrajasta koilliseen n. 250-550 m. Maasto on hiekkaista harjua, joka pääosin viettää loivasti pohjoiseen-koillisen. Kuopanteet ovat kolmessa ryhmässä siten, että suuremmat itäisemmät ryhmät ovat jonomaisesti samalla ympäristöstään heikosti kohoavalla harjanteella, metsätien molemmin puolin. Muutama on epämääräisenä mahdollisesti hiekanoton osittain tuhoama. Yksi on selvästi puolittain metsätien tuhoama. Nämä kaksi ryhmää sijoittuvat vajaan 300 m matkalle. Kaksi kuoppaa on erillään, n. 130 m lännempänä, metsätien eteläpuolella. Kuopat ovat 2-3 m halkaisijaltaan ja 0,5-0,7 m syviä. Yksi kuoppa on n. 2 m syvä.

Nurmisto (1000055423) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen ympäröimän metsäsaarekkeen itäreunalla, tasamaalla. Paikalla on pohjakaavaltaan hieman epämääräinen noin 2 x 1 metrin laajuinen maantasainen kiveys. Se koostuu sekä pyöristyneistä että särmikkäistä kivistä, joiden halkaisija on 10–30 cm. Kiveyksen keskellä on kahteen osaan lohjennut litteä pystykivi, jonka osien koot ovat 50 x 10 x 30 ja 50 x 10 x 20 cm. Isomman osan luoteissivulle on hakattu numero 199. Aiemmin Loimaaseen kuuluneen Ypäjänkylän
isojakokartassa paikalla on Onkijoen ja Ypäjän kylien välisen rajan kulma.

Kirkkojärvi Myllyoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyyn liittyviä rakenteita (kiveyksiä ja rakennusten perustoja) Myllojan uomassa sekä uoman penkalla. Kohteen laajuus selvitettävä maastossa.

Pajamäki (1000055545) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäeltä on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2025 linturiipus ja rautaniittejä nokisesta maasta (Ilppari ILM33974).

Iso-Kummala 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Puretun talon pihasta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia ja historiallisen ajan metalliesineitä, palanutta savea ja sulanutta pronssia (Ilppari ILM33946, ILM34004, ILM34303). Maaperä on ilmoitusten mukaan suurelta osin muokattua ja sekoittunutta.

Norrlångvikin kylätie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrlångvikin kylästä Vretan kautta Kemiön kirkonkylään kulkenut historiallinen tielinja, joka esiintyy jo ensimmäisissä aluetta kuvaavissa kartoissa ja on kartta-aineistojen perusteella jäänyt pois käytöstä 1900-luvun alussa. Tien tarkka ikä ei
ole tarkemmin selvillä, mutta todennäköisesti kyse on jo keskiaikaisesta linjasta. Osa vanhasta tielinjasta on yhä käytössä metsätien pohjana, osa tiestä on täysin metsittynyt ja osa on raivattu pelloksi.
Vanhasta kylätiestä on säilynyt maastossa osia, kuten kiveystä sekä kookkaista kivistä tehty siltarakenne. Sillan kansi on tehty useammasta vierekkäin pituussuuntaan eli tielinjan suuntaisesti asetetusta pitkänomaisesta, noin 1,5 m pitkästä, 50–70 cm leveästä ja 20–30 cm paksusta kivipaadesta noin 2,5 m metrin leveydelle. Kivipaadet on asetettu kookkaiden reunakivien varaan, joiden väliin veden kulkua varten jää noin 20–40 cm oleva rako. Kansi on noin 1–1,2 m korkeudella nykyisestä maan pinnasta.
Tielinja kohoaa sillan kannen korkeudelle rakenteen molemmin puolin. Maata on nostettu paikalle tuoduilla kivillä. Tielinja jatkuu siltarakenteesta koilliseen ja itään noin 200 m matkan maastossa melko selkeästi erottuvana kohoumana ja kasvillisuusanomaliana.

Vanha Härkätie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Härkätien käytöstä jäänyttä osuutta on havaittu nykyisen tien itäpuolelta noin 137 metriä pitkältä matkalta. Tiejäännöksen leveys on noin 6-8 metriä, ja sen sivuilla on ollut 20-30 cm korkeat selvät penkereet. Pohjoispäässä tieura vaikuttaa jakautuvan kahtia. Tiejäännöksen iästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta se jäänyt pois käytöstä 1900-luvun alussa.
2000-luvulla tien molemmille puolille on rakennetut pientaloja. Tien itäreunaa on jäänyt omakotitalojen pihatäyttöjen alle.

Luoto (1000056458) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolla olevasta saarekkeesta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2025 viikinkiaikaista metalliesineistöä (Ilppari ILM34719, ILM34722). Kohde on ollut myöhäisrautakaudella pieni saari.

Tyynelä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kallioinen metsäsaareke etelään laaksoon viettävällä rinteellä. Kohteelta on myöhäisrautakautiseen kalmistoon viittaavia esineitä. Paikalla on myös mahdollinen esihistoriallinen kivikehä sekä moderniin maankäyttöön liittyviä ilmiöitä.

Hollo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellon kyntökerroksesta on löytynyt metallinetsinnässä noin 0,4 hehtaarin alueelta historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Vanhimmat löydöt ajoittuvat viimeistään 1500-luvun tienoille.
A 1788 Hollo, ½ Mantal Krono, ½ Rusthåll bebos af Bonden Johan Michelsson. Hollo andra hälften innehafves af Bonden Johan Johansson.
Charta öfver PRESTEGÅRDS och Hållo Rusthålls Ägor uti Biorneborgs Län, öfre Satagunda nedredels Härad och Loimijoki Sokn, författad till Storskifte år 1787 af Dan.Wirzenius genom Carl G. Levan.

Kivisillansuo (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pyhän Henrikin reittiin liittyvä kivetty tieosuus joka kulkee SW-NE suuntaisena suoalueen yli Munkkionmäen ja Heikinsaaren välillä. Tien leveys on n. 3 m ja pituus n. 70 m, ja siihen on liittynyt myös puurakenteita. Tiehen liittyvä kivisilta löydettiin, kun vuonna 1961 kaivettiin ojaa suohon.
Rakennelmassa on sivuilta pystypaaluilla tuettu hirsipeti pituus- ja poikittaissuunnassa ja sen päällä laakakivistä koottu kantava kiveys. Ylimmästä pitkittäispuusta vuonna 2025 otetun näytteen radiohiiliajoitustulos on 335±29 BP (Ua-91175), n. 1479–1637 calAD.
Kohde on osa modernia Pyhän Henrikin pyhiinvaellusreittiä.

Ruuhikankare (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 0,5 ha kokoinen pitkulainen metsäsaareke alavan peltoalueen keskellä. Noin 100 m etelään sijannnut 1900-luvun puolivälissä kuivatettu Pohjanjärvi. Saarekkeen korkeimmalla kohdalla kalliopohjalla pitkänomainen lohkareisista kivistä kasattu hajallaan oleva röykkiö, jonka ajoitus ja tarkoitus epäselvä. Tästä n. 30 pohjoiseen pienen rakennuksen/kellarin neliömäinen lohkarekivistä tehty perustus, jonka ympärillä kaksi matalaa painannetta tai kaivukuoppaa. Kohteelta rautakauteen ja varhaismetalllikauteen viittaavia esinelöytöjä.

Pahkamäen kansakoulu 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mäen pohjoisrinteellä on kalliopaljastumalla kaksi kuppia (Ilppari ILM35221). Kupit sijaitsevat kallion lounaisrinteellä, noin 70 cm korkeimmasta kohdasta länteen. Kupit ovat 20 cm etäisyydellä toisistaan. Toinen niistä on selkeä, toinen hyvin matala. Muilta osin kalliota peittää sammal.
Kuppikallion kaakkoispuolelta on löytynyt metallinetsinnässä sulanutta pronssia (ILM36268).

Lapinalho (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Noin 7x7 m kokoinen ja noin metrin korkuinen röykkiö terassimaisella maastonmuodolla. Kivet ihmisen pään kokoisia ja lähes kokonaan sammaleen peitossa.
Röykkiöstä n. 20 pohjoiseen noin 2 m 2 kokoinen pyöreä kivikehä, jonka keskellä isompi silmäkivi.
Hautaröykkiöstä noin 35 m kaakkoon maakumpare, jossa myös jonkin verran kiviä. kooltaan 5x5 m ja korkeudeltaan reilun metrin. Täysin sammaleen peitossa ja päällä kasvaa puita. Tarkoitukseltaan ja ajoitukseltaan epämääräinen.

Metsäpirtti (1000059361) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliopohjalle (n. 30 m mpy) rakennettu itä-länsi suuntainen pitkäröykkiö, joka erottuu selvästi ympäristössään. Mitoiltaan noin 20 x 2 m. Kivet ihmisen pään kokoisia. Itäpäässä iso maakivi. Röykkiö on paikoin pengottu ja rikottu.

Yläjä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Enäjärvenojan pohjoispuolella pienen mäen (20 m mpy) luoteisosassa 6x6m kokoinen ja metrin korkea röykkiö. Kivet täysin sammaloituneita. Lisäksi lähiympäristössä useita pienempiä ja epämääräisempiä röykkiöitä joiden sijainti, tarkoitus ja ajoitus vaativat tarkempia tutkimuksia.

Pakurla 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Rautakautinen; Topinojan ja Pitkäsmäen väliseltä peltolohkolta on löytynyt muutamia myöhäisrautakautisia metalliesineitä sekä metallinkäsittelyyn liittyviä löytöjä (rautakuonaa, sulanutta pronssia ja lyijysulaa). Löytöjen levintä muodostaa selkeän keskittymän.

Sundsvedja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioalueen laella, matalan kalliokielekkeen vieressä pieni pitkänomainen röykkiö, mitoiltaan n. 3 x 1 m. Ihmisen pään kokoisia kiviä parissa kerroksessa. Ympärillä pirunpeltomuodostuma, jossa muutamia kaivelukuoppia. Noin 8 m itään pyöreä kivikehä jonka halkaisija noin metrin.

Myllymäki 2 (1000084067) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mäen loivassa kaakkoisrinteessä on kolme ihmistekoista kivirakennetta. Rakenteista itäisin (rakenne 1) on suurista kivistä koottu 9 x 10 m kokoinen pyöreähkö kehä. Kehän keskellä on muutama suurempi kivi. Kohteelta on löytynyt rautakautista löytöaineistoa (Ilppari ILM35579).
Rakenne 2 sijaitsee edellisestä noin 35 metriä pohjoiseen, ja on ainakin noin 6 x 10 metrin kokoinen, lähinnä suorakaiteen muotoinen kivikehä. Tiheä kasvillisuus esti kohteen tarkan rajaamisen. Rakenne 3 on noin 8 metriä pitkä kivikaari, jonka pohjoispuolella on suurten kivien rykelmä, ikään kuin hautaröykkiön silmäkivenä. Rakenne on muita alueen kohteita epäselvempi. Noin 25 metriä kivirakenteesta 1 länteen löytyi tuulenkaadosta palanutta luuta (alakohteena).
Koetutkimuksessa syyskuussa 2025 paikalta havaittiin laaja polttokenttäkalmisto, johon edellä kuvatut kivikehät ja -vallit vaikuttavat liittyvän. Alueen eteläosasta löytyi savitiivistettä, joka viittaa mahdolliseen asuinpaikkaan. Kohde jatkuu todennäköisesti tutkitun alueen länsi- ja pohjoispuolelle.

Tuomala 2 (1000084130) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Mahittulassa Ohikulkutien pohjoispuolella olevan asutun mäkialueen koilliskulmassa, pellon reunassa. Mäki rajautuu idässä ja pohjoisessa peltoon ja etelässä ja lännessä Mahittulantiehen ja Petterinpellontiehen. Paljasta kallionpintaa on havaittavissa vain paikoin. Kallion itäreuna on paikoin hyvin jyrkkä. Kohteen löysi metallinetsinharrastaja (Ilppari ILM35601).
Kallion korkeimmasta kohdasta noin 1,5 m pohjoiseen on neljä pientä kuppia 10x40 cm suuruisella alueella. Kupeista yksi on hiukan erillään ja kolme kaakko-luodesuuntaisessa rivissä noin 7 cm välein. Niiden halkaisija on noin 4 cm. Näistä hiukan erillään oleva kuppi on selvä. Sen halkaisija on noin 5 cm.
Kallion yhteydestä havaittiin kairalla tummaa maata ja mahdollisesti palaneita kiviä.

Jokirinne 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen kaakkoisrinteestä on löytynyt metallinetsinnässä rautakautisia esineitä (Ilppari ILM31963, ILM31125). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Naskarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1540 Naskarlassa mainitaan olleen 2 taloa, jotka yhdistettiin toisen autioiduttua noin vuonna 1615. Talo on merkittynä vuonna 1783 isojakokartalle ja vuonna 1845 pitäjänkartalle. Vuonna 1880 päivätyllä kartalla paikalla on useita rakennuksia. Nykyisin säilynyt osa on merkitty 1964 peruskartalla niityksi eikä siinä ole rakennuksia. Suurin osa talon alueesta on tuhoutunut modernin ajan rakennustöissä, mutta osin tonttimaata on säilynyt nykyisen täyttömaan pohjoispuolella kulkevan asfaltoidun pienen tien pohjoispuolella. Paikalla kasvaa harvakseltaan suuria puita ja tontti on lähinnä niittyä, jolla kasvaa myös villiintyneitä puutarhapensaita. Alueella on jäljellä kaksi osittain säilynyttä talon kivijalkaa (ks. alakohteet). Näiden lisäksi pellon reunan tuntumassa alueen itäosassa kulkee kiviaita, joka liittynee Naskarlan talon tonttiin. Paikalla on myös epämääräisen muotoinen eri kokoisista kivistä kallio- ja maapohjalle kasattu röykkiö, jossa on myös modernia roskaa. Kivijalat saattavat olla peräisin 1880 päivätyllä kartalla Naskarlan talon pihapiirin pohjoisosaan merkityistä rakennuksista.
Säilyneeksi arvioidulle tonttimaalle tehtiin lapiolla koepistoja, joissa oli hiilipitoista maata, tasolasia ja tiilimurskaa. Aluetta tutkittiin laajalti metallinilmaisimella, mutta mitään modernia vanhempaa ei löydetty. Alueen rajaus perustuu silmämääräisiin havaintoihin säilyneestä tonttimaasta ja lapiolla tehtyihin koepistoihin.

Gråskären (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hamnskärin (= Hamnkläppen) länsipuolella
Kohde sijaitsee saaristomeren kansallispuiston rajoitusosassa missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden.
Hajonneen puulaivan hyllky.

Kvivlax (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssugn som mäter 2 x 1,5 m och är 0,7 m hög. Man kan skönja ugnsmynningen. Det finns sprickor på inre sidan. Valvet är insjunket. Ugnen är rätt kraftig demolerad.
Vuoden 1955 inventointikertomuksessa on mainittu Österstun maalla oleva uuni, jonka mitat ovat 2 X 1,5 metriä ja korkeus 0,75 metriä. Uunin suu oli ollut näkyvissä, ja katto oli luhistunut. Uuni oli oli ollut pahoin rikkoutunut.
Inventoinnissa 2014 kohdetta ei löydetty. Uunin piti sijaita Kvivlaxin kylässä Österstun maalla noin 13 metriä meren pinnan yläpuolella.
Rakennusinventoinnissa 2016 maanomistaja näyttänyt kohteen maastossa. Kohteen todelliset koordinaatit ovat mahdollisesti: P = 6677404, I = 208861.

Ryngö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteelta on kerätty historiallisen ajan kolikoita ja metalliesineiden katkelmia.
CHARTA öfver RYNGÄ RUSTHÅLLS ÄGOR I ÅNGIJOKI By, Loimijoki Socken, ÖFRE SATAGUNDA NEDREDELS HÄRAD och ÅBO LÄN; Afmätte till Storskifte År 1793 af Fredr. Tesslair.

Muntolannokka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Perniönjoen etelätöyräältä metsäsaarekkeesta löydetty keihäänkärki ja pieni saviastian palanen. Maassa noin 20 cm syyvyydessä jonkin verran hiiltä ja nokea.

Makarla (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neliönmallinen kiviröykkiö, kooltaan n. 140 x 140 x 60 cm. Röykkiön keskellä on kolmionmallinen pystykivi, kooltaan 30 x 45 x 30 cm. Röykkiön koillispuolella, n. 10 metrin etäisyydellä on kolme suurehkoa kiveä koillis-lounaissuuntaisella linjalla, n. 1 m etäisyydellä toisistaan.
Rakenne osuu vuosien 1699 (Makarlan tiluskartta) ja 1765 (Huttalan isojakokartta) kartoissa näkyvälle, karkeasti itä-länsisuuntaiselle Makarlan ja Huttalan kylien väliselle rajalle.

Ryönummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 1794 isojakokartassa Suurilan ja Seppälän kylien välinen raja kulkee ensin suorana linjana idästä ja jatkuu sitten Tiipiläntietä pitkin luoteeseen. Rajalinjan taitekohdassa sijaitseva rajamerkki löytyy Tiipiläntien länsipuolelta, metsiköstä pellon laidan läheltä. Rajakivi on lähes kaatunut, litteä ja kooltaan näkyvältä osaltaan noin 40 x 50 cm, paksuudeltaan arviolta 20 cm. Kivessä ei ole havaittavissa hakkauksia.

Sudenhäntä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pienen kosteapohjaisen avohakkuualueen eteläpuolella sijaitsee piste, joka merkitsee Liedon ja Marttilan pitäjien sekä Suurilan, Juutilan ja Tiipilän kylien rajakohtaa. Tämä rajapiste on merkitty jo vuoden 1794 isojakokarttaan. Alkujaan viidestä kivestä koostunut rajamerkki havaittiin osittain vahingoittuneeksi, ja sen kivet olivat levinneet ympäristöön, todennäköisesti metsänhoitotöiden seurauksena. Paikka oli merkitty myös rautaputkella. Rajamerkin kivissä ei havaittu hakkauksia.

Immala 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pieni heinittynyt kalliosaareke keskellä jokilaakson peltoaluetta. Sen korkeimmalla kohdalla, kaakkoisreunalla, on rykelmä kiviä, joista yhdessä (viiston pinnan yläosassa) 6 selkeää kuppia. Matkaa Purilanjoelle n. 150 m pohjoiseen.

Ali-Mäikkä (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio peltoalueen itäreunassa. Silokallion koillisosassa tasaisella pinnalla parikymmentä matalaa kuppia jonomuodostelmissa. Sammaleen alla voi olla lisää kuppeja. Kohteelta laaja näkymä jokilaaksoon.

Waresvuorenhylly (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ristimäen, Seikilän, Kynnysmäen, Hujalan, Kaukoisten ja Malhon kylien rajapaikka, joka on merkitty muun muassa Hujalan ja Kynnysmäen riitamaata koskevaan karttaan vuodelta 1760. Paikalla on kivilatomus, jonka keskellä on pystyssä kolmion muotoiseksi lohkottu kivi. Kiveen on kaiverrettu numeroita.

Muntolannokka 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 28 cm syvyydestä löytynyt metallinetsinnässä koristeellinen kupariseosrengas, joka on alustavasti ajoitettu esiroomalaiseen rautakauteen. Löytäjän mukaan maaperä löytöpaikalla oli hiilistä likamaata.

Elmdal Långholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Strömman kanavasta etelään Elmdalin edustalla, Långholmenin lounaispuolella.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen huonokuntoinen hylky, jonka pituus on noin 17 metriä. Vain alimmat kylkilaudat ovat jäljellä. Alus on mahdollisesti ollut limisaumainen.
Suomen meriarkeologinen seura kuvasi hylkyä 2024 ja teki 3D-mallin. Hylystä tehtiin seuraavia havaintoja ja arvioita: Hylkyalue on noin 17 metriä pitkä ja leveimmillään noin 5 metriä. Aluksen kölisuunta on länsiluoteeseen, noin 300 astetta, perän ollessa itäkaakossa. Paapuurin kylki nousee keulassa ja perässä selvästi irti pohjasta, parhaimmillaan jopa yli metrin, mutta styyrpuurin kylki on aivan perää lukuun ottamatta kaatunut pohjalle ja osin hautautunut pohja-ainekseen. Hylyssä ei ole viitteitä irtoesineistä ja se on lähes varmasti yli 100 vuotta sitten uponnut.
Hylky on limisaumainen ja pääosin pehmeästä puulajista kuten havupuista rakennettu, Perävannas saattaa olla tammea. Kylkilaudoitus on nykytilassa noin tuuman paksuista lautaa ja melko leveää, paikoin jopa 35 senttiä. Kaariväli on melko harva ja kaaret ovat melko kapeita nykytilassaan. Hylyssä ei ole merkkejä sisälaudoituksesta eikä kansista, kansipalkkeja tai minkäänlaisia polvia ei ole näkyvissä. Myöskään sikokölistä ei ole merkkejä. Perävannas on pystyssä noin 2 metrin korkeudelle ja se on hyvin kevytrakenteinen, eikä siinä ole merkkejä peräsimen kiinnityksistä (saranoista).
Keulavannas on kaareva ja vielä perävannastakin ohuempi. Se makaa paapuurin kyljen päällä hieman keulasta perään päin. Köli näyttää ehjältä ja sen pituus on noin 16,4 metriä 3D-mallista mitattuna. Takilasta, airoista tai tuhdoista ei niin ikään ole merkkejä. Kylkilankuissa on naulanreikiä sekä niiden päissä, mistä ne on kiinnitetty keula- ja perävantaisiin, että pitkillä sivuilla, mistä ne on kiinnitetty toisiinsa. Nauloja ei ole jäljellä.
Hylyn ulkolaudoitusta tarkastellessa lautojen saumat näyttävät olevan koholla aivan kuin niiden päällä olisi lista tai ne olisi veistetty paksummiksi saumoistaan. Aluksen perä on hyvin kapea ja korkea ja perävannas vaikuttaa suoralta. Hylyssä ei ole havaittavissa paino- tai muutakaan lastia. Myöskään tiiliä tai muuta tulisijaan viittaavaa ei ole näkyvissä, joskin sellaisia voi olla pohjasedimentteihin hautautuneena.

Kråkskär Husholmen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kråkskäretin Husholmenin pohjoisosassa. Kohteessa on tomtning-jäännös, jonka pohjoisseinämän muodostaa siirtolohkare. Seinämän korkeus on 1,8-2,5 metriä ja leveys 4 metriä. Länsiseinämä koostuu särmikkäistä ja pyöristyneistä lohkareista, joista suurimmat ovat monisatakiloisia. Länsiseinämän pituus on 3,3 metriä ja korkeus 0,4-1,0 metriä. Muut seinämät puuttuvat. Seinien rajaama sisäala on epätasainen pinnanmuodoltaan ja lohkareiden peittämä.
Tomtning-jäännöksen maksimi-ikä on AD 1625 +/-25 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1380 +/-55.

Nölstö 6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nölstön pohjoisosan laaksomaisessa osassa: sekä itäkoillis- että länsilounaspuolella kohoaa pienet kalliohuiput. Alue on kivikkoista mutta paikalla kasvaa koivuja ja katajaa heti luoteispuolella ja alarinteen suuntaan.
Paikalla on kivistä tehty hieman suorakulmaisen, mutta nurkistaan reilusti pyöristyneen muotoinen matala rakenne. Kivet ovat vaihtelevan kokoisia ja rakentamisessa on luultavasti käytetty hyväksi paikalla jo ennestään olleita suurimpia kiviä. Rakenteen koko on kokonaisuudessaan noin 2 x 3 metriä. Kivien rajaama keskiosa on pääasiassa tasainen ja maanpinta on hieman alempana kuin kivireunuksen ulkopuolella. Keskiosasta reunalla olevien kivien yläpintaan on noin 50 cm. Rakenteessa ei erotu aukkoa millään sivulla.

Tiemäki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Vistan (Paimion) kylän isojakokartassa rajapyykki nro 1 ja Vistan jakokunnan isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1910 rajapyykki numero 68. Kovalan kylän isojaontäydennyskartassa vuodelta 1912 ja Maljamäen isojaontäydennyskartassa vuodelta 1889 rajapyykin numerona on 1. Vartsalan kylän osittaisen isojaontäydennyskartassa
vuodelta 1895 rajapyykin numero on 64.
Kohde sijaitsee avokallion voimajohtolinjan maastokäytävän korkeimmalla kohdalla, nykyisen voimajohtolinjan liitäntäpaikan alla. Rajamerkin eteläpuolella yhtenäisen avokallioalueen korkein kohta on nimeltään Tiemäki ja se on johtokäytävästä n. 400 metrin päässä.
Kohde koostuu kiviringistä, jossa on suuria muotoiltuja kiviä kahdessa kerroksessa. Keskellä on pystyyn nostettu pitkulainen kivi, jonka yläosa on terävä. Kivissä ei havaittu poranjälkiä. Kiveä peittävän jäkäläkerroksen vuoksi ei pysty määrittämään, onko pystykivessä hakattuna rajamerkin numeroa. Kohteen korkeus kallion pinnasta n. 200 cm.

Tuulensuunmäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee laajan kallioalueen keskellä, harjanteen lounaispäässä, kalliopohjalla. Paikalla on vaatimaton mutta selvästi ihmisen tekemä röykkiö, jonka laajuus on 2,5 x 1,8 metriä ja suurin korkeus 0,25 metriä. Se koostuu pelkistä kivistä. Niiden halkaisija vaihtelee välillä 5–50 cm. Osa kivistä on pyöristyneitä, osa särmikkäitä. Röykkiö on hajanainen: kivien yhteenlaskettu lukumäärä saattaa olla vain muutamia kymmeniä. Niiden päällä on vahva jäkälä ja sammal. Rakenteen pituusakseli on koillinen–lounas-suuntainen. Röykkiön päät ovat kivettömät ja keskiosa on kuopalla – arvattavasti rakennetta on purettu siten, että jäljellä on vain pari kivikerrosta. Kalliossa on rakenteen keskikohdalla luontainen syvennys, joka on samansuuntainen kuin röykkiö.

Pahalahti 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Pahalahti on ollut merkittävä historiallinen rautakaivosalue. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1826-1845, ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä vuonna 1826.
Kaivospaikkaan liittyy kahden veden täyttämän louhoksen lisäksi sivukivikasa. On mahdollista että alueella on jäljellä muitakin kaivosrakenteiden jäännöksiä, liittyen esimerkiksi kaivosyhdyskunnan toimintaan tai malmin käsittelyyn ja kuljetukseen.

Nauvon pappilan vanha tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteella selkeimmin erottuva rakenne on kellarin jäännös, jonka kivestä laastilla muurattuja seinämiä on vielä jäljellä. Se sijaitsee nykyisin paikalla kulkevan metsäautotien lounaispäässä, tien länsipuolella, noin luode-kaakkosuuntaisena. Kellarin sisämitat ovat noin 4, 5 x 6 metriä, seinämän paksuus noin metrin ja suurin korkeus reunasta noin 120 cm. Keskellä huonetta on kuitenkin vielä syvempi kohta, arviolta 150 cm seinän ylintä tasoa syvemmällä, joten on ilmeistä, että kellari on sijainnut jo pitkään maan pintaa alempana. Pappilan katselmuskirjoissa mainitaan kellari ja kellaritupa jo ensimmäisessä säilyneessä inventaariokertomuksessa vuodelta 1692.
Kellarin koillispuolella on kaksi suorakaiteen muotoista kuoppaa, jotka on täytetty romulla. Alun perin kyse voi olla rakennusrivin paikasta. Metsätien toisella puolella on pääasiassa eri kokoisia kumpareita, jotka voivat sisältää joko uuninperustan jäännöksiä tai purkujätekasoja. Kairauksissa havaittiin rakennealueella hiekkaista lika- ja nokimaata.
Kohde on tulkittu Nauvon aikaisemmaksi kirkkoherranpappilan tontiksi. Paikan kasvillisuuteen kuuluu mm. ketunleipää ja punaista viinimarjaa.

Neittenlinna (1000095764) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Neittenlinnan kallion itäpuolitse Mahliontielle kulkevan polun pinnassa havaittiin muutama kvartsi-iskos. Polun molemmille puolille kangasmetsään kaivettiin lapiolla koepistot, jolloin kangasturpeen alta paljastui hiekkainen pintamaaperä ja lisää kvartsi-iskoksia.

Rankosinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rankosinmäen länsiosassa kalliharjanteen korkeimmalla kohdalla. Kalliopohjalla pengotun röykkiön pohjan jäänne, jossa lohkareisia kiviä on enää 1 - 2 kerroksessa n. 10 x 10 m kokoisella alalla. Noin neljäsosa röykkiön kivistä viskottu alas rinteeseen.

Haukmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pieni, matala röykkiö kallioalueen korkeimmalla kohdalla, sen pohjoisosassa. Röykkiön lohkareiset kivet tarkastushetkellä lähes kokonaan sammaleen ja ruohon peitossa. Halkaisijaltaan näkyviltä osin noin 6 metriä. Paikalta avautuu näkymä pohjoisessa sijaitsevaan jokilaaksoon.

Jermo Portnäset 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pyöreähkö, matala röykkiö avokalliolla. Keskustasta poistettu kiviä. Mitat n. 10 x 10 m. Paikalta avautuu näkymä merelle etelän suuntaan.

Jermo Portnäset 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallioharjanteen pohjoispäässä metsässä pitkäröykkiö (n. 20 x 3 m) tai kaksi röykkiötä kiinni toisissaan. Kivet lähes kokonaan sammaleen ja varpujen peitossa. Molemmissa päissä kraateri/kaivelukuoppa.

Jermo Jermoviken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pitkänomainen hajotettu röykkiö (n. 15 x 3 m) avokallioalueella Jermon saaren keskiosassa. Lounaseen suuntautuvan kalliokielekkeen reunan lähellä. Kiviä enimmäkseen yhdessä kerroksessa, mutta röykkiön pohjoispäässä havaittavissa ladottua rakennetta.

Jermo Soukka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallioharjanteen itäosassa, etelään suuntautuvan kalliokielekkeen reunalla matala pitkänomainen röykkiö, joka mitoiltaan n. 2 x 6 m. Kiviä yhdessä kerroksessa tasaisesti.

Lupanvuori koillinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yksittäinen varsin hyvin säilynyt kiviuuni Edväisissä Lupanvuoren alueen koillispäässä. Kalliokohoumalle lohkareisista kivistä rakennettu, kattorakenne romahtanut, sivut vielä ehjät.

Lupanvuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Viiden kiviuunin ryhmä kalliokohoumalla Lupantien molemmin puolin n. 200 m päässä meren rannasta. Yksi uuneista hajonnut, muut paremmin säilyneitä, selkein reunakiveyksin. Alueella voi olla vielä lisää rekisteröimättömiä kiviuuneja.

Surikka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi matalaa kiviröykkiötä loivasti etelään viettävässä rinteessä n. 10 m etäisyydelllä toisistaan. Pohjoisempi rakenne on kahden maakiven välissä pyöreitä luonnonkiviä n. 3 x 3 m metrin alalla, rakenteen keskellä painauma. Eteläinen röykkiö samantyyppinen, n. 3 x 4 m kokoinen, rakenteen reuna erottuu maastossa vallimaisena, keskustassa painauma/kaivelukuoppa.
Noin 300 m koilliseen esihistoriallisen keihäänkärjen löytöpaikka (ILM 36544).

Österkulla (1000096491) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Österkullassa eli Kullassa oli 1540-1550-luvuilla 2-3 veronmaksajaa.(Suomen asutuksen yleisluettelo -arkisto. Sauvon asutuksen yleisluettelo. 678 Sauvo. Sauvo. Tiedosto 89. Kansallisarkisto.). Vuodelta 1775 peräisin olevalla isojakokartalla kylässä oli yksi talo
(Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA U Uudistuskartat ja -asiakirjat. A TURUN JA PORIN LÄÄNI. Sauvo. A96:2/1–27 Alsila; Isojako niin sanotussa Ruonanläänin jakokunnassa: 1775. Tiedosto 6. Kansallisarkisto.).
Iso autioitunut kylämäki. Alueella on useita rakennuksen pohjia. Kohde vaatii tarkempaa kartoitusta.

Böhle 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuunin jäänne kalliopohjalla. Erottuu sammaleen ja varpujen peittämänä kumpareena. Sammaleen alta hahmottuu lohkareisista kivistä koottu uuni, jonka kattorakenne romahtanut.

Varikattilanmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laajan pirunpeltomuodostuman pohjoisosassa siirtolohkareen kyljessä pieni, n. 1 x 0,5 m kokoinen kiviuuni. Uunin sisällä kolme pyöreää lämmön rapauttamaa luonnonkiveä sekä nokea.
Pirunpeltoon on koottu matalia röykkiöitä.

Varikattilanmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hiilimiilun (halkaisija 13 m) ja kiviuunin muodostama kokonaisuus mäntyvaltaisessa kangasmetsässä harjannemuodostuman pohjoispäässä. Molemmat ilmiöt hyvin säilyneitä vaikka ohi kulkee ulkoilureitti. Uuni sijaitsee n. 13 m miilunpohjasta lounaaseen.
Ehyt uuni on rakennettu lohkarekivistä, jotka tarkastushetkellä täysin sammaloituneita. Uunin suuaukko on koilliseen (miiluun päin) ja sen edessä on kourumaisena hahmottuva matala kaivanto joka jatkuu kohti miilua. Uuni liittyy joko paikalla olleeseen miilumajaan tai potaskanvalmistukseen.

Björkkulla (1000096613) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuunin jäänne (n. 1,5 x 1,5 m kokoinen) avokallioalueen laella. Lohkareisia kiviä aseteltu matalan kallioleikkauksen viereen. Hajonnut.

Sattmarkssundet (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Hajotetun röykkiön jäänne kallioalueella 20 m mpy korkeuskäyrällä. Kiviä purettu pois rakenteesta ja levitelty kalliolle. Paikalta erinomainen näkyvyys Sattmarkin salmen suuntaan.

Kylänpää (308010015) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hyvin säilynyt sudenkuoppa sijaitsee Kuusjoesta 15 m ja 10 m siihen laskevasta purosta. Sen läpimitta on 2,5 m ja syvyys n. 2 m. Kuopan keskellä on pystyssä poikkileikkaukseltaan pyöreä ja noin 20 cm paksu lahonnut ns. kukkopuu ja kuopan reunat on syvimmästä kohdasta vuorattu puutolpilla. Kuoppa on koskematon ja puuosista päätellen melko nuori.

Tennby (Kivirakenteet)
Historiallinen; Korkeimmillaan noin metrin korkuinen ja 60 cm levyinen kiviaita, jonka pituus n. 10 m pohjois-eteläsuunnassa, ja joka kääntyy sen jälkeen kulkemaan Tennbyntien pyörätien suuntaisesti sen eteläpuolella. Kiviaitarakenteen läheisyydessä myös jäänteitä rakennuksen kivijalasta.
Paikalle alunperin merkittyä halkaisijaltaan 4 m kivikehää ei havaittu: joko rakenne on tuhoutunut kerrostalon parkki- ja pyykinkuivaustelinepaikan rakentamisen yhteydessä, tai Tennbyn tilan kivikehän vuoden 1954 inventointiin pohjautuvat paikkatiedot ovat väärät.

Huovien tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Huovien tieksi kutsuttu tieura on kulkenut Maskuun kuuluvassa enklaavissa lyhyen osuuden, jonka pohjoispää sijaitsee Leppäojan talon pihamaasta n. 200 m kaakkoon. Tieura on yhtynyt pohjoisessa Pyhän Henrikin tiehen. Tielinjan iästä ei ole tietoa, mutta se esiintyy ainakin vuoden 1881 kartalla. Kohteelle tehtiin vuonna 2024 aluerajaus Maanmittauslaitoksen 5p laserkeilausaineistossa (2023) erottuvan tieuran perusteella.

Hyyperä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhalla sotilasvirkatalon tontilla ei ole enää asuinrakennuksia. Hyyperän talon vanha aitta 1800-luvulta on vielä paikalla.
2019: Hyyperä tai Hyypperä on keskiajalle periytyvä ruotsalaisen oikeuden kylä, joka tunnetaan maakirjoista vuodesta 1556 alkaen. Se on aiemmin Paimioon kuulunut yksinäistila, joka on toiminut sotilasvirkatalona. Viimeistään 1700-luvun lopulta 1950-luvulle talon pihapiiri sijaitsi mäen koillisnurkalla. Viimeisen päärakennuksen kivijalka on edelleen olemassa ja siihen kuuluu yksi matala ja yksi korkeampi uuninperusta. Mäellä ei ole juuri enää jäljellä vanhoja rakennuksia, vaan ne on päärakennuksen tapaan purettu. Mäen koillisreunan pelto oli avoinna ja voitiin tarkastaa, mutta silmämääräisesti siinä havaittiin vain tavanomaista historiallisen ajan löytöaineistoa, kuten tiilimurskaa.

Vässilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åeltoaukeiden ympäröimän harjumuodostuman eteläpäässä sijaitsevat Vässilän kylän vanhat kantatilat Sännäri ja eteläisempi Katunpää, joka ollut saman suvun hallussa jo 1500-luvulta lähtien.

Pyöli 2 (1000009600) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojaon aikaisessa kartassa (1788) paikalle on merkitty "Takapellon" talon talouskeskuksen tontti.

Knuti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Knuutin tilan talouskeskuksen isojaon aikainen tontti. Innehafves för tiden af skatte hemmans åboen Simon Simonsson Knuti (1794). Talouskeskus on siirretty myöhemmin pohjoisemmaksi.
Charta öfver Randa, Koskis, Hakala, Kaukelma och Ruotsala byars ägor, belägne uti Åbo Län, Haliko härad och Uskela sokn, affattade til Inägor afledne Landtmätaren Timeen år 1776 och undertecknad Commissions Landtmätare höf.äg. år 1793.

Suojoki (1000009633) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1795 isojakokartan perusteella silloinen Suojoen talo on sijainnut nykyisen päärakennuksen tuntumassa.

Norrby (1000009636) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla sijainnut Östergårdin kantatila. Vanhalla talon tontilla ei ole enää rakennuksia. Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös.

Nölstö 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nölstö örenin SE-kärjessä
Kivistä ja lohkareista kylmämuuraamalla tehty rakenne, jossa on pitkä sivu rannansuuntainen ja kaksi kohtisuoraa haaraa rannasta poispäin. Pitkän sivun päät kaartuvat rannasta poispäin. Symmetrinen, selkeä rakenne. Särmikkäitä ja pyöristyneitä lohkareita, noin 1-100 kg. Pitkän sivun pituus 6.7 m, haarat noin 2.5 m. Muurin korkeus 0.2-0,7 m.
Jungfruskäriläinen tiedonantaja on vuonna 1995 kertonut inventoijalle, että kyseessä on tuulensuoja, jota käytettiin lypsettäessä ja ruokittaessa Nölstössä laiduntavia lehmiä. Rakenne ajoittuu siis 1900-luvulle. Vuonna 2019 paikalle oli kasvanut paljon katajaa. Rakenne muuttumaton vuodesta 1994.
Lehmien lypsypaikka Nölstössä (Sundberg 2008: 106-107).

Nölstö 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Nölstön kaakkoiskärjessä, parikymmentä metriä Nölstön ja Kyrkogårdsuddenin salmen rannasta. Nölstö ören.
Kyseessä on nk. tomtning-jäännös, joka koostuu yhdeltä sivultaan pystysuorasta siirtolohkareesta, jonka koillis- ja kaakkoiskulmista lähtee kohti itää muurin jäännökset. Pohjoisemman muurinpätkän pituus on noin 4,6 metriä ja eteläisemmän 3,3 metriä. Pohjoinen muuri on suurimmaksi osaksi katajien peitossa. Rakenne on matala.
v. 2019 havainnot: Siirtolohkare, jonka E-sivu on pystysuora, 0.8-1.0 m:n korkuinen. Siirtolohkareen NE- ja SE-kulmista lähtee itään päin muurin jäännökset, pohjoisemman pituus noin 4.6 m ja eteläisemmän 3.3 m. Pohjoisempi muuri on suurimmaksi osaksi katajan alla. Matalarakenteinen, mutta silti mahdollisesti tomtning-jäännös. Vuonna 2019 rakennelma oli peittynyt katajien alle vuoden 1994 jälkeen.

Örö 01 kivilatomukset (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 1. Lounaisin latomus. Nelisivuinen kivilatomus, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita, noin 0-100 kg, päällä ja W-seinämässä yksittäisiä vielä suurempia lohkareita. Pystysuorat kylmämuuratut seinämät ovat huolellista työtä. W-seinämässä suurten lohkareiden väliin jääviä rakoja on tilkitty pikkukivillä. Laki näyttää alun perin tasaiselta. SE-kulmassa on romahdus, joka jäkälättömien pintojen perusteella näyttää resentiltä. Romahtaneesta kulmasta on nostettu lohkareita latomuksen päälle. E-sivun pituus on 2.3 m, N-sivun 3.3 m, S-sivun 3.4 m, W-sivun 2.5 m. Korkeus on 1.3 m.
2. Kaakkoisin latomus, 5 m itään edellisestä. Nelisivuinen kivilatomus, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita, noin 10-200 kg. Pystysuorat kylmämuuratut seinämät. Laki on tasainen. E-sivu on hajonnut, osittain myös N-sivu. Latomuksen N-puolelle on kasattu tienteossa nostet-tuja lohkareita. Pituudet: S-sivu 2.9 m, W-sivu 2.2 m, E-sivu noin 2.6 m, N-sivu noin 3.0 m. Korkeus 1.3 m.
3. Koillisin latomus, 8 m NNE edellisestä. Matala nelisivuinen kivilatomus, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita, noin 0-200 kg. Matala, epäselvä rakenne. Osittain todennäköisesti tienteossa räjäytettyjä lohkareita. Pituudet: N-sivu 2.9 m, W-sivu 2.2 m, E-sivu 2.2 m, S-sivu 3.2 m.
Korkeus 0.6 m.
4. Keskimmäinen soratien pohjoispuolella olevista kivilatomuksista, 9 m W edellisestä. Nelisivuinen kivilatomus, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. Pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita, noin 10-200 kg, yksittäisiä suurempiakin. Pystysuorat kylmämuuratut seinämät. Laki tasainen. S-seinämä on romahtanut. Romahdus on resentti, koska pinnat ovat jäkälättömiä ja tyvestä 2.5 cm:n paksuinen pihlaja on taipunut romahtaneiden lohkareiden alle. Romahduksen sisältä on paljastunut louheen kaltaista silppumaista kiveä. Pituudet: E-sivu 2.4 m, N-sivu 3.4 m, W-siv?? 2.3 m, S-sivu 2.9 m. Korkeus 0.9 m.
5. Luoteisin latomus, 7 m W edellisestä. Nelisivuinen kivilatomus, jonka sivut ovat pääilmansuuntien suuntaiset. S-osa on korkea. Pyöristyneitä ja särmikkäitä kiviä ja lohkareita, näkyvissä olevat noin 10-100 kg. S-reunassa yksittäinen suuri särmikäs lohkare. S-seinämä kylmämuurattu, muut matalia reunoja. Pituudet: E-sivu 2.6 m, N-sivu 2.7 m, W-sivu 2.3 m, S-sivu 2.9 m. Korkeus 0.9 m.
Kiviraunioita on aikaisemmin pidetty jonkin massiivisen rakenteen perustuksina. Ne näyttäisivät kuitenkin pikemminkin liittyvän metsän läpi kulkevaan polkuun, joka toimi oikotienä 12 tuuman patterilta rivitalolle. Polku on todennäköisesti peräisin venäläiseltä ajalta; ainakin se on merkitty topografiseen karttaan 1:10000 vuodelta 1938. Pitkän Ikävän varressa on samankaltaisia kiviraunioita, jotka ovat tien reunassa, kylmämuuratut seinämät tien suuntaisina.

Ängeshamn 7 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ca 30 m till NNE från bergets högsta punkt finns ett röse till formen närmast runt och högt. 2 x 1 m, höjd 0.7 m. Till formen påminner det närmast om ett stolpröse, av vilka det finns många både på Stora och Lilla Ängesö.

Segerbacka 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Stället är beläget i mitten av det tidigare sund som skiljt Stora Ängesö från Lilla Ängesö, ca 200 m NE från runstenens fyndplats. På området kunde iakttas grunden av en byggnad och flera rösen. Dessa är troligen odlingsrösen. Några befinner sig i linje i förhållande till varandra, varför de också kan vara råmärken eller stolpstensättningar. En del av rösena är så lågt belägna att de inte kan vara förhistoriska.

Segerbacka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Två rösen finns på en 1 - 1.5 m hög bergsterras. Under deann finns gammal ängs- och åkermark. Rösena befinner sig på ca 9 m:s avstånd från varandra. På andra sidan om ängen finns en stenmur, taggtråd och odlingsrösen.
Kaksi peltoraunioksi pääteltyä kiviröykkiötä noin 9 metrin päässä toisistaan kallioterassilla vanhan pelto- ja niittymaan yläpuolella.

Segerbacka 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ca 90 m från förra Segerbacka bostadshus grund på en bergig udde finns ett odlingsröse. Udden skjuter ut i en gammal strandäng. Röset mäter 7.8 x 4.2 m.

Tokholmen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; På låg mark mellan två berg finns några stenmurar. Fiskare Leif Johansson på Stora Ängesö har berättat att på Tokholmen har bott en man som var lite "tokig" och byggde murar lite här och där på ön.
Tokholmenin niemen keskivaiheilla 5-10 kivimuuria kahden kallion välisellä alavalla maalla. Näistä alle 100 metriä pohjoiseen on kaksi kummelia, jotka Harto Roth ja Levi Fagerström ovat huomioineet inventoinnissaan vuonna 1991.

Tokholmen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Två stenmurar är byggda nedaom en bergås, vid dess östra fot. Den ena går ir fyrkantig och bergsväggen bildar murens östra kant. I murens norra hörn finns en öppning. Den andra muren är belägen finns på andra sidan av en vik som går öster om dessa. Den är byggd på kanten av en bergsterass. Jfr. Tokholmen 1.

Purunpää Jungfrusund (Kulkuväylät)
Historiallinen; Jungfrusund on keskiaikaisista lähteistä tunnettu tärkeä satama- ja ankkuripaikka Purunpään eteläpuolella.
Satamapaikan ankkurointi-alue eli redi käsittää laajan alueen Jungfruholmenin, Krogaruddenin, Oxholmenin ja Lindholmenin ympäristössä.
Krogaruddenilla on sijainnut krouvi 1600-luvulla ja paikalla on käyty meritaisteluita 1700-luvulla. Alueen useat linnoitteet, kiviuunit, hakkaukset ja löydöt kertovat sataman tärkeydestä. Vesialueelta on löytynyt keramiikka-astioita ja niiden katkelmia, jotka ajoittuvat 1600-luvulle ja ovat peräisin Werran ja Weserin alueen tuotantokeskuksista nykyisen Saksan alueelta.
Satama on Turkuun ja Turusta Hankoon ja Suomenlahdelle johtavan väylän varrella.

Rajakankare (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Osittain tuhoutunut hiilimiilun jäännös sijaitsee aivan tien vieressä, sen pohjoispuolella. Hiilestä ja hiilensekaisesta maasta muodostunut pyöreä, tasalakinen kumpare, jonka halkaisija on, n. 16 m ja korkeus 0,7 m. Ison miilun kohdalla, välittömästi tien eteläpuolella, on kolme läpimitaltaan 2 m olevaa kuoppaa, jotka ovat todennäköisesti nekin hiilimiilujen jäännöksiä. Koekuopassa hiilikerroksen paksuus on todettu aina 70 cm vahvuiseksi. Paikalta on löytynyt punasavikeramiikkaa sekä rautaromua.

Paitalbötet (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Bötesberget eller Paitalbötet är känt för sägnen, enligt vilken fysiskt undermåliga barn (enligt en annan version missdådare) kastades ner i en klyfta i berget.

Verkberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; En 15 m lång stenbarriär i en svag cirkel, i E - W riktning. Barriären har en höjd om 0.7 m och är byggd i två varv stenar på varandra. Man känner inte till att den skulle vara gräns av något slag och den ser heller inte ut som en stengärdesgård.

Lökholm (533000011) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; På ett berg S om Sjökulla manbyggnad har i en stenåker byggts upp ett jaktskydd, som numera snarast har formen av ett röse med en grop i mitten.

Sikakiven kallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilatomuksia n. 40x30 m alalla heti Sikakiven mäenlaen koillispuolella, loivasti koilliseen viettävässä rinteessä. Mäellä on 13 pääasiassa pitkänomaista kivistä kasattua latomusta. Osa niistä on huolellisesti ladottuja ja aitamaisia. Pääosin ne ovat n. kaakko-luode -suuntaisia, pitkänomaisia ja hieman kaarevia. Osa on muodoltaan enemmän epämääräisiä, yksi (11) muodostaa suorankulman. Niiden koko vaihtelee n. 2-4 x 2-16 m välillä. Latomusten väliin jää n. 1-10 m samoin maaperältään kivikkoa olevaa kasvipeitteistä aluetta. Latomukset ovat selvästi ihmisen kasvipeitteiseen pirunpeltoon tekemiä ja kivet paikalta kerättyjä.
Lehdessä Uutissivut (Loimaan alueen paikallislehti) 7.9.1997 kerrotaan, että latomukset on ladottu vuonna 1926 talvella vietäväksi tallinperustaksi. Mahdollisesti kuitenkin jo Sjöstedt (1913) viittaa näihin kiviaineksen hakupaikkana Käinän torpan mäessä, ja ne tai ainakin niiden nykyinen muoto on voinut muodostua kiviainesta kerättäessä. Kohde ei ole Käinän hauta tai muukaan kirjallisuudessa (Killinen 1877) mainittu ns. "hiiden hauta", jotka ovat harjusuppia. Paikan länsipuolella olevan kivimurskaamon laajennussuunnitelmien vuoksi tehtiin v. 2002 latomuksilla viikon pelastuskoekaivaus, jossa mitään ajoittavaa ei löydetty. Myöskään latomusten funktio ei yksiselitteisesti selvinnyt. Kiviainesvaraston kokoamisen tai keräyspaikan lisäksi on esitetty niiden liittyminen harjoitettuun hangaspyyntiin "pyyntisokkelona". On mahdollista, että lähialueen kankailla on pyyntikuoppia, mutta näiden sijainti ei ole tiedossa.

Orrberget (573000001) (Taide)
Historiallinen; Texten "FONS RANARUM 1839 Lasse" är omsorgsfullt inhuggen på den släta ytan på en rät hällartad bergvägg. Inskriften finns strax intill en stenlagd källa, vid foten av ett högt berg.
Stället är beläget vid Vapparns sydstrand, ca 200 m från strandlinjen. Stället är granskog intill en åker.

Honkaistenranta (Taide)
Historiallinen; Yksinkertainen ristikuvio tehty urien avulla ja sen sisäpuolelle muodostuneeseen tilaan hakattu ristin poikkipuun kohdalle nähtävästi nimi, joka joidenkin kirjainten osalta hieman vaikealukuinen: "CMLF?DLBLEJ" (Sukunimi lienee Federlej, onko oikein luettu? MSL:n kommentti). Sen alla kirjain "F", jonka alla vuosiluku 18-11, jonka alapuolella risti. Alinna suuren ristikuvion sisäpuolella vuosiluku 18-33, sekä viivan molemmin puolin kuolinpäivä, ehkä 8.7.
Paikka sijaitsee Pitkäsalmen rannalla, loivasti mereenviettävällä silokalliolla. Veteen matkaa noin 8 metriä.

Keskitalo (853000006) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen perustuksen (kivijalan) jäänteet piha-alueen reunassa nurmikolla. Liittynee nykyisen Ritzinkujan itäpuolella sijainneeseen nyt tuhoutuneeseen Hamarin kylätonttii, jonka nuorin talo Keskitalon oli.

Isokylä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivistä koottu röykkiö Luonnonmaalla, Särkänsalmelle johtavan paikallistien pohjoispuolella n. 20-30 m avokalliolla, luode-kaakkosuuntaisen matalan kallioharjanteen nokassa, kalliokukkulan etelärinteellä. Se on kooltaan 6,6 x 8,6 m (E-W x N-S). Röykkiökivet ovat suuria ja niiden väleissä on pienempiä . Sen eteläreuna on kaareva ja keskellä on kulmikas tyhjä tila. Röykkiön sijainti on pronssikautistyyppinen, mutta kivien koko ja sijoittelu viittaavaat pikemminkin myöhempään kokoamiseen, mahdollisesti louhintavarastoon. Tilan isännän mukaan kallioalueella on tehty louhintaa.

Kukola Naviren seutu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luonnonmaalla Kukolan kylässä, jyrkähkön itään viettävän metsärínteen alaosassa lännenpuoleisen pellon renasta 7-8 m sijaitseva pellon suuntainen kivistä koottu aitamainen rakennelma. Aita on noin 45-50 m pituinen, metrin levyinen ja korkuinen rakennelma, joka on koottu melko suurista, halkaisijaltaan n. 50-70 cm kokoisista kivistä. Mahdollisesti pellonreuna on aiemmin ulottunut aivana kivirakenteeseen, joka tällöin selittyisi pellosta raivatuista kivistä ladotuksi viljelyraunioksi jyrkän rinteen juureen.

Uokkonen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Oinasjärvellä, Helsingintien ja Jakkulantien pohjoisen risteyksen kaakkoispuolella, sorakuopantien itäreunassa. Maasto on hiekkaharjua, jossa kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Sudenkuoppa on merkitty aikaisemmin peruskartalle, mutta nykyisessä kartassa se esiintyy vain paikannimenä. Jäännös tarkastettiin peruskarttamerkinnän ja paikallisten ilmoituksen perusteella 2006 inventoinnissa. Ympäristönsuojelusihteeeri Timo Klemelä osoitti paikan maastossa. Kyseessä on suurehko, syvä ja pystyseinämäinen kuoppa (noin 6 x 4 x 2 m). Kuopassa oli jonkin verran rojua. Sitä ei tutkittu tarkemmin. Jäännöksen tarkoitusta tai ajoitusta ei tarkasti selvittää. Mikäli kyseessä on perimätiedon mukaisesti sudenkuoppa, se ajoittunee 1700–1800-luvuille.

Hakalanvuori (Puolustusvarustukset)
Moderni; Ilmavalvontatorni on sijannut Hakenpään sahasta 350 m koilliseen avoimmella kallioalueella korkean mäenharjanteen länsipäässä.
Taivassalon kotiseutuarkistolla on valikuvia, jotka esittävät ilmatorjuntapaikan tornia. Paikalla ei ole enää rakenteita jäljellä.

Metsärannan metsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Vähäjoesta itään, Metsärannan talosta noin 500 m länteen, peltolohkon viereisessä tasaisessa maastossa, jossa kasvaa isoja kuusia. Alueella, jonka koko on ainakin 80x40 m on kymmenkunta pientä latomusta, ja vierekkäisiä ojia.
Ilmakuvien ja vanhojen peruskarttojen perusteella pellot ovat 1970-luvun loppuun ulottuneet lännemmäksi kuin ne pellot, jotka olivat vuonna 2008. Mahdollisesti osa havaituista röykkiöistä voi kuitenkin olla peltoröykkiöitä. 2020 ilmakuvan perusteella alue on hakkuaukiona.

Harviaisten kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan Tampereentien eteläpuolella, Väänteläntien varrella, sen länsipuolella. Ilmarinen sijaitsee Harviaisen pohjoispuolella ja Sauvalan kylä hieman kauempana sen eteläpuolella. Tontin lounaispuolella virtaa Topinoja.
Harviainen mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1418 yhdessä Ilmaristen kanssa, joka toisinaan esiintyy lähteissä omana kylänään ja toisinaan (mm. maakirjassa) yhtenä Harviaisten talona. Jos Ilmarista ei lasketa, kylään kuului kaksi taloa, joista toinen oli nimeltään Lonttinen. Nimenomaan sitä kutsuttiin Ruotsin vallan aikana Harviaiseksi. Vuonna 1642 talo päätyi kruunulle ja 1700-luvun alussa se joutui Ilmaristen augmenttitilaksi. 1700-luvun puolivälissä talo jaettiin kahtia, Ylä- ja Ali-Lonttisiin. Nämä tontit ovat sijainneet koko ajan vierekkäin ja molemmat ovat edelleen rakennettuja. Toinen talo oli joskus erotettu Ilmaristen talosta, eikä sen sijaintia tunneta. Vuonna 1634 viimeksi mainittu talo autioitui kokonaan.

Rantatöyry (1000014686) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Aurajoen länsirannalla, Rantatöyryn talosta koilliseen, peltoterassien välisellä rinteellä ja alimmalla terassilla. Löytöjä, piitä, kiilleliuskeesta valmistettu hioin ja toisen kappale, kvartsia ja kivilaji-iskos, on alueelta harvakseltaan noin 100x300 m matkalta.
Kohde on osittain tuhoutunut viljelytoiminnassa.
Kohde voi myös olla Hakulan kylään kuulunutta tonttimaata, joka näkyy viljelemättömänä 1777 isojakokartassa. Löytöaineisto viittaa historiallisen ajan asuinpaikkaan.

Lund (1000015311) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivipöytä sijaitsee Alalemon Lundin talon pihassa, talon pohjoiskoillispuolella noin 40 m Lemunniementien mutkasta koilliseen.
Pöytä on kolmen kiven varaan tasaiseksi kiilattu vinoneliönmuotoinen, tasapintainen, laakea kivi. Sen koko on 1,1x1,8 m. Paksuus on 20 cm.

Grevilä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kellarikuoppa Vaarniemen linkkimastosta 300 m koilliseen, pellon reunasta kohoavan niemekkeen etelälounaiskulmassa. Painanne on neliömäinen, osittain pyöreähkö, kooltaan 2,3x3 m. Syvyys on metrin. Suuaukko on lounaaseen. Seinämät on vuorattu kivillä.

Ala-Lemu 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivipöytä sijaitsee Ala-Lemun kartanon pohjoispuolisella kallioalueella, itään viettävässä rinteessä, noin 100 m länsilounaaseen Lemuntien ja Ala-Lemun Rantatien risteyksestä, lähellä ulkoilureitin polkua, metsäisessä, kivikkoisessa maastossa.
Kivi on laakea, tasapintainen, kooltaan 90x150x25 cm. Paasi on kiilattu kolmen pienen kiven ja kallion varaan. Kiven yläpinta on sammaleen peittämä, kiven reunat ovat vielä näkyvissä, niissä ei poran jälkiä. Pöydän päällä kasvaa pienet männyn ja kuusen taimet. Aivan vieressä, runsaan kymmenen metrin päässä on louhittu kalliota.

Ala-Lemu 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiuas sijaitsee noin 50 m Ala-Lemun kartanon risteyksestä länteen, ja noin 15 m Lemuntiestä pohjoiseen metsän reunassa, kalliopohjalla. Rakenne on muodoltaan soikea, kekomainen kiveys. Sen koko on 2,5x3 m. Korkeus on enimmillään 50 cm.

Honkaniemi (1000015315) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi pientä röykkiötä sijaitsevat Honkaniementien länsipuolella metsässä noin 50 m tiestä pienen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla.
Röykkiöt ovat 5 m etäisyydellä toisistaan. Itäisemmän koko on 1,4x1,6 m ja korkeus noin 35 cm. Kivet ovat pääasiassa yhdessä kerroksessa. Läntisempi kivikasa on hajonnut laajalle alueelle, sen koko on 3x3 m. Kivet ovat yhdessä kerroksessa.

Skinnarvikin pato (Kivirakenteet)
Moderni; Pato sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueen luoteisrannalla kulkevan maantien eteläpuolella, noin 20 metrin päässä tiestä. Kohde liittyy Skinnarvikin lasitehtaan toiminta-aikaan 1875-1934.
Tarkastuksessa 2013 havaittiin lammikosta mereen laskevan puron varrella ainakin kaksi selvää rakennuksen kiviperustusta. Näistä puron varrella alempana, ojan eteläpuolella oleva perustus on ilmeisesti puretun asuinrakennuksen jäännökset ja ylempänä ojan pohjoispuolella oleva kivijalka on ilmeisesti ollut paja ja sepän asunto. Varsinkin asuinrakennuksen pinta-ala on huomattava.

Haanmäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivipöytä sijaitsee Nousiaisten keskusta noin 2,5 km pohjoiseen ja VT 8:sta 700 m itään, metsäisen kalliokukkulan eteläreunalla.
Kalliopohjalla on laakakivi (190x150 cm), jonka pohjoisreuna on nostettu kahden kiven päälle. Kiven eteläreunassa on V:n muotoinen lovi. Saattaa olla rakennuskiveksi tarkoitettu laaka.

Kuntoradan varsi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivipöytä sijaitsee Nousiaisten keskustan pohjoispuolella, Rästäsmäen ja Laihoisten asuinalueiden välissä olevalla kallioisella mäellä, lakialueella, mutta ei korkeimmalla kohdalla. Aluella kiertää kuntorata.
Kivipöytä on 180x150 cm:n suuruinen kivipaasi, joka on nostettu kolmen pienemmän kiven päälle kalliopohjalla.

Katunpää (1000015340) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rajakivi sijaitsee Luhdanaukon peltoalueen länsipuolella olevassa, itään viettävässä metsärinteessä hakkuualueen rajalla. Noin 50 cm korkea pystykivi on Katunpään ja Kylä-Topoisen tilojen rajalla oleva rajakivi n:o 23.

Seili Tyttökallio (Puolustusvarustukset)
Moderni; Seilin saaren korkeimpiin lukeutuvan kalliovuoren laella, harvakseltaan mäntymetsää kasvavalla avokalliotasanteella on ilmavalvontatornin paalujen kiviperustuksia (3 kpl). Ne ovat kooltaan 1-1,5 metriä pitkiä, 1-1,5 metriä leveitä ja 0,5-0,8 metriä korkeita. Paikalta on hyvä näkyvyys koko lähisaaristoon. Kohteen käyttö ajoittunee II maailmansotaan. Muut torniin liittyvät rakenteet ovat hävinneet.

Seili Saunasaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Seilin saaren itäpuolella, Kirkkoniemen edustalla sijaitsevalla Saunasaarella on kaksi 1800-luvulla viljelykäyttöön raivattua peltoaluetta. Alueet erottuvat saarella
tasaisina ojitettuina hiekkamaa-alueina. Saaren koillisreunassa rannasta nousee
suuremmalle peltoalueelle johtava tie, jota raivattaessa on muodostettu tietä reunustava kiviaita.
Saunasaaren viljelyjäännökset ovat aluetta käsittelevän kartta-aineiston perusteella
olleet käytössä vielä 1900-luvun alussa. Kohde ei sen nuoren iän ja suhteellisen yleisyyden takia ole muinaismuistolain tarkoittama kiinteä
muinaisjäännös.

Seili Södra åkern (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seilin (Själö/Fogdeby) kylätontin etelä-ja koillispuolella sijaitsevan peltoalueen koilliskulmassa on kolme raivausröykkiötä. Kohteen eteläpuolella on
vanhaa niitty- ja peltoaluetta, jolla kasvaa nykyisin istutettua koivumetsää. Röykkiöiden koillispuolelta nousee jyrkkä mäki Ängesnäsbergeniksi kutsutulle kallioalueelle.
Pkoo 6691182, Ikoo 3221377, Z noin 10 m mpy (Röykkiö 1)
Pkoo 6691175, Ikoo 3221375, Z noin 10 m mpy (Röykkiö 2)
Pkoo 6691176, Ikoo 3221368, Z noin 10 m mpy (Röykkiö 3)
Röykkiöt sijaitsevat paikalla, joka Seilin hospitaalin vuonna 1811 laaditussa tiluskartassa on kuvattu eteläisellä peltoalueella sijaitsevaksi kivisten mäkien alueeksi ("Steniga backor i Södra åkern"). Kartassa mainitut kiviset mäet saattavat nykyisin muutoin pääasiassa kivettömässä maastossa viitata juuri röykkiöihin. Röykkiöt ovat noin 4-6 metriä leveitä ja pitkiä ja 1-1,5 metriä korkeita. Röykkiöistä keskimmäinen on lähes suora kulma ja se on ladottu ympäröivää maastoa korkeamman kalliokohouman reunaan.
Kohde edustaa todennäköisesti peltoviljelyyn liittyviä rakennelmia so. raivausröykkiöitä, joiden yhteyden katkeamista nykyviljelyyn on vaikea todeta yli sata vuotta vanhemmaksi.

Rautsuo (1000015594) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rautsuon kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1467. Kylässä oli tuolloin vähintään kolme tilaa. Rautsuohon kuului vuonna 1540 neljä tilaa, 1560-luvulla viisi. Rautsuon vanhin kyläkartta on vasta vuodelta 1841 (KA MH A99 14/1). Kylä on kuvattu 1700-luvun lopun Kuninkaankartastolle (KK 82). Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Ruti, Niku, Suutari. (Asuinpaikat)
Historiallinen; Romsila mainitaan ensimmäisen kerran vuosiin 1386–98 ajoittuvassa asiakirjassa. Kylässä oli viisi taloa vuonna 1540. Romsilan vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Kylässä oli tuolloin viisi kolmella eri tonttimaalla. Keskustontilla olivat Ruti, Niku ja Suutari. Keskustontista erillään omilla tonteillaan seisoivat Lemo ja Rinta. Keskustontti on edelleen käytössä.

Valkjärvi (1000015607) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valkjärvi on yksittäistalo, jota ei mainita vuoden 1540 verokirjassa, koska on ilmeisesti ollut läänitettynä. Valkjärven vanhin kartta on laadittu vuonna 1796 (MH A38 16/1-5). Valkjärvellä oli tuolloin kapteenin puustelli ja kaksi torppaa.
Vanha kylätontti edelleen asutuskäytössä.

Kaukvuori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukvuori mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1508 (FMU 5309). Kaukvuoressa oli kolme tilaa 1560-luvulla. Kaukvuoressa oli keskiajalla rälssejä.
Kylästä on laadittu kartta vuosina 1780–1811 (KA MH A108 4/1-15). Kaukvuoren paikka on merkitty myös Salon kappelin ympäristöä kuvaavalle vuoden 1691 kartalle (KA MH A2a: 32 1). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa. Kaikki tontit ovat edelleen käytössä.
Isojakokartan mukaan paikalla Ylhäinen (rälssitalo), Skrifvari, myöh. Sirkkula (rälssitalo) sekä Liipolan tila.

Sammalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sammalo mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1530. Sammalossa oli vuonna 1540 kolme tilaa. Vanhin kyläkartta on laadittu vuosina 1783 ja 1806 (MH A38 28/1-7). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa: Pälli ja Pallus. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
2017: Sammalon nykyiset rakennukset ovat todennäköisesti toisen vanhan tilan paikalla, mutta kaikki lähialueen pellot olivat laitumena tai muuten kyntämättä, joten pintapoimintaa ja havaintoja ei voitu tehdä. Viereisten kalliomäkien alaosissa ei havaittu merkkejä talonpaikoista. Vanhan asutuksen paikantaminen vaatisi tarkkuusinventointia aikaisin keväällä tai myöhään syksyllä.

Kaukelmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukelmaassa oli kaksi tilaa 1560-luvulla. Kaukelmaan rälssitila on merkitty vuonna 1793 laaditulle kartalle (KA MH A67 7/1-10). Kaukelma Frälsehemman (1 gammalt och 1 nytt mantal). Possideres af Härads Höfdingen högädte........herr Christopher Kuhlberg (1794).

Pyöli Yrjälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1779: Yrjälä Rusthåll. Halottu 2 osaan isojaon yhteydessä.1786:Yrjälä 2/3 krono Rusthåll behektas (?) af åboen/Rusthållaren Gustaf Johansson.

Pöytiö saha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Pöytiö mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1432 (FMU 2058). Pöytiön vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Kylässä oli tuolloin viisi taloa kahdella tonttimaalla. Lisäksi kylän läheisyydessä oli saha.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.
Kohteen aikaisempi status mahdollinen muinaisjäännös on tarkastuksen jälkeen muutettu kulttuuriperintökohteeksi. Sahan ympäristössä ei ollut havaittavissa enää vanhoja rakenteita myllystä tai sahasta. Paikalla on myllynkivistä rakennetut portaat. Sahan voimala on pystyssä, mutta huonokuntoinen. Se on rakennettu 1930-luvulla. Padon betoniset perustukset ovat pystyssä ja niiden päälle on rakennettu terassi. Kohde on merkitty maakuntakaavaan maakunnallisesti merkittävänä rakennetun ympäristön kokonaisuutena.

Uus-Länsitalo (Taide)
Historiallinen; Kalliokirjoitus sijaitsee Satavan saaren pohjoisrannalla lähellä rantaviivaa olevassa kalliossa. Kirjoitus on kallion länsikupeessa noin silmien korkeudelle kallion juurella seistessä.
Rantalaiturille johtavan tien oikealla puolella eli itäpuolella on kalliokumpare, jonka kylkeen on hakattu pölkkykirjaimin nimi Jonas Monselius. Nimi on rapautunut ja näkyy heikosti. Kalliossa pitäisi olla myös vuosilukuja, mutta ainoastaan yksi luku 1901 on näkyvissä. Se vaikuttaa eriaikaiselta verrattuna nimen kirjoitustyyliin.
Nimikirjoituksen taustat ovat tuntemattomat. Turussa oli 1700-1800-luvuilla kaksi Jonas Monseliusta, isä ja poika. Heidän yhteyttään Satavan kalliokirjoitukseen ei voida kuitenkaan varmistaa. Isä toimi rykmenttipastorina 1700-luvun loppupuolella ja poika raastuvanoikeuden notaarina 1800-luvun alussa. Isä kuoli vuonna 1816 ja poika vahingonlaukaukseen vuonna 1817.

Ryssäntorninmäki 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Pruukin kaakkoispuolella, laajan kalliomäen lakialueella, Kiskonjoesta 450 m etelään ja Kalkutinjärvestä 310 m pohjoiseen.
Paikalla on rajamerkki, neliömäinen kivikasa, jonka keskellä on pystyssä keskuskivi. Pienemmät viisariröykkiöt ovat 10 m pohjoiseen ja 20 m kaakkoon. Paikalla ei ole nykyään rajaa.

Ryssäntorninmäki 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pruukin kaakkoispuolella, Ryssäntorninmäen länsipuolella olevan pienen kalliomäen laella, mäen länsiosassa, 200 metriä Tammisaari-Salo -tiestä. Paikalla on rajamerkki: neliönmuotoinen kivikasa ja keskellä pystykivi. Paikalla ei ole nykyään rajaa.
Suunnilleen samalla kohdalla on vuoden 1872 kartassa maastomittaus/korkeuspisteen merkki.

Kärra bukten 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Dragsfjärdin kirkosta koilliseen Kärra Bukten -lahden eteläosassa. Vanhan sijaintipaikkakuvauksen mukaan paikka on "betonilaiturista noin 50-70 metriä pohjoiseen".
Melko ehjä puuhylyn pohjaosa, jonka pituus on noin 16 metriä ja leveys noin 5-6 metriä. Hylky nousee pohjan tasosta noin 1 - 1,5 metriä. Alus on rakennettu limisaumaiseksi ja siinä sisälaudoitus. Laitojen paksuus on noin 6 cm, kaarien paksuus 15-17 cm, kaarien välit 40-45 cm. Osat on kiinnitetty metallipultein ja nauloin.
Perimätiedon mukaan alus on jäänyt hylyksi 1930-luvulla. Meriarkeologi Harry Alopaeus sukelsi paikalla 16.11.1974 ja paikalliset kertoivat hänelle aluksen olleen hylkynä noin 50 vuotta. Aluksen kerrottiin uponneen, kun omistaja ei enää nähnyt tarpeelliseksi tyhjentää aluksen sisään päässyttä vettä pumppaamalla.

Inga (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Vänöstä etelään ja Öröstä lounaaseen, Fästorna -luodoista eteläkaakkoon. Hylky on nopeasti syvenevässä rinteessä siten, että osia on matalasta vedestä lähes 30 metrin syvyyteen asti.
Kyseessä on metallirunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut osiksi. Laivan peräosa on säilynyt ehjempänä.
Kyseessä on mahdollisesti ruotsalainen Inga -niminen höyrylaiva, joka on haaksirikkoutunut 1930-luvun alussa.

Haverö itäpuoli 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta noin 13 km lounaaseen Airiston eteläosassa Haverön pohjoisosan itäpuolella ja Nederängsvikenin pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka näkyvissä olevien osien pituus on noin 42 metriä. Hylyn keula osoittaa etelään. Puuhylystä on jäljellä rungon puolikas ja kulmikkaita terässäiliöitä.
Hylyn on oletettu olevan miinanraivaajana käytetty Tammenpää. Hylyt.net kertoo näin: Kansanhuoltoministeriö osti vuonna 1948 liittoutuneiden ylijäämävarastosta 5 kpl puurunkoisia, Yhdysvalloissa rakennettuja uppoamaltaan 260 tonnin B.Y.M.S.-tyyppisiä rannikkoraivaajia (British Yard Mine Sweeper). Alukset oli rakennettu 1941-42 alun perin lyhytaikaisiksi sota-aluksiksi. Alusten pituus oli 42 metriä ja leveys 7,6 metriä, niissä oli 2 x 500 hv moottorit. Aluksi niitä käytettiin ylioppilaiden asuntoloina Helsingin Pohjoisrannassa. Yhden aluksista ostivat metodistit lähetyslaivaksi ja se sai nimen Ebeneser. Myöhemmin syksyllä 1948 ja alkuvuodesta 1951 Merivoimat osti neljä alusta miinanraivauksen tarkistusraivauksiin. Ostetut alukset olivat B.Y.M.S. 2032, B.Y.M.S. 2044, B.Y.M.S. 2049 ja B.Y.M.S. 2047 ja ne saivat suomalaiset nimet Vahterpää, Purunpää, Katanpää ja Tammenpää ja niitä alettiin kutsua nimellä ”puupäät”. Alukset oli varustettu kosketus- ja heräteraivauskalustolla.
Raivaustoiminnan päätyttyä ”puupäät” siirrettiin 1950-luvulla merikoulutuskäyttöön tykkiveneiden korvikkeina. Huonokuntoisina ne saivat hylkäystuomion vuosina 1958-59 ja myytiin lopuksi romuna yksityisille. Tammenpää on lopullisen romutuksen seurauksena palanut vuonna 1960 Haverön koillispuolelle ja uponnut. Lähelle on uponnut noin vuonna 1961 Vahterpään hylky.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi alueen heinäkuussa 2022 ja tarkisti hylyn sijainnin. Barlius viistokaikuluotasi hylyn myös 2024.

Svinö 1 (1566) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Pikku-Nauvon kaakkoispuolella Pensarin lounaispuolella olevan Svinö -saaren itärannalla 1-6 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen moottoriveneen hylky, jonka pituus on noin 12 metriä. Hylky makaa pohjassa kölillään siten, että keula on ylärinteeseen päin. Hylyt.netin mukaan hylky on saksalaisten miinanraivauksessa käyttämä puurakenteinen meriläinen, joka upposi jouduttuaan venäläisten ilmahyökkäyksen kohteeksi. Uppoamisvuosi saattaa olla 1944.
Barlius-ryhmä viistokuvasi hylyn kesällä 2024.

Korpoström Alf (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Korpoström, lähellä vierasvenesatamaa Syvälaxvikenin länsirannalla.
Christoffer H. Ericsson on merkinnyt vuoden 1968 muistiinpanoihinsa hylyn Syvälaxvikenin suulle Korpoströmiin.
Kyseessä on todennäköisesti vuonna 2019 vedenalaisinventoinnissa löytynyt puisen purjealuksen hylky, joka on paikallisen tiedonantajan mukaan Alf-niminen alus. Se hinattiin 1950-luvun alussa Lohmista Korpoströmiin. Tiedonantajan kotialbumissa on kuvia aluksesta vuodelta 1955, jolloin se on vielä kokonainen. Lapset ovat käyttäneet alusta uimahyppyalustana ja leikkipaikkana. Alus poltettiin ja nykyään siitä on jäljellä vain pohjaosa rantavedessä. Korkeimmat kaarenpäät näkyvät edelleen pinnalle. Vuonna 2017 hylyn päällä on ollut parkkeerattuna ruoppaaja.
Korpo Gårdin lähellä tien reunassa on suuri kasa hylynosia, jotka on ruopattu tilan rannasta, ne ovat todennäköisimmin peräisin Alfista.
Kansallismuseon esinekokoelmassa on numerolla 61141 kolmijalkaisen savipadan puolikas, joka on löytynyt ennen vuotta 1963 Korppoonvirrassa olevasta laivanhylystä (esine on ollut esillä "veneurheilunäyttelyssä" vuonna 1963). Esineen luettelointitiedoissa hylyn kerrotaan olevan noin 10 metrin syvyydessä, mutta tarkemmat löytötiedot puuttuvat. Padan korkeus on 25 cm ja halkaisija noin 22 cm. Padan arvioidaan olevan peräisin 1700-luvulta. Ei ole tietoa onko saviastia peräisin Ericssonin muistiinmerkitsemästä hylystä, mutta se on mahdollista. - Vuoden 2019 inventoinnin perusteella ei ole mahdollista, että pata olisi löytynyt hylystä. Pata on irtolöytö, jonka sukeltajat ovat keränneet salmen pohjasta muiden löytöjen muassa (ks. kohde löytöpaikka 1000021278 Korpoström 1).

Sauko (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saariston pohjoisosassa Houtsalasta pohjoiskoilliseen ja Åvensor -saaresta itään, Sauko -saaren länsiosan pohjoisrannan lähellä matalassa vedessä.
Limisaumaisen purjelaivan hylky, jonka pituus on 15 - 20 metriä. Osat on liitetty toisiinsa puutapein. Aluksesta on jäljellä pohjan rakenteita ja muutamia pohjasta nousevia kaaria. Alus on ollut rakenteeltaan kevyt. Saattaa olla kyseessä hylätty talonpoikaisalus.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1980-luvun alussa. Turun Nautic Club tarkisti hylyn syksyllä 2020, jolloin hylky paikallistettiin paikallisen asukkaan avulla. Barlius-ryhmä dronekuvasi ja viistokaikuluotasi hylyn 2024.

Ramsudd (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Houtskarissa Gölpor fjärdenillä Kivimo sundin länsipuolella Roslaxin Ramsuddin pohjoispuolella, äkkijyrkänteen reunalla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka päämitat ovat noin 12,5 x 5 metriä. Hylky on pahoin hajonnut. Peräranka on lähes kokonaan näkyvissä. Alus on ollut todennäköisesti limisaumatekniikalla rakennettu ja ainakin osittain myös sisäpuolelta laudoitettu. Kun hylyllä sukellettiin 1967 (Harry Alopaeus), hylyn ympärillä oli vain vähän kasvillisuutta, mutta paljon mutaa.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1963. On oletettu, että kyseessä olisi kalkkijaala Dockan Benholmista.

Näsudden (1641) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Airiston eteläosassa Näsuddenin länsipuolella. Sijaintipaikka on merkitty merikartalle, mutta jonkin verran liian itään todellisesta sijainnista.
Metallirunkoisen aluksen hylky, joka on osin peittynyt pohjamutaan. Luotauskuvassa hylyssä näkyy kaksi kookasta ruumanluukkua. Hylystä puhutaan Skogholmin hiekkajaalana. Hylyn oletetaan olevan 1957 Airistolle uponnut moottorialus Liisa (58 brt). Liisa oli upotessaan hiekkalastissa.
Barlius -ryhmä paikansi hylyn viistokaikuluotaamalla 1.8.2022.

Tervsund 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Paraisten kirkolta noin 6 kilometriä etelään Tervsundin länsirannalla salmen leveimmällä kohdalla noin 3 metrin syvyisessä vedessä.
Puurunkoisen aluksen hylky. Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1980. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024. Luotauskuvan perusteella hylyn runko on hajonnut ja hylystä irronneita osia on kokonaisuuden ympärillä. Hylyt.netin tiedon mukaan (sivulla vierailtu 16.8.2024) hylyn on arveltu olevan Thyra Johanssonin omistama Iines-niminen halkokaljaasi, joka upposi 1940-luvulla Tervsundin länsirantaan.

Enviken (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta linnuntietä noin 18 km etelään Sorpon itärannalla Envikenin ruovikoituneessa lahdessa tai lahden edustalla.
Perimätiedon mukaan rannassa olisi hylky, joka on ilmoitettu Museovirastolle 1980-luvulla (epätarkat koordinaatit ETRS-TM35FIN P 6676516 I 237977). Hylyn on kerrottu olevan limisaumainen.
Museoviraston meriarkeologien syksyn 2022 tarkastuksissa ei kuitenkaan havaittu hylkyä, vaan perimätiedon ohjaamalta paikalta löydettiin vanhan, 60 metriä pitkän höyrylaivalaiturin jäänteet: neljä hajonnutta kiviarkkua sekä laiturista irronnutta puutavaraa, jota jatkui useita kymmeniä metrejä ulommas rannasta. Laituri näkyy vuosien 1943 ja 1951 ilmakuvissa, mutta ei enää vuoden 1968 kartalla. Pitkän laiturin pohjoispuolella on ilmakuvien perusteella sijainnut myös kaksi lyhyempää laituria.
Tiheää rantaruovikkoa oli paikoin mahdoton aukottomasti kartoittaa.

Trunsö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Nötöstä noin 8 km etelään ja Jurmon itäkärjestä noin 9 km koilliseen Trunsön itäpuolella lähellä Stora Gloskärin rantaa, lähes kiinni rantakalliossa.
Puurunkoisen purjealuksen hylky, josta on 1998 tehty seuraavia havaintoja: kölitukin pituus on 27 metriä ja leveys 60 cm, aluksen kansi on romahtanut alas ja kääntynyt ylösalaisin, laidat ovat kaatuneet sivuille, hylky on levinnyt sivusuunnassa noin 15 metrin alueelle, suurin laitakorkeus pohjasta on 2,1 metriä, laidan paksuus on 28 cm, kylkikaaret ovat päistään 16 x 16 cm:n vahvuiset, kylkilaudoitus on tasasaumainen, myös sisäpuoli on laudoitettu, lautojen paksuus on 6 cm ja leveys 28 cm, materiaali on mäntyä. Laudoitus on kiinnitetty kaariin rautanauloin ja ulkopuoli on tapitettu, kannessa on kiinni teräksisiä tukirakenteita.
Hylyn luota on löydetty astiankappaleita, joissa on Arabian tehtaan vuosina 1932-1949 käyttämä leima. Takilan osia ei yhtä teräsvaijeria lukuun ottamatta havaittu, ja onkin oletettavaa, että alus on upotessaan jäänyt pintahylyksi. Perimätiedon mukaan 1940-luvulla on hylätty rantaan saarelaisten proomuna käyttämä vanha kuunari.
Suomen meriarkeologinen seura ry on kuvannut ja mallintanut hylyn 2023.

Sparta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Saaristomerellä ulkosaaristossa Fallbådanin luona (peruskartassa alueen nimi on Korslägnarna), joka on Borstöstä lounaaseen ja Jurmosta kaakkoon. Sijaintipaikka on Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosassa, missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden.
Teräsrakenteisen rahtilaivan hylky, joka hajosi upotessaan kahteen osaan ja on myöhemmin hajonnut pahoin. Hylyn suurin yhtenäinen osa on perä, joka seisoo pystyssä pohjassa noin 18 metrin syvyydessä. Hylyn osia on laajalla alueella pitkin pohjaa.
Sparta oli hollantilainen rahtilaiva, joka oli tuomassa kappaletavaraa Saksasta Helsinkiin. Alus haaksirikkoutui sumussa 17.10.1949. Alus oli noin 41 metriä pitkä ja se oli rakennettu 1940. Ks. www.hylyt.net, Sparta.

Park Victory (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön kaakkoispuolella. Hylky on merkitty merikartalle.
Park Victory oli teräsrakenteinen rahtialus, jonka pituus oli 138,7 metriä, leveys 18,7 metriä ja syväys 8,4 metriä. Aluksessa oli kolme keularuumaa ja kaksi peräruumaa. Komentosilta oli keskilaivassa. Hylky on katkennut komentosillan etupuolelta. Osat lepäävät pohjassa kölillään. Keulaosa on siirtynyt hylyn leveyden verran oikealle. Mastot ovat pystyssä etummaista lukuunottamatta ja kansirakenteita on paikoillaan. Vasemmassa kyljessä on repeytymä. Laivan hiililasti ja metalliesineitä, mm. potkuri, on nostettu. 1990-luvulla aluksen kannet olivat pudonneet rungon sisään, mutta kyljet olivat vielä pystyssä. Koska hylystä vuoti öljyä, tankit tyhjennettiin 1990-luvun puolivälissä yhteistyössä Suomen ympäristökeskuksen ja Merivoimien kanssa.
Park Victory -alus oli kotoisin USA:sta. Ollessaan matkalla kivihiililastissa Helsinkiin alus upposi 25.12.1947 myrskyssä Utön edustalle. 10 merimiestä menehtyi, mutta osa miehistöstä saatiin pelastettua Utöseen.
Hylky on suosittu virkistyssukelluskohde. Hylkyä on dokumentoinut mm. Teekkarisukeltajat Kupla ry. Laivan vaiheista julkaistiin kirja 2017: Jouko Moisala, S/S Park Victoryn tarina. Fandonia Oy 2017.

Rauha (1661) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nötön Finnvikin itäosassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys 8 metriä. Hylky on matalassa vedessä ja näkyy pinnalta. Hylyn sanotaan olevan kaljaasi Rauha, jonka hylky oli vielä 1950-luvulla osittain pinnalla. Alus kuljetti sahatavaraa 1900-luvun alkupuolella.
Esimerkiksi vuoden 1933 kauppalaivastorekisterissä on Rauha -niminen kaljaasi, joka oli rakennettu puusta 1917 Vehkalahdella (Veckelaks), pituus oli 25,34 metriä ja leveys 7,60 metriä, rekisteröimispaikka oli Turku ja kotipaikka Parainen.

Hindenburg (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on Saaristomerellä Lohmin luotsiaseman luona Korppoon ja Nauvon välisen salmen eteläpuolella väylän välittömässä läheisyydessä Lom -ja Killingholm -saarten itäpuolella.
Saksalainen kuljetusalus Hindenburg oli 1921 rakennettu noin 143 metriä pitkä rahtilaiva, josta tehtiin toisen maailmansodan aikana Saksan armeijan kuljetusalus. Alus haaksirikkoutui marraskuussa 1942. Hylky on hajonnut kahteen osaan. Hylyn kannella on Saksan armeijan ajoneuvoja.
Puolustusministeriö määräsi hylyn sukelluskieltoon 25.8.1982 lähtien, koska Puolustusministeriön omaisuuteen oli kajottu useita kertoja ja hylyllä oli ollut useita vaaratilanteita sukellusten yhteydessä. Hylyllä on kuitenkin sukellettu paljon. 1983 hylyllä tapahtui sukellusonnettomuus, jossa yksi sukeltaja menehtyi.

Väinö (1700) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin kuusi kilometriä Uudenkaupungin keskustasta luoteeseen Tammion länsirannalla ja Aninkarin itäpuolella. Sijantipaikkatieto on epätarkka.
Kyseessä on Väinö-nimisen kaksimastoisen kaljaasin hylky. Alus on rakennettu Nauvossa vuonna 1906, ja sen varustajana on toiminut mm. Arthur Wikström. Laiva on siirretty nykyiselle paikalleen ilmeisesti 1950-luvulla.
Suomen kauppalaivasto -luettelossa 1924 aluksesta on seuraavia tietoja: Puurunkoinen kaljaasi. Pituus 21,15 m, leveys 6,47 m ja syväys 1,89 m. Rakennettu Nauvossa 1906 mestarina Axel A. Jansson. Rekisteröintipaikka Turku, kotipaikka Parainen, varustaja Robert Johansson.

Tyynkarta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tyynkartan ja Houkonkartan välisessä salmessa, Tyynkartan puolella.
Puurakenteisen hylyn jäännökset. Vuonna 2000 hylky oli lähes "luurankona" pohjassa, matalan veden aikaan osa siitä oli kuivalla maalla. Hylky on levinnyt kahden saaren väliseen salmeen, osia on nostettu ilmoittajan kesämökin pihalle (mm. mökin ulkoseinällä roikkuu hylyn ankkuriketju ja pihalla on puolikas laivan peräsin).
Aluksen kerrotaan olevan tyypiltään kaljaasi. Sen sanotaan kuuluneen Kivelän kyläkaupalle, ja sitä käytettiin kauppamatkoihin Turkuun ja Raumalle. Alus upotettiin 1900-luvun alussa.

Airisto 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Airistolla Erikvallanniemen rannasta noin kahden kilometrin päässä 13 metrin väylän itäpuolella. KKJ N 60 20.3626 E 22 4.9131.
Paikalla on rungoltaan melko ehjä rautainen höyrylaiva. Keskilaivassa on kansirakennus, jonka päältä ohjaushytti, savutorvi ja ilmanvaihtotorvet ovat huuhtoutuneet pois. Kansirakennuksen etupuolella on ruumanluukku, jonka edessä on kappi ja masto. Masto on todennäköisesti uppoamisen jälkeen katkaistu sahalla. Kansirakennuksen edessä on myös matala kansi, jonka etuosassa vasemmalla on luukku ja portaat alas. Aluksessa on korkeat reelingit, joissa on kulkuportit. Peräkansi vaikuttaa romahtaneen. Perän muoto on höyrylaivalle tyypillinen.
Hylky paikannettiin Merenkulkulaitoksen tekemissä pohjankartoituksissa 2002 ja uudestaan 2016 Meritaidon tekemässä luotauksessa.
On mahdollista, että kyseessä on 1906 rakennettu höyrylaiva Maurits Holmberg, joka sai myöhemmin nimen Wellamo. Alus kulki mm. linjalla Turku - Kemiö, Kiila ja Turku - Vehmaa, Rautila ja Turku - Ahvenanmaa, Brändö. 1960-luvulla aluksen liikennöinti loppui ja siitä tehtiin kahvilalaiva Turkuun Aurajoen rannalle. 1969 alus upposi Aurajokeen, nostettiin pinnalle ja hinattiin Kaarinaan. Kun sitä vaadittiin laituripaikaltaan Kaarinasta poistettavaksi, sitä lähdettiin hinaamaan ja tällä matkalla se 1970-luvulla upposi Airistolle.

Airisto 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Airistolla Turusta ja Erikvallanniemestä lounaaseen, Långholmen -saaresta länsiluoteeseen noin 27 metrin syvyydessä.
Paikalla on rautarunkoisen aluksen hylky mahdollisesti 1900-luvun alkupuolelta. Rungon pituus on noin 22 metriä. Hylky on uponnut syvälle mutaan. Aluksessa ei ole kansirakenteita. Keskellä on yksi iso ruumanluukku, jonka päällä makaa lastauspuomi. Aluksen keulaosassa on masto pystyssä, ja maston juurella on polttomoottorivinssi. Keulassa on ankkuripeli, josta lähtee kettinki keulan ulkopuolelle. Pohjalla kettingin päässä on ankkuri. Peräosan puukansi on osittain hajonnut. Alus on sisältä täyttynyt melkein kantta myöten mudalla. Aluksen omaa konetta ei ole havaittavissa. Irtoesineitä ei ole havaittavissa.
Kohde löydettiin Merenkulkulaitoksen tekemissä pohjankartoituksissa 2001.

Jönköping (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin edustalla avomerellä. N 61ast 03.56 E 20ast 48.60.
Puurunkoisen Jönköping -nimisen aluksen hylky, joka nostettiin ylös meren pohjasta hylyssä olleen lastin vuoksi ja pudotettiin takaisin mereen vuonna 1998. Nostettaessa kaaret olivat vielä pystyssä ja sivulaudoituksesta suurin osa oli jäljellä. Myös kansirakenteita ja kansilaudoitusta oli jäljellä. Mastot olivat katkenneet. Alus vaurioitui noston yhteydessä ja muun muassa kansirakenteet purettiin lastiin käsiksi pääsemiseksi. Hylyn noston ja lastin tyhjentämisen organisoi ruotsalainen toimija, jonka tavoitteena oli taloudellinen hyöty laivan lastia myymällä. Työhön osallistui henkilöitä myös Suomesta. Lastin tyhjentämisen aikaan alus ei ollut vielä ollut uponneena vähintään sadan vuoden ajan, joten se ei ollut muinaismuistolain rauhoittama muinaisjäännös. Lastitavaroiden myymistä ulkomaille ei voitu estää kulttuuriesineiden maastavientiä rajoittavan lain nojalla, koska esineet olivat olleet Suomen alueella alle 100 vuotta. Hylky lastitavaroineen oli ollut Suomen aluevesirajan sisäpuolella vasta 1995 lähtien, jolloin aluevesiraja siirrettiin 12 meripeninkulmaan.
Jönköping oli ruotsalainen kaljaasi, jonka saksalainen sukellusvene U-22 upotti 3.11.1916 aluksen ollessa matkalla Gävlestä Raumalle. Laiva upotettiin kiinnittämällä siihen räjäytyspanoksia. Lastina oli muun muassa samppanjapulloja. Jönköping oli rakennettu Ruotsissa 1896. Sen pituus oli 20,5 metriä ja leveys 6,67 metriä. Aluksessa oli apukone.

Katanpää (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Katanpään linnakkeen edustalla n. 30 metriä rannasta n. 14 m syvyydessä Katanpään satamaan johtavan väylän varrella.
Hylky lepää pohjassa pohjois-eteläsuunnassa. Hylyn pohjoisen puoleisessa päässä on ehjää rakennetta. Hylyssä on n. 19 kaarta, ja sen pohjalankut ovat n. 8 cm leveitä ja 8 cm paksuja. Hylyn ympärillä pohjassa on irtonaista tavaraa, mm. noin 8 x 15 cm:n kokoisia kuutioita, joissa jokaisessa painatus P6. Kuutiot ovat puristettua kivihiiltä tms., materiaalia ei ole tunnistettu varmasti.
Hylky saattaa olla hiekankuljetusproomu, jota on käytetty Katanpään linnaketta rakennettaessa vuosina 1915-1916.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi hylyn ja tarkisti sijainnin 2023.

Severonia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Borstöstä etelään, Mastbådan luodon eteläpuolella olevan matalan juurella.
Hajonnut laivan hylky. Jäljellä on laivan boileri matalan tuntumassa, hylyn peräosa sijaitsee rinnettä alas.
Hylyn oletetaan olevan virolainen hiililastissa ollut Severonia -niminen alus, joka haaksirikkoutui 10.1.1936.

Karjaluoto pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rymättylän länsipuolella Rymättylän kirkosta vajaat 10 km länteen Karjaluodon pohjoisrannassa 6-7 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen 12-14 metrin pituinen hylky. Ilmoittajan mukaan kyseessä on halkojen kuljetukseen käytetty kaljaasi. Hylky on täyttynyt mudalla.
Barlius-ryhmä on viistokaikuluodannut hylyn 2021 ja 2024.

Korsnäs Hästen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Nauvon kirkosta vajaat neljä kilometriä lounaaseen ja Korsnäs -niemestä koilliseen.
Druckis-nimisen kylän edustalla Korsnäsin itäpäässä on Kalvholmen niminen saari, jonka koillispuolella on kaksi pientä saarta (Hästen). Tervauspaikka on näistä saarista itäisen pohjoisrannassa. Painolastikiviä on löytynyt vajaan kilometrin päässä olevan Mjölnarsin tilan pellolta. Perimätiedon mukaan paikalla on ollut alusten pohjien tervauspaikka, jossa aluksia on kallistettu pohjan tervaamista varten. Paikalla näkyy rautalenkkejä kalliossa. Läheisen Mjölnarsin tilan pellolta löytyy "ei suomalaisia" kiviä, jotka ovat mahdollisesti olleet painolastia.

UJ 117 (Alusten hylyt)
Moderni; Hylyllä sukeltamiseen tarvitaan Puolustusvoimien (Sotamuseo) lupa.
Sijaintipaikka on avomerellä Öröstä etelään ja Bengtskäristä länteen, lähellä Örön suoja-alueen etelärajaa. Sijaintipaikkatieto ei ole tarkka.
Paikalla on saksalaisen sukellusvenehävittäjän UJ 117 hylky, joka on pohjalla pystyssä kölillään, keula hieman koholla. Keulakannessa on laaja reikä, keula on irronnut aluksesta ja on pohjassa hylyn luoteispuolella.
Alus oli rakennettu 1941. Aluksia rakennettiin saman mallin mukaan parikymmentä. Alus oli otettu sotalaivaston käyttöön 1.8.1941. Uppouma oli 835 t., pituus 52 m, leveys 8,4 m, syväys 4 m, nopeus 10 solmua.
UJ 117 ajoi miinaan ja upposi 30.9.1941. UJ 117 kuului saksalaiseen laivueeseen, joka oli matkalla suojaamaan Tallinnan-Helsingin väylää venäläisiltä sukellusveneiltä. Uppoava alus vei mukaan 30 miestä.
Hylky löydettiin koskemattomana v. 1996. Löytäjäryhmä dokumentoi hylkyä Sotamuseon luvalla kahdeksana vuonna, ja hylky oli keskeisessä asemassa Sotamuseon v. 1999 pidetyssä "Hautana meri" -näyttelyssä. Hylystä ryöstettiin esineistöä 2004, mm. puheputkia, kello, kallistuksenosoitin, ohjailukompassi jalkoineen ja kupuineen sekä telegrammi. Hylyn tärvelemisestä tehtiin tutkintapyyntö, mutta tekijöitä ei saatu kiinni.

Mikkolanmäki (1000018592) (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Turun Laukkavuoressa Helsingintien ja rautatien pohjoispuolella olevalla Mikkolanmäellä. Mäen itärinteellä on omakotiasutusta ja länsipuolella yritysaluetta. Kohteen ympäristö on kalliopohjainen, metsää kasvava mäkialue.
Alueella on kolme tykkipatteria, tulenjohtokeskus sekä useita niihin liittyviä betonirakenteita tai perustoja. Sähkövoimalaitteita ja ampumatarvikkeita varten louhittiin luolat. Tykkipatteri rakennettiin vuonna 1940 ja aseistus poistettiin 1944. Kohde on monikerroksinen ja rikas sekä rakenteidensa että luonnonelementtiensä puolesta.
Ilmatorjuntapatterin aluetta on kunnostettu ulkoilukäyttöön viereisen omakotitaloyhdistyksen toimesta Museoviraston hoitoyksikön ja Pertti Huttusen ohjauksessa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Mikkolanmäen muinaisjäännösalueen eteläraja sijaitsee noin 80 metriä junaradan pohjoispuolella, välissä kulkee Teollisuuskatu. Inventoinnissa todettiin, että kohde on muinaisjäännösrekisterin mukaisessa tilassa. Betonirakenteisiin on tehty tosin runsaasti graffiteja. Luolien sisäänkäynnit ovat vierekkäin kallion alaosassa mäen länsisivulla. Mäen eteläosassa on myös kiviaita ja kivipenkereitä, jotka liittynevät 1900-luvun aikaiseen asutukseen mäellä. Kuninkaan kartaston, vuoden 1845 pitäjänkartan ja 1800-luvun loppupuolen Senaatin kartaston mukaan mäellä ei ole ollut tuolloin vielä asutusta.

Rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde löydettiin vuonna 2011 Valtatie 8:n inventoinnissa. Mahdollinen rajapyykki sijaitsee kalliolla. Sen koko on 60 x 30 cm. Siinä on yhdestä kahteen kivikerrosta. Kyse voi olla kylän tai tilan rajapyykistä.

Bengtskär lounaispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on ulkosaaristossa Hangon läntisen selän eteläosassa Bengtskäristä lounaaseen ja Västerbådasta kaakkoon (WGS-84 59 41.46 N, 22 26.95 E) noin 50 metrin syvyydessä.
Kyseessä on 20 - 25 metriä pitkä ja 6 metriä leveä hylky, joka kohoaa pohjasta noin 1,5 - 2 metriä. Metallirunkoinen ja puukantinen hylky lepää moreenipohjalla. Hylyn runko on ehjä, mutta keskilaivan kylkilevyt ovat ruostuneet puhki. Kansilankut ovat hajallaan. Toisessa päässä (oletetussa perässä) on havaittavissa portaat, jotka johtavat kannelta alas. Oletetussa keulassa on vaijerivinssi. Hylky vaikuttaa olevan tasapohjainen työlautta tai proomu, jossa on irtaimistona kypäräsukeltajan varusteita (kuten pintailmapumppu) ja kannen keskiosassa moottoripyörä. Moottoripyörän lähellä on metallinen liesi.
Hylky löytyi yksityishenkilön tekemässä viistokaikukartoituksessa 2001. Hylyllä tehtiin sukeltamalla havaintoja elokuussa 2015.

Kallunen (1000020203) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi suunnitellun voimalinjan inventoinnissa 24.10.2011. Se on Paistanojan lounaispuolisella pellolla olevan pienen kalliosaarekkeen koillisreunassa olevassa paljaassa, osin sammalpeitteisessä silokalliossa. Kallioon on hakattu 17 cm läpimittainen rengasristikuvio. Renkaassa uurre on noin senttimetrin levyistä ja lähes yhtä syvää. Ristissä uurre on huomattavasti matalampaa. Kyseessä saattaa olla rajamerkki tai kiintopiste. Hakkaus ei ole nykyisellä tilanrajalla. Suunniteltu voimalinja kulkee kohteen yli.

Ylipryki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laajan metsäisen mäkialueen kaakkoisrinteellä on matalaa ja melko vaatimatonta kiviaitamaista rakennelmaa kaikkiaan noin 75 metrin pituisella matkalla. Erityisesti kivirivin pohjoisosa on varsin vahvan sammaleen ja karikkeen peitossa, eteläpäässä näyttää siltä kuin ladelmaa olisi jollain tavalla myöhemmin korjailtu ja kiviä liikuteltu paikoiltaan. Ladelman eteläosassa on myös käytetty hyväksi kallion luontaisia muotoja ja paikalla olevia kiviä. Rakennelma ei ole täysin yhtenäinen ja katkeamaton, vaan se on joistakin kohdin rauennut tai katkennut.
Alueesta tehdyssä maisemahistoriakartassa, joka perustuu vuoden 1778 isojakokarttaan, ei tällä kohtaa ole mitään merkintöjä vanhasta maankäyttöhistoriasta. Koska ladelma sijaitsee metsämaastossa näinkin korkealla, tulee mieleen lähinnä jonkinlaiseen laiduntamiseen liittyvä funktio. Tällöin kivet olisi voitu nostaa ikään kuin perustaksi esimerkiksi jonkinlaiselle puu-, riuku- tai piikkilanka-aidalle; yksistään näin matala aita ei varmaankaan olisi estänyt eläimiä liikkumasta paikasta toiseen. Laiduntamistulkintaan saattaisi viitata myös ladelman läheisyydessä, siitä noin 30 metrin päässä, sijaitseva lähde. Rakennelmaa ei kuitenkaan voida luokitella varsinaisesti muinaismuistolain (295/63) tarkoittamaksi muinaisjäännökseksi.

Brinkhallin kartano 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisessä mäenrinteessä noin 250 metriä Brinkhallin kartanon päärakennuksesta länteen. Paikalla on kiveys, ulkonäöltään kuin luonnonkivistä ladottu mukulakivikäytävä. Sen pituus on noin 28 metriä, levys noin 1,4 metriä. Varsinkin kiveyksen pitkät ulkosivut ovat suoraan ja säännöllisesti ladotut. Kiveyksen pitkät sivut ovat suunnilleen itä-länsisuunnassa, loivasti kaartuen. Nuo sivut ovat samalla karkeasti ottaen kohtisuorassa kaltevan maaston korkeuskäyriin nähden. Pitkien ulkosivujen puolivälissä on kiveyksen kahden puolen kaksi noin 0,5 metrin läpimittaista jykevää kiveä, kuin portinpielikivinä.
Tarkastajan mukaan perimätiedon valossa kysymyksessä olisi Brinkhallin kartanon kirkkotie. Todennäköisempää kuitenkin on, että rakenne voisi liittyä 1700-luvun lopulla alueelle suunniteltuun ja toteutettuun englantilaiseen puutarhaan, jonka yhteydessä alueelle rakennettiin mm. polveilevia puistokäytäviä. Mahdollisesti jyrkänteellä olisi siis voinut olla esimerkiksi jonkinlainen näköalaterassi, johon tämäkin rakenne voisi liittyä.

Alatalo (1000020424) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde siajitsee Perniön asemalta Muurlaan johtavasta maantiestä etelään Ylikulmalle erkanevan tien itäpuolella, noin kilometrin päässä teiden risteyksestä. Virstanpylväs sijaitsee noin 200 metriä Alatalon päärakennuksesta luoteeseen.
Paikalla on umpeen kasvamassa oleva kylätien pätkä lounaaseen viettävässä metsärinteessä. Tien pohjoisreunassa on jäljellä numeroilla 297 ja 296 varustettu virstanpylväs.
Vanha kylätie on johtanut luoteesta, Perniön Yliskylän kirkon suunnalta, Alatalon pihapiiriin ja jatkunut tilan päärakennuksen pohjoispuolelta koilliseen. Nykyisin siitä on alkuperäisessä, joskin vesakoituneessa tilassa erotettavissa piharakennusten länsipuolelta luoteeseen, kohti nykyistä maantietä johtava noin 150 metrin pituinen osuus.
Virstanpylväs on noin 1,3 metrin etäisyydellä tien reunasta ja kulmittain tiehen nähden. Numero 296 on nähtävissä Alatalon suunnalta kaakosta ja numero 297 luoteesta. Pylväs on 76 cm korkea maanpinnasta mitattuna ja halkaisijaltaan neliskulmainen, noin 22 x 22 cm paksu, joskin levenee alaspäin.

Kärsämäen sotilaskaivannot (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kärsämäen kappelista noin 150 metriä pohjoiseen olevalla kallioisella mäenkumpareella. Paikka sijaitsee Ohikulkutiestä noin 250 metriä etelään, nykyisellä teollisuusalueella.
Alueella on sotilaalliseen puolustusvarustukseen viittaavia linnoitus- ja rakennusjäännöksiä. Mäenkumpareen pohjois- ja länsilaidat on lähes ympäriinsä varustettu matalilla juoksuhaudoilla, joihin liittyy vähintään 15 eriasteisesti vallitettua jalkaväen ampuma-asemaa, mahdollisesti myös tykin asemia. Havaittujen asemien rintamasuunta on länteen ja lounaaseen. Pisin yhtenäinen juoksuhauta on noin 120 metriä pitkä. Juoksuhaudat on kaivettu irtonaiseen kivennäismaahan; niiden maaseinämiä on monin paikoin tuettu kivenlohkareilla.
Juoksuhautojen lisäksi mäenkumpareen koillispäässä on noin 3 x 5 metrin suuruisen kivikellarin tai varaston perustus. Kellarista on edelleen jäljellä suurehkoista kivistä ladotut seinämät. Lisäksi kellarin lounais-eteläpuolella on kiviaitamaista matalaa ladelmaa. On epävarmaa, liittyvätkö nämä rakenteet edellä kuvattuun sotilaalliseen varustukseen. Tästä noin 125 metriä luoteeseen on huomattavasti järeämmän rakennuksen perustus, jota on arveltu mahdolliseksi ruutikellariksi tai ampumatarvikevarastoksi.
Kohteen ajoitusta tai liittymistä johonkin tiettyyn tapahtumaan tai toimintaan ei toistaiseksi tunneta. Paikan välittömässä lähiympäristössä on ollut armeijan harjoitusalueita useana eri aikana. Vuoden 1697 verollepanokarttaan on merkitty Ratsuväen leiri, Ryttarnes läger ja Ratsuväen harjoituskenttä, Ryttarnes Execere platz. Leiripaikka näyttäisi sijoittuvan kutakuinkin nykyisen Kärsämäentien varteen, entisen Hellaksen tehtaan viereen. Harjoituskenttä puolestaan sijoittuu nykyisen lentokentän parkkialueen kohdalle. Myös Kuninkaankartastoon paikka on merkitty karttasanoilla Kampamentsplats eli harjoituspaikka. Ilmeisesti tämä Ruotsin armeijan ratsuväen harjoitusalue on 1700-luvulla laajentunut Hellaksen alueelta suunnilleen nykyisen Pirunpesän pohjoispuolelle. Mitään kiinteitä jäännöksiä tästä vaiheesta ei kuitenkaan ole tiedossa.
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa sijaitsi Leafin tehdaskiinteistön länsipuolella Maarian 5. Reservikomppanian kasarmialue, joka on sittemmin tuhoutunut soranotossa. 1920-luvulla nyt kyseessä olevan paikan luoteispuolelle rakennettiin nk. Kärsämäen ampumarata, jota vielä 2. maailmansodan jälkeen käytettiin armeijan harjoitusalueena aina 1960-luvulle asti.
Kaiken kaikkiaan Kärsämäen aluetta ovat käyttäneet ruotsalainen ratsuväki, myöhempien aikojen ruotsalainen tai venäläinen jalkaväki, sekä lopuksi itsenäisen Suomen armeijan joukot ja paikalliset suojeluskunnat. Toistaiseksi on kuitenkin epävarmaa, mihin ajankohtaan nyt kyseessä olevat jäännökset mahdollisesti liittyvät.

Kallastenvuori 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Kallastenvuorella kulkevan ulkoilureitistön varrella. Polun varrella, kallionotkelmassa on kaksi soikeaa ja tasapohjaista rakkakuoppaa. Molemmat ovat osittain sammaleen peittämiä ja saattavat olla melko iäkkäiltäkin. Isompi niistä on noin 6 x 5 metriä ja sen ympärillä on selkeä kivivalli. Toinen, joka sijaitsee muutaman metrin isommasta, on pienempi, kooltaan noin 2 x 1 metriä. Kuopat ovat luonnonkivikkoon kaivettuja, selvästi ihmistekoisia, mutta niiden ajoitusta tai funktiota on mahdoton määritellä.

Vaarniemi (1000020643) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vaarniemenkallion pohjoisrinteen juurella on kaksi kiviröykkiötä. Molemmat röykkiöt ovat pyöreitä, halkaisijaltaan noin 2-3 metriä ja noin 0,2 – 0,3 metriä korkeita. Ne koostuvat suhteellisen samankokoisista ja tiheästi sijoitetuista luonnonkivistä ja ovat selvästi ihmisten tekemiä. Ne ovat suurilta osin sammaleen peitossa. Röykkiöt sijaitsevat pohjoiseen päin laskevassa rinteessä paikalla olevan luontopolun varrella, sen eteläpuolella. Etäisyys röykkiöiden välissä on pari kymmentä metriä.
Röykkiöiden ajoitusta ja funktiota ei toistaiseksi pystytä määrittämään. Sijainti aivan pellon reunassa viittaisi viljelyröykkiöihin, mutta maastossa ei näyttänyt siltä, että pelto olisi joskus ylettynyt niihin asti.

Änglaskärr (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat lähellä kohdetta Mellangård (573010013) metsäisen rinteen alaosassa pellon ja peltotien yläpuolella, metsän reunassa olevalla pienellä (kalliopohjaisella?) heinittyneellä aukiolla.
Röykkiö 1 sijaitsee heinittyneellä kalliolla. Heinän seassa erottuu sammaloituneita kiviä 3½x3x0,2 m alalla. Kivet ovat isompia kuin röykkiöissä 2 ja 3, noin 20-25 cm.
Röykkiöt 2 ja 3 sijaitsevat edellisestä viitisentoista metriä itäkaakkoon aivan vierekkäin saman heinittyneen ja maantasaisen kallion pohjoislaidassa metsän rajassa. Pelto on 20-30 m päässä.
Itäisempi on 1,2 x 0,8 x 0,2 m kokoinen, läntisempi pyöreä, halkaisijaltaan 1 metri. Sammaloituneet.

Svedjehägnan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiömäinen kivikasa vanhojen käytöstä jääneiden peltolohkojen välissä tasaisella maalla ison maakiven koillispuolella. Peltolohkot ulottuvat metsittyneinä Storvikin talolle.
Röykkiö on kooltaan 6,3(SW-NE) – 7,4 (maakiven ulkoreunaan)x4,2x0,8 metriä. Soikea pohjakaava, kivet 15-45 cm sekä pyöreitä että kulmikkaita. Ainakin osa on koottu pellolta, mutta peltoröykkiöksi melko kookas. Isommat kivet ovat kulmikkaampia. Päällä rankoja ym. puujätettä. Todennäköisesti peltoröykkiö, joka on ehkä koottu sarkojen väliin jääneelle kivikkoisemmalle paikalle.

Abborrhålet 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Noin 3 (W-E)x2x0,25-0,3 metrin kokoinen sammalen peittämä kivikeko kallioalueen koilliskylkeä vasten maapohjalla. Paikalla on pystysuora kallion seinämä. Peltoon on matkaa noin 5 m ja lato-muksen ja pellon välistä kulkee polku. Kivet ovat 10-25 cm kokoisia. Selitys on, että kyseessä on luultavasti peltoraunio, mutta tulkinta ei ole varma, koska pellon reunaan on jonkin verran matkaa eikä läheisyydessä havaittu muita raivauskivikoita. Lisäksi rakenne on tehty kallion sei-nämää vasten.

Abborrhålet 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Halkaisijaltaan 1,7 m pyöreä kivilatomus metsäisen lounaisrinteen puolivälissä, kallionalusmetsää meren rannassa. Alue on hakattu ja siivottu, joten latomus erottuu hyvin. Kivet ovat pyöreitä, halkaisijaltaan noin 30 cm. Keskellä on kaksi muita ylempänä, joten voisi olla jokin rajamerkki. Ei kuitenkaan nykyisellä rajalla.
Noin 30 m päässä etelään näyttäisi risukasan alla olevan toinen samantapainen latomus, joka tosin erottuu vain alarinteen puolelta. Tämä rakenne on edellistä hieman ylempänä rinteessä lähempänä avokallioita.

Västerängen NW 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Paikalla on vanha pieni kivilouhos, ilmeisesti louhittu maasälpää/pegmatiittia. Paikalla on noin 2 x 10 kokoinen kuoppa tasaisessa kalliossa ja ympäristössä jätekiveä. Louhoksen ikä ei ole tiedossa. Paikasta 40 metriä länteen on toinen pieni louhos.

Västerängen NW 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Paikalla on kallion kupeeseen tehty pieni louhos, noin 5 m pituinen kallioseinämässä, osin jätekiven peitossa. Louhoksen ikä ei ole tiedossa.

Sjuråsviken NE (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lämnästräsketin koillispäästä 260 metriä pohjoiseen. Paikalla on kallioon louhittu noin 2 x 2 m laajuinen kuoppa ja jätekiveä. Louhoksen ikä ei ole tiedossa.

Pirunmäki (Puolustusvarustukset)
Moderni; Paikalla on toisen maailmansodan aikainen ilmapuolustusasema.
Kohdetta ei ole tarkastettu ja rajattu maastossa.

Uittamo 2 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Uittamon koulun pohjoispuolella olevalla puistoalueella, kalliopohjaisella mäkialueella on sijainnut kaksi erivaiheista ilmatorjuntapatteriasemaa noin 200 m:n etäisyydellä toisistaan.
Eteläisemmällä, ensimmäisen vaiheen tykkipatterialueella on jäänne ilmatorjuntapatterista sekä mahdollinen tykkiaseman jäänne. Ensimmäisessä vaiheessa tykinperustoja alettiin valaa kalliolle Uittamon koulun pohjoispuolelle. Tämä patteri tuli ampumavalmiiksi vasta rauhanteon jälkeen.
Pohjoisempi, toisen vaiheen tykkipatteri sijaitsee kalliolla noin 200 m päässä edellisestä (annetut koordinaatit). Sen rakentamiseen ryhdyttiin syksyllä 1940. Kalliolle rakennettiin useita pesäkkeitä betonista ja kaakkoisreunalle luola ammuksia varten. Betonirakenteet ovat vielä jäljellä kalliolla, mutta luolat ovat ilmeisesti rapistuneet.

Ryövärinvaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryövärinvaha on Turun vanha rajakivi, joka on siirretty alkuperäiseltä paikaltaan tietöiden vuoksi. Nykyinen sijaintipaikka Uudenmaantien ja Skarppakullantien risteyksessä Turun liittymän pohjoispuolella on siis sekundaarinen.
Kiveen on hakattu Turun A ja vuosiluku 1794. Kiveen kuului 4 kulmakiveä ja kaupungin puolella oja. Kivi liittyy todennäköisesti jo 1500-luvun rajankäyntiin (7. rajakivi ”Röffaaresten widh al-mund wäghen”).

Häämäen kallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Turun ja Kaarinan välissä oleva metsäinen kallio. Itäpuolella kulkee Ohikulkutie ja etelässä on Ravattulan kylä. Kallion yli kulkee voimalinja lähes itä-länsi- suunnassa. Etenkin rinteet ovat vesakon peittämiä. Kallioalueella rajamerkin ympäristössä on runsaasti erilaisia oleskelun merkkejä.
Mäen pohjoisosassa on kalliopohjalla 2-6 kookkaasta kivestä koottuja kalliolle rajamerkkejä Turun ja Kaarinan välisellä rajalla. Merkkejä on 5-10 m välein ainakin 50 matkalla. Ensimmäinen havaittu on kallionsyrjän notkelmassa aivan sähkölinjan alla. Siitä merkkien osoittama linja jatkuu pienen mäen yli sähkölinjauran viereisessä metsässä olevan kallionhuipun reunan alle. Linjan kompassisuunta on pohjois-koillinen – etelälounas. Linjaan kuuluvia merkkejä havaittiin koordinaattipisteestä noin 20 m etelälounaaseen sähkölinjan alle ja 30 m pohjoiskoilliseen kallion reunaan.
Tulkinta: Nykyinen raja, jolla on kuitenkin jo 1700-luvun isojakokartassa sama linjaus.

Pirunpesä (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Geologinen muodostuma, johon liittyy vanhaa perimätietoa, Turun lentokentän eteläpuolella, Ohikulkutiestä 300 m pohjoiseen olevalla louhikkoisella mäenrinteellä. Siipitie, joka noudattaa Nunnapolun linjaa ohittaa Pirunpesän itäpuolelta. Siirtolohkare on lohjennut keskeltä pystysuunnassa. Lohkaretta on pidetty pirun pesänä ja sen onkaloissa on uskottu olevan kalliita tavaroita mm. Ruskon kirkon hopeakalkki on tarinan mukaan sieltä peräisin (K. Killinen: Kiinteitä muinaisjäännöksiä Maskun kihlakunnasta. s. 100. SMYA III. Helsinki 1878). Kalkin ryöstöstä: Communionkalken i Rusko kyrka. Åbo Underrättelser 1824. n. 73,74,76.

Hirvensalo Särkilahti (Puolustusvarustukset)
Moderni; Hirvensalon saaren länsiosassa, Särkilahden pohjukassa koillisrannalla, nykyisin yksityisomistuksessa olevan koulun pihamaalla sijaitsee ilmatorjuntapatteri. Kohde on merkitty Turun kaupungin maasto- ja kaavakarttaan.
P. Huttunen 1988: Särkilahden koulun piha-alueella, koulurakennuksen ympärillä ja sen ja urheilukentän välissä yhteensä neljä betonista/sementtistä tykinalustaa. Muut rakenteet tuhoutuneet koulun rakennustöissä.

Vänö Mårs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vänön nykyisen yhteysaluslaiturin yläpuolella olevien kallioitten pohjoispuolella sijaitseva vanha kyläasutuksen paikka saaressa.
Mårs krono hemman om 1/4 mantal, bebos/åbos af Bonden Anders Ericsson.
Vuoden 1997 inventoinnissa ei Vänön vanhasta kylätontista löydetty maanpinnalle näkyviä jäännöksiä.

Lövö krokar (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö Lövön saaren pohjoisrannalla, Lövön lossilta noin 500 metriä luoteeseen, rantaviivasta noin 50 metriä. Ilmoituksen mukaan röykkiö on kaunis ovaalin muotoinen röykkiö, kooltaan noin 5X3 metriä. Röykkiötä ei ole pystytty tarkastamaan, koska alue on aidattu ja suljettu.
Kesällä 2017 rakenne saatiin tarkastettua kaavoitustyöhön liittyen. Kyseessä on pieni, muodoltaan soikea röykkiö. Sen mitat ovat noin 3,6 x 2 metriä. Korkeutta sillä on n. 0,5-1 m. Kyseessä on selvästi ihmistekoinen rakennelma, jonka pohjalla oli muutamia isompia kiviä, niiden päällä vaihtelevan kokoista kiviainesta, myös hyvin pientä "kivisilppua". Näytti mahdolliselta, että tätä pienempää kiviainesta olisi myöhemmin lisätty. Rakennelma on vain noin 20-25 metrin päässä rannasta ja korkeuden perusteella historialliselta ajalta. Sijaintinsa perusteella se voisi liittyä merenkulkuun, mutta sen alkuperäinen muoto saattaa siis olla muuttunut. Rakennelman funktio jäi näin avoimeksi.

Stora-Ängesö (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Kolme kivirakennetta kalliolla Stora Ängesön pohjoisosassa. Vuoden 1991 inventointikertomuksen mukaan länsirinteellä kitukasvuisessa sekametsässä oli havaittu kummeli ja kaksi kivilatomusta. Kummelin halkaisijaksi on ilmoittu noin yksi metri ja korkeudeksi 80 senttimetriä. Kummankin latomuksen korkeudeksi on sanottu 50 cm, ja niistä toisen on ilmoitettu olevan 1 X 1,2 metriä ja toisen 1 X 1,5 metriä. Kivirakenteitten keskinäisiä etäisyyksiä toisistaan ei ole ilmoitettu.

Furuholmen (1000021364) (Taide)
Historiallinen; 1800-1900-luvulta oleva kalliohakkaus Furuholmin saaressa Sommarön saaren länsipuolella. Kallioon on hakattu pienialainen geometrinen kuvio. Siitä on piirros vuoden 1992 inventointikertomuksen liitteessä 2. Kuvio muistuttaa hieman joitakin reimareita.

Finnby Länsitalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kaksi kiviriviä tai kiviaitamaista rakennetta, jotka sijaitsevat laajahkon metsäisen kallioalueen kaakkoisosassa, peltoalueelle työntyvällä mäellä.
Hirviluoto on vuoden 1954 inventointikertomuksessa todennut, että Länsitalon itäpuolella olevan Myllymäen länsirinteessa on monessa ringissä pyöreistä kivistä tehtyjä valleja. Ulommaisesta vallista oli hänen mukaansa löydetty joitakin vuosia sitten pussillinen hopearahoja.
Todennäköisesti Hirviluoto tarkoittaa Länsitalon länsipuolella olevaa mäkeä, koska itäpuolella ei ole kuvaukseen sopivaa mäkeä. Ko. mäeltä löytyi inventoinnissa 1998 kaksi erillistä mäen poikki kulkevaa suoraa kiviriviä; monessa ringissä olevia valleja ei kuitenkaan voitu havaita.
Kivirivi 1 (läntinen) sijaitsee mäen etelärinteessä, kallionpaljastumasta noin 20-30 metriä etelään. Rakennelma on mäen lounaisrinteen poikki lounais-koillissuuntaisesti kulkeva kivivalli, joka on yhteensä noin 40 metriä pitkä ja 1-1,5 metriä leveä.
Kivirivi 2 (itäinen) kulkee mäen koillisrinteellä luode-kaakkosuuntaisesti, jonka alapää on varsin katkonainen ja epämääräinen. Sen yläpää on alapäätä huomattavasti paremmin säilynyt; ylpää on noin 34 metriä pitkä ja noin 1-1,5 metriä leveä.
Kivivallien funktiosta ei ole tietoa.

Sarapisto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivipöytä sijaitsee Torppalantiestä noin 200 m etelään, Vaarniemenkallioalueen eteläreunassa olevan kalliopaljastuman etelärinteellä, kalliopohjaisella terassilla.
Kolmen kiven varaan on nostettu 1,6 m pitkä ja 50-80 cm leveä, laakea paasi, jonka paksuus on 20-30 cm.

Alistalo (1000021972) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteet sijaitsevat Kaarinan Ylikylässä, Uudenmaantien ja Viipurintien pohjoispuolella Alitalo-nimisellä mäkialueella. Kivetty lähde on mäen itälaidalla, kiviaidan perustukset seuraten Viipurintien laitaa. Lähteen ympäristössä on kuusikkoa ja joitakin lehtipuita sekä varpukasveja. Kiviaidan perustukset ovat joutomaalla tien vieressä.
Noin Viipurintie nro 157 talon kohdalta, tien toiselta puolelta lähtee polku metsään ja kivetty lähde on sen varrella noin 50 metriä tiestä. Se on lähellä vanhan peltoalueen reunaa, osin kuusten varjostamana. Lähde on reunoistaan kivetty. Kivet ovat neliömäisiä ja särmikkäitä ja niitä on ladottu päällekkäin. Näkyvissä veden yläpuolella on 2-3 kerrosta kiveä. Lähteen halkaisija reunakivineen on noin 3,50 metriä. Aivan lähteen vieressä on pieni sammaloitunut kivirakenne: noin kaksi metriä halkaisijaltaan oleva pyöreä kasa, josta lähtee pitkänomainen 2x1 metriä oleva kivirivi.
Viipurintien suuntaisesti, lähellä maantien laitaa, kulkee isoista kivistä tehty kivirivi, ilmeisimmin kiviaidan perustus. Se liittynee sen pohjoispuolella olevaan vanhan peltoalueeseen. Se on itä-länsisuuntainen, länsipää niillä kohdin, josta em. polku metsään lähtee. Alueella on myös ilmeisimmin raivauksesta syntynyt kivikasa.

Ladjakoski 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kuusistonsalmesta Rauhalinnan länsipuolitse virtaavan ojan ylitse kulkeva silta, joka on sijainnut Ladjakosken vanhan kylämäen välittömässä läheisyydessä. Silta on osa vanhaa Viipurintietä. Silta on kivilohkareista holvattu, sen eteläreunalla on viisi kaidepilaria, joiden päällä makaa puupuomi.

Luikkola (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kuoppia kahdessa eri ryhmässä.
Ryhmässä a kuoppia on 3 kpl rinnakkain mäen itärinteellä. Kuopat ovat rivissä koillis-luoteissuuntaisesti. Keskimmäisen halkaisija on 2,5-3 metriä, muoto on hieman suppilomainen.
Vastaavanlaisia kuoppia on edellisistä noin 200 metriä etelään saman mäen etelärinteessä. Ryhmässä b on noin 15 x 13 metrin suuruisella alueella noin 6 kuoppaa. Niistä ylärinteen puoleinen on suurin, noin 1,7 x 3,5 metriä. Sen lounaispuolella alempana, noin 7 metrin päässä on toinen suurempi kuoppa. Muut kuopat ovat pienempiä ja matalampia.
Kuoppien tarkoitusperä on epävarma. Ne on tulkittu lähinnä nauriskuopiksi, mutta ne voivat liittyä myös Lemun taisteluun. Nauriskuoppateoriaa tukee se, että ne ovat rinteessä, jonka itäpuolella on entinen, nykyisin jo metsittynyt peltoalue.

Kuusiston kartanon pihapiiri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuusiston kartanoon ja everstin virkataloon liittyviä rakennuksen perustuksia laajalla alueella Kappelinmäen länsi-, lounais-, etelä- ja kaakkoispuolella.
Vuoden 2022 aikana alueella on kaksi inventointihanketta.

Odine (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin edustalla Vähä-Haiduksen saaren etelärannan rantavedessä.
Nelimastoisen Odine -nimisen moottorikuunarin hylky. Aluksen pituus on 74 metriä, leveys 13 metriä ja kuollut paino 1600 tonnia. Aluksessa oli kaksi apumoottoria. Hylkynä aluksesta on purettu yläosan rakenteet pois, mutta vedenalaiset osat ovat säilyneet edelleen varsin hyvin. Hylky näkyy selvästi esimerkiksi kansalaisen karttapaikan ilmakuvassa.
Odine oli rakennettu Astoriassa Yhdysvaltain länsirannikolla vuonna 1917, ja sen arvellaan olleen aikanaan maailman suurimpia puisia purjelaivoja. Aluksen muita nimiä ovat olleet Atrella ja Pauline. Vuonna 1933 Odine siirtyi Gustav Eriksonin omistukseen ja sitä kautta hänen omistamalleen Uudenkaupungin telakalle. Alus toimi siellä laiturin jatkeena, ja sodan jälkeen asuntolaivana. 1940-luvulla laiva hinattiin nykyiselle paikalleen Vähä-Haiduksen saaren luo.

Ratasristi (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Turun pääskyvuoren pohjoispuolella, Jaaninojan itäpuolella, kallioalueella. Paikalla on kallioon, kallionkohouman laelle, hakattu ympyrä, jonka sisällä on risti. Kuvion koko on noin 22 x 20 cm.
Edellisestä vajaa 200 metriä pohjoiskoilliseen, samalla kallioalueella (sijainnissa p = 6711022, i = 243850) on tasapintainen, lähes neliönmutoinen siirtolohkare, jonka pinnassa on kaksi uurretta, joista toinen on noin 23 cm ja toinen 16 cm pitkä. Ilmoittaja arveli niitä ihmistekoisiksi, mahdollisiksi miekanhiontakiveksi. Tarkastuksessa todettiin, että uurteet ovat luontaisia.

Metsäkylä (1000023111) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Metsäkylän kartanon päärakennuksesta 200-250 metriä etelälounaaseen, välittömästi kartanon sisääntulotien länsilaidalla. Paikalla on rakennuksen kivijalka, jonka koko on noin 28 x 9 metriä. Pituussuunnassa se jakautuu kolmeen osastoon, jotka ovat keskenään karkeasti samansuuruisia. Paksuudeltaan kivijalka on monin paikoin metrin luokkaa. Ilmeisesti kysymyksessä on ladon, tallin, navetan tai muun ulkorakennuksen perustus, mahdollisesti 1800-luvulta.
Tarkastettava maastossa.

Keräsaaren käräjäkivet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Käräjäkiviksi on sanottu metrin levyistä ja puolentoista metrin pituista kivikasaa ja hajanaista muutamien suurempien kivien ryhmää Suvirannan, Koivurannan ja kallioniemen talojen keskivaiheilla.

Hankaniemen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirvensalossa, Toijaisten kylässä. Paikalla on jäännöksiä ainakin kahdesta rakennuksen perustuksesta. Torpasta on luotettava ensimmäinen maininta vuodelta 1813, mutta on mahdollista, että torppa on ollut olemassa jo 1790-luvulla. Paikalla on asuttu vielä 1920-luvulla, siitä on valokuvakin. Siitä, koska rakennukset on purettu, ei ole tietoa.

Hamnö 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; L. W. Fagerlund mainitsi pitäjänkuvauksessaan kaksi labyrinttiä, joista toinen sijaitsi Storlandetilla ja toinen Hamnöllä. Koordinaattien viittaaman ja mitä luultavimmin Fagerlundin tarkoittaman labyrintin sijaintipaikan Hamnöllä osoitti inventoijalle (Tapani Tuovinen) jungfruskäriläinen informantti vuonna 1985. Paikka on nurmikkoista rantaan laskeutuvaa pihamaata. Paikalla mahdollisesti sijainneesta labyrintistä ei ole enää mitään näkyvissä. Karttalehti 1032 02, x = 6669 96, y = 1503 95

Klupinniemi II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus sijaitsee Kaurissalon Klupinniemen keskellä avokalliolla.
Latomus on rakennettu isoista kivistä pitkulaisen hevosenkengän muotoon. Se on yli metrin korkuinen. Ulkoreuna on tuettu lähes metrin korkuisilla kivilaatoilla. Aukko on lännessä. Itäpuolella, poikittain rakennelmaan on suora 1,5 m pitkä kiveys, jossa on kiviä kahdessa kerroksessa. Rakennelma muistuttaa ampumasuojaa.

Pähkinärinne (1000011838) (Kivirakenteet)
Moderni; Latomus sijaitsee Pohjois-Varstalassa Tuuviikistä nousevan kallion rinteessä, 10 m mökkitien itäpuolella. Latomus on tehty metrin korkuista pystykalliota vasten kallion korkuiseksi.

Kirkluoto (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Ruonin Kirkluodon rannassa.
Paikalla on 2x2 m kokoinen rakennuksen kivijalka, jossa oviaukko on rantaa kohti.

Pärkänkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nousiaisten keskustan ja Hirvijoen kaakkoispuolella, pihapiirissä oleva tervahauta, jossa järeitä kylmämuurattuja osia.

Brantbergen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Brantbergenin laajan mäenharjanteen länsipäässä. Avokalliolle on ladottu ulkomitoiltaan noin 1,7 m X 2,1 m laaja kivikuvio, joka on sisältä avonainen. Latomukseen on käytetty lähinnä särmikkäitä kiviä, joiden suurin läpimitta on rajoissa 0,15 – 0,25 metriä. Näillä kivillä on ympäröity matala kalliolla oleva painanne.

Bastuslätt 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lähellä rantaa on metsää kasvavalla tasamaalla puukehyksinen kanneton kaivo. Lähellä ei näy rakennuksia eikä mitään merkkejä sellaisesta, että rakennuksia olisi ollutkaan. Kaivon suulta mitattuna kaivon seinämiä tukeva hirsikehikko oli noin 1,3 X 1,6 metriä. Puitepuut näyttivät pikemminkin veistetyiltä kuin sahatuilta, sikäli kuin hieman hapertuneista pinnoista saattoi saada selvää. Kaivon suulla on myös kiviä reunojen tukena.

Råvik (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäenharjanteiden välisessä kapeassa solassa on ajotietä vastaan kohtisuorassa sen tien länsipuolella lyhyt jakso korkeaa maavallia, joka perimätiedon mukaan on kuulunut vesimyllyä varten rakennettuun patoon.
Senaatin kartta osoittaa solassa olleen puronuoman, joka on alkanut läheiseltä suolta. Suon kohdalla on nykyisellä kartalla nimi Lillmossen. Myllyä ei ole merkitty senaatin kartalla, eikä liioin mitään muitakaan rakennuksia aivan mainitun puronuoman vierille.

Skvallerbäck (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäen rinteessä, lähellä vanhaa torpan paikkaa on kiviaitaa ja kiviröykkiöitä sekä pieni kiviröykkiö ja pieniä muodoltaan epämääräisiä kiviryhmiä, mitkä saattavat olla ladottuja.
Tälle merkittyjen koordinaattien kohdalta ajotien pohjoispuolella alkaa hieman harva kivirivi, joka jatkuu harvana kohtaan 6668808, 267501, mistä alkaa säännölliseksi muodostettu kiviaita, joka ojentuu noin kymmenen metrin pituisena ja itä–länsi-suuntaisena jaksona uuden loma-asumuksen nurkalle. Kohdasta 6668832, 267545 jatkuu toinen säännöllisemmän kiviaidan jakso, ja se päättyy vanhan vapaa-ajan asumuksena käytetyn rakennuksen pihalle suunnilleen kohtaan 6668836, 267570. Saman rakennuksen ja Pedersån rantatien välillä on vanha pelto, joka näkyy vuoden 1966 peruskartalla, mutta ei nykyisellä. Sen pellon vierellä ylärinteessä on useita kivikasoja. Niistä varsinkin yksi on korkeahko ja röykkiömäinen, ja se sijaitsee kohdassa 6668868, 267609. Kivikasat ovat vuoden 1966 kartalla näkyvän tilusrajan ja pellon välisellä kapealla kaistaleella; ne ovat kaiketi peltoraunioita, joille on ollut vain siinä kaistaleessa kunnolla tilaa. Yksi röykkiöistä kohdassa 6668849, 267594 on melko tavalla kolmion muotoinen. Kasattu eikä luonnon muodostama on mahdollisesti myös yksi aivan matala kivikko, joka on noin kymmenen metrin päässä mainitun vanhemman loma-asumuksen itäseinästä kohdassa 6668846, 267592.
Mårten Lindroosin kertoman mukaan jokin vanha torppa on ollut Pedersån rantatien vierellä. Torpan uunin perustukset ovat olleet kohdassa 6668789, 267563. (Siinä kohtaa ei näy rakennusta senaatin kartalla eikä vuoden 1966 peruskartalla.) Näistä pohjoiseen on läheisen kallion etelään laskeutuvalla kalliorinteellä kohdassa 6668853, 267527 kaksi mahdollista kivilatomusta tai latomuksen jäännöstä; niistä toinen on hieman kaarimainen, toinen aivan epämääräinen. Niitten vieressä on pieni kiviröykkiö ja kivitäytteinen pieni kallionrako. Kivikaari kuulunee ainakin Lounais-Suomessa siellä täällä esiintyviin pieniin C-kirjaimen muotoisiin kivilatomuksiin, joissa molemmat päät yleensä liittyvät pieneen kallionkohoumaan.

Ytterkulla (1000024246) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Peltojen keskellä olevalla mäellä on pitkä suora louhoskaivanto, joka halkaisee tämän mäen ulottuen sen laidasta toiseen. Sen kaivannon seinämät ovat ainakin pääosin pystysuorat. Yhdessä kohtaa tämä kaivanto on matala, ja sillä matalalla kohdalla (6667793, 249299) ajotie näyttäisi vedetyn kaivannon poikki reunalta toiselle. Matalan kohdan lähellä on pienempi matala kaivanto samassa metsikössä suuremman kaivannon pohjoispuolella.
Metsikön länsilaidalla kaivannon pää on kohdassa 6667729, 249203 ja itälaidalla kohdassa 6667813, 249327. Näistä koordinaattipareista laskien kaivannon pituus olisi noin 150 metriä. Suuremman kaivannon leveys on alla mainittavan kirjan mukaan noin 10 metriä, ja syvyys vaihtelee 3-8 metrin välillä. Suuremman kaivannon sisään on kiveä louhittaessa jäänyt paikoin pystysuoria kiviseinämiä, joissa oleva kiviaines ei ole kelvannut louhijoille. Kaivantoon on tuotu paljon roskia ja sen pohjalla on vettä.
Todennäköisesti kyseessä on Dragsfjärdin Kullan eli Ytterkullan kalkkikivilouhos, joka
on toiminut 1820-luvulla.

Siliäkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laajan, luoteis-koillissuuntaisen kallioalueen keskipaikkeilla 4-5 kpl luontaiseen kivikkoon kaivettua kuopannetta. Kuopat vaikuttavat ihmistekoisilta, mutta niiden funktio on epäselvä. Kuopanteista yksi on kaivettu ikään kuin kallioseinämää vasten. Vahvan sammaleen perusteella kuopanteilla on jo jonkin verran ikää.

Kiikunkallio 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee asutuksen ympäröimän kallionlaen länsitörmällä kalliopohjalla. Kyseessä on suorakaiteen muotoinen, itä-länsisuuntainen, kiven- ja maansekainen rakenne, jolta on hyvä näköyhteys merelle länteen. Rakenteen pohjoisreunassa kasvaa vanha mänty, joka lienee yli satavuotias. Rakenne muodostuu kahdesta toisessaan kiinni olevasta osasta. Pohjoisosa on kooltaan 4 x 7 metriä ja eteläosa 2 x 3 metriä. Rakenteen korkeus on noin 0,5 metriä. Rakenteen reunoissa on selvä kiveys, sisäosissa on soraa, sammalta ja heinää. Rakenne on tehty luonnonkivistä. Siinä ei havaittu merkkejä tulisijasta. Vuoden 1872 kartalla paikalle merkitty kaksi rakennusta.

Sahassuo 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Sahassuon pohjoispuolisen kallion loiva länsirinne, puusto on harvakasvuista mäntyä, aluskasvillisuutena kanerva jäkälä.
Kohde sijaitsee noin 30 metriä retkeilyreitiltä itään. Pienen talonpoikaislouhoksen lohkareet erottuvat rykelmänä retkeilyreitille. Paikalta on louhittu suorakulmaisesti lohkottuja laakeita kiviä kallion luontaista rakoilua ja porakiiloja hyväksi käyttäen. Louhitut kivet ovat kooltaan esim. talon perustukseen, kivinavetan seinään tai porraskiviksi sopivia. Kivissä ja kalliossa näkyy noin kymmenen cm syviä porausjälkiä oin. 20-25 cm:n välein, joten kyseessä ei ole dynamiittilouhos. Louhoksen koko on noin viisi x kuusi metriä.
Tulkinta
Kyseessä on historiallisen ajan pienen talonpoikaisen kalliolouhoksen paikka. Tarkempi ajoitus jää avoimeksi.

Nimikallio 1 (Taide)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Kohde sijaitsee Nimikallio-nimisen kallion sileässä kyljessä Teijo-Matildedal tien itäreunassa, noin kaksi metriä tiestä.
Kyseessä on hyvin erottuva kalliopiirros Nimikallion länsikyljessä sileässä kalliossa. Soikean kiveen hakatun kehän sisällä on vuosiluku ja kolme nimeä. Soikion leveys on noin 1,5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Päällimmäisenä soikion sisällä on teksti "est 1:1 1914" ja sen alla nimet "E Pilvelä A Koivisto", näiden alla on nimi "A Sundell".

Tippkullen 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Åntala och Petteby isojakokartta (1792): Tipkullenin eteläreunassa on ollut torppa. Kroneld (1950, 28, ks. lisätiedot): Mellangård poltti vielä 1900-luvulla maanviljelyskalkkia Ribackenissa. Uuni oli muurattu tulenkestävästä tiilestä, myös
suuaukko oli tiilestä. Jopa Uppgårdin tilan Tippkullan torpalla oli myös oma maauuni. (Epäselväksi jää mitä tarkoitetaan Ribacken-nimellä.)
Inventointihavainnot 2013: Matala, noin 30–50 cm syvä tasapohjainen suunnilleen ympyrän muotoinen kaivanto, jonka halkaisija on noin 11 metriä. Kaivannon suuaukko on kaakon puolella.
Tulkinta: Louhos maatalouskalkkia varten.

Ylistalo (1000025207) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ruonanjoesta 395 metriä itään, metsämaastossa.
Paikalla on 3 pientä kiviladelmaa, joista kaksi on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä, kolmannen ollessa vain noin metrin suuruinen. Kivet ladelmissa ovat pyöristyneitä, eivätkä ne vaikuta lohkotuilta. Myöskään porauksen jälkiä ei ole havaittavissa. Ladelmat sijaitsevat pienellä, maastossa selvästi erottuvalla kallionkohoumalla, ikään kuin kohouman reunaa myötäillen.
Kiviladelmien funktiota tai ajoitusta ei tarkastuksessa pystytty määrittämään. Ladelmat eivät kuitenkaan vaikuta hautaröykkiöiltä; hautaröykkiöiksi ne olisivat kooltaan varsin vaatimattomia ja pieniä. Varsinais-Suomen maakuntamuseossa digitoidussa maisemahistoriakartassa (Anna-Maija Kohijoki 2005), joka perustuu vuoden 1774 isojakokarttaan, on kohteen pohjoispuolella kulkenut vanha tilanraja. Röykkiöt sijaitsevat rajasta noin 34 metriä etelään. Näin ollen ne eivät siis vaikuttaisi myöskään rajamerkeiltä. On kuitenkin mahdollista, että GPS:llä otetuissa koordinaateissa on jonkin verran heittoa mahdollisen laitehäiriön takia.
Mahdollisesti kivet on varattu rakennusmateriaaliksi ja nostettu kasoihin esimerkiksi talvikuljetusta varten.

Ruissalo 86 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Talon pihapiirissä, metsärinteessä sijaitseva kookas ja hyväkuntoinen, luonnonkivistä ja lohkotuista kivistä rakennettu kellarin pohja. Kivissä ei havaittu porauksen jälkiä. Muodoltaan kellari on pitkänomainen ja siinä on selvä suuaukko, joka aukeaa kaakkoon. Kooltaan kellari on noin 4 x 3 metriä, mutta se kapenee hieman suuaukkoa kohti.
Kellari on kuulunut Saksan torpalle. Kohteen etelä- ja itäpuolella on laaja golfkenttäalue.

Kalfdalin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruissalossa, Kuuvan luonnonsuojelualueella.
Paikalla on luonnonkivistä muurattu, tynnyriholvattu kellari, joka sijaitsee entisen Kalfdalin torpan alueella. Kellari on poikkeuksellisen suuri, leveys 3,3 m ja pituus 3,8 m, ja sen oviaukko on 2 m leveä, joten se tuskin on ollut torpan perunakellari. Kellari on ajoitettavissa 1700-1800-lukujen vaihteeseen. On mahdollista, että se on rakennettu sotilaskäyttöön, sillä kellarista kaakkoon Erstavikin palstan rannalla on todennäköisesti ollut venäläinen tykkipatteri vuosina 1808-09. Kellaria on voitu käyttää mm. sotatarvikkeiden varastointiin. Kellarin katto on korjattu/uusittu lähivuosina.
Kellarista noin 65 metriä etelään havaittiin myös muita rakenteita (mm. betoninen perustus), jotka voisivat viitata alueen sotilastoimintaan.

Gropen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan pihapiirin tuntumassa, louhoksen 3 pohjoispuolella on osittain maahan kaivetun 2,3 x2,5 metrin (sisämitat) kokoisen kylmämuuratun kivirakenteen jäännökset. Sen nurkat osoittavat pääilmansuuntiin. Rakenteessa on aukko luoteissivulla. Sen sisällä on paksut sammalpeitteet ja jonkin verran ruostunutta peltiä ja muuta jätettä.

Kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ohikulkutien ja Hämeentien risteyksestä noin 400 metriä etelään, Pompon harjaantumiskouluun liittyvän työpajan kaakkoispuolella, Muikunvuoren kallioalueen pohjoispuolella, pohjoiseen laskevalla loivalla mäenrinteellä.
Paikalla on laaja, noin 15 x 13 metrin suuruinen ja varsin erikoisen muotoinen, funktioltaan ja ajoitukseltaan tuntematon kiviaitaus, jonka lounaispäässä on pienen noin 6 x 4 metrin suuruisen rakennuksen jäännökset. Aitauksen keksellä kasvaa suuria vaahteroita ja kaksi vanhaa kuusta. Rakennelman ympäristöön on tuotu kaikenlaista romua ym. jätettä.

Reisvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Reisvuoren korkeimman kallioharjan alarinnettä reunustavaan luonnonkivikkoon tehty muurimainen kivilatomus. Muuri on ladottu useamman suurehkon kivenlohkareen väliin pienemmistä kivistä siten, että keskelle on syntynyt halkaisijaltaan muutaman metrin laajuinen kivikkoinen tila. Rakennelma on selvästi ihmiskäsin tehty, mutta sen merkitys on tuntematon. Perimätiedon mukaan alueella olisi 1930-luvulla ollut suojeluskuntalaisten harjoituksia. Kyseessä voi olla myös riistan väijytyspaikka.

Yllikäinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muurimainen kivilatomus on ladottu kalliomurroksen luoteisseinämässä olevaan kallionotkoon, kallioseinämien väliin. Latomus on rakenteeltaan yksinkertainen hutera, noin 5 metriä pitkä ja siinä on kiviä useammassa kerroksessa. Kivilatomuksen tarkoitus on tuntematon. Se on kuitenkin rakennettu kalliomurrokseen, josta on pääsy kallioalueelle. Lähinnä kysymykseen voisi tulla esim. riistanväijytyspaikka.

Mustamäki (1000025614) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliorinteen lounaisreunassa on kalliossa suorakulmainen "komeromainen" syvennys, jossa on kivilohkareita. "Komeron" länsireunasta alkaa lounais-koillissuuntainen kiviaita, jonka pituus on noin 8 metriä. Kyseessä saattaa olla rajalinjamerkintä.

Kuumalhonvuori (Taide)
Historiallinen; Noin 150 metrin etäisyydellä Miiaistentiestä länteen olevan luode-kaakkosuuntaisen kallioharjanteen päällä on kallioon hakattu kirjaimet EEV sekä vuosiluku 1919.

Myllymäki (1000025617) (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kustavintiestä noin 1,2 km koilliseen, Nyynäisten kartanon pohjoispuolella peltojen keskelle työntyvässä kallioisessa niemekkeessä. Niemekkeen silokallioon on hakattu vanhahtavalla tyylillä kirjiamet AD.

Pimmastenmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Betonista rakennettu ampumarata sijaitsee tiheässä lehtimetsikössä lähes näkymättömissä. Sen pohjoisnurkka on vain 2 metrin etäisyydellä pellon reunaa noudattavasta tiestä. Rakennelma on pohja-alaltaan suorakaiteen muotoinen, noin ? metriä pitkä, 2,2 metriä leveä ja 1,85 metriä korkea. Läntisen seinän puolisko on katettu betonikatolla, itäpuoliskossa niskapalkit, joita tukemassa on tukipilarit, muuten katto on avoin. Oviaukko on eteläpäädyssä, pohjoispäädyssä pyöreä aukko.
Kohde on suojeluskunnan ampumarata.

Saramäki Marttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Marttilan vanha tonttimaa on sijainnut Vähäjoen ja Vanhan Tampereentien välissä, muuta Saramäen kylää etelämpänä ja toisella puolen jokea. Tontti on jäänyt osin tien alle, mutta osin pieni viljelemätön kaistale on säilynyt tien vieressä.
Saramäki mainitaan keskiajalla kerran, vuonna 1472 ja myöhemmin usein Vaistenkylän yhteydessä, mutta jälkimmäinen erotettiin Saramäestä jo keskiajalla. Uuden ajan alussa Saramäessä oli neljä taloa: Pukkila, Marttila, Moisio ja Huilu, joista Marttila ja Moisio jakautuivat 1500-luvun lopulla kahtia.39 1600-luvun kartassa talot sijaitsevat tiiviinä rykelmänä kylämäen kaakkoisrinteessä, joten Marttilan tontti tuskin on alkuperäistä kyläaluetta.
Tarkastuksessa 2015 paikalla, Vanhaan Tampereentiehen ja peltoon rajautuvalla kaistaleella, oli nähtävissä ilmeisen navetan perustus (mm. juottokaukalo). Ei kuitenkaan muita selviä rakennuksen perustuksia, myös kulttuurikasvillisuutta.

EMBÖLESKOGEN II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 4,4 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin 700 metriäPitosundista etelään ja noin kilometrin Kuitian kartanolinnasta lounaaseen. Paikka on
Emböleskogenin kaava-alueen eteläosassa olevan kallion laella, ja sen ympärillä kasvaa katajia ja mäntyjä.
Muinaisjäännös on noin 2 metriä halkaisijaltaan ja 0,5 m korkeudeltaan oleva kiviröykkiö (kivien halk. alle 0,5 m). Kyseessä on ilmeisesti rajamerkki. Sitä ei kuitenkaan ole merkitty vuoden 1805 isojakokartalle tai sitä nuoremmille kartoille.

KVARNBACKEN (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kuitian vuoden 1805 isojakokartalle (Tillberg 1805) ja vuodelta 1879 peräisin olevalle venäläisten topografiselle kartalle (MV: RHOA) on merkitty paikalle tuulimylly. Sen sijaan vuoden 1845 pitäjäkartalta (KA) mylly puuttuu. Nykyinen mylly on palanut 1950-luvulla(suullinen tieto paikkakunnalla 50 vuotta asuneelta rouvalta).
Kohde sijaitsee noin 5,1 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin 200 metriäPitosundista etelään ja noin 300 metriä Kuitian kartanolinnasta luoteeseen. Paikka on
Kvarnbackenin laen korkein kohta ja sen ympärillä on sekametsää.
Muinaisjäännös koostuu pohjakaavaltaan soikenmuotoisesta myllyn perustuslatomuksesta ja sitä kiertävästä eri kokoisista kivistä kootusta kylmämuuratusta muurista. Myllynperustus on noin 3,6 mx 3,8 m laaja ja sen eteläpäässä on kahden myllynkiven jäännökset. Koko muinaisjäännöksen halkaisija on noin 10 metriä.
Havaintomahdollisuudet olivat kohtalaiset, sillä kohde sijaitsee kallion laella. Paikalla tulisi
järjestää hoitotoimenpiteitä, sillä myllyn keskustassa kasvavat puut saattavat repiä perustuksen rikki.

Råbäckskogen I (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuodelta 1805 peräisin olevalle isojakokartalle (Tillberg 1805) tielinja. Kohde on merkitty poluksi vielä vuoden 1981 peruskartalle, mutta puuttuu uusimmilta maastokartoilta. Reitin Råbäckin talolta lähtevä alkuosa on yhä nykyään käytössä mökkitienä.
Kohde sijaitsee noin 5,6 - 5,9 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin 500-1000 metriä Pitosundista etelään ja noin 300-600 metriä Kuitian kartanolinnasta itäkaakkoon. Tielinja kulkee seka- ja havumetsää olevan Råbäckskogenin halki seuraten lähes koko matkan 25 metrin korkeuskäyrää. Pohjoispäässään tie laskeutuu Lustigkullan kohdalla olevalle pellolle.
Kohde on noin 2 metriä leveä käytöstä pois jäänyt tielinja, joka on havaittavissa maastossa ympäristöään harvemman kasvillisuuden ja kärrynpyörien kuluttamien urien perusteella. Tien keskivaiheelia olevaan kosteikkokohtaan on kerätty kiviä. Paikalla mahdollisesti olleista puurakenteista ei ole säilynyt merkkejä. Reitin pohjoispäässä on selvä noin 200 metriä pitkä hiekasta ja mullasta rakennettu penger, jonka tarkoituksena on ollut loiventaa jyrkästi laskeutuvan rinteen muotoa.
Havaintomahdollisuudet tielinjalla olivat tiheän aluskasvillisuuden ja metsän takia huonot.

RÅBÄCKSKOGEN II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 6 kilometriä Paraisten keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon, noin kilometrin Pitosundista etelään ja noin 800 metriä Kuitian kartanolinnasta kaakkoon . Paikka sijaitsee kallion reunalla, ja sen ympärillä on sekametsää.
Muinaisjäännös on pohjakaavaltaan kolmiomainen matala kiviröykkiö (halk. n. 1,3 m).
Kyseessä on ilmeisesti rajamerkki. Sitä ei kuitenkaan ole merkitty vuoden 1805 isojakokartalle tai sitä uudemmille kartoille.

Kuotinen (1000026085) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi komeaa kivillä vuorattua kellarin pohjaa melko jyrkässä metsärinteessä. Kellarien etäisyys toisistaan vain noin 10-15 metriä. Kellarien suuaukot ovat länteen, kohti peltoa.

Långlandet 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; kiviraunio

Kråkskär 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen;

Gullskär (Kivirakenteet)
Historiallinen;

Stora Rönnskär (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli vesilinnustuksessa käytety kivinen näköestemuuri

Stickelskären (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljän paahuksen ryhmä ks. alakohteet

Västerön (1000026223) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyjäänteitä ks. alakohteet

Bredskär (1000026224) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kahdeksan paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn näköeste/kivimuurin muodostama kokonaisuus

Trån (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuuden paahuksen eli eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus ks. alakohteet

Minnkobben (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuuden paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus

Gåsskär (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli vesilinnustuksessa käytetty kivinen näkymäeste

Granskär (1000026228) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljäntoista paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus ks. alakohteet

Björkskär (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljän paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus. ks, alakohteet.

Söderkobbs grundet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli vesilinnustuksessa käytetty kivinen näköestemuuri

Höglandet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli vesilinnustuksessa käytetty kivinen näköestemuuri

Bussö (1000026238) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolmen paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus. Alueella on myös kaksi vanhaa nittyaluetta.

Konungsskär 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Laiturin jäännös

Långlandet 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neljän kivirakenteen ja niityn muodostama kokonaisuus

Flakaskär 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; kiviraunio

Flykläppen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kahden paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus

Brännkläppen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljän paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus. ks. alakohteet.

Ljungkläpparna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kahden paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin kokonaisuus. Ks. alakohteet.

Bredskärs harun (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neljän paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin ja yhden kivrakenteen muodostama kokonaisuus. Ks. alakohteet.

Bredskärs kläppen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli vesilinnustuksessa käytetty kivinen näköestemuuri.

Bredskär (1000026248) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; paahuksen eli vesilinnustuksessa käytetyn kivisen näköestemuurin muodostama kokonaisuus. Ks. alakohteet

Fladalandet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yhden rakennuksen pohjan, kiviuunin ja verkkotarhan muodostama kokonaisuus. ks. alakohteet.

Pattonskär (1000026250) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yhden kiviraunion ja paahuksen muodostama rakennekokonaisuus. ks. alakohteet.

Järvsor Marttikuru (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö on muodoltaan tasalakinen, pitkän mallinen, itä-länsi –suuntainen ja selvärajainen, joskin sen sivuilla on joitakin yksittäisiä irtokiviä. Röykkiön pituus on noin 7 m, leveys 2,0-2,3 m ja korkeus 30-70 cm. Kivet ovat kooltaan vaihtelevia, halkaisijaltaan 10-80 cm ja luonnonpyöreitä. Muutama niistä on haljennut ilmeisesti röykkiötä kasatessa.
Isojakokartalla 1781-82 on osa nykyisestä pellosta niittynä, mutta se ei jatku pellon itäosaan tai röykkiölle asti. Röykkiö lienee siis rakennettu 1800-luvulla tai myöhemmin peltoa raivattaessa. Muutamia pieniä viljely- tai rajaröykkiöitä on myös kalliolla metsän puolella peltosaarekkeesta noin 50 m etelälounaaseen. Näitä ei ole dokumentoitu erikseen.
Röykkiö sijaitsee Järvsorin saaren sisäosassa, kyläkeskuksesta noin 500 m eteläkaakkoon. Röykkiö sijaitsee peltoalueen itäosassa pienellä kalliopohjaisella peltosaarekkeella, jonka reunoilla kasvaa melko nuorta puustoa.

Järvsor Österåker (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lähes itä-länsi –suuntainen aita on koottu luonnonpyöreistä kivistä. Se on melko matala ja reunoiltaan hajanainen. Alunperinkään sitä ei luultavasti ole koottu erityisen huolellisesti tai korkeaksi. Vaikka aidan ympäristö on nykyisin täysin metsittynyttä, se vaikuttaa seuraavan isojakokarttoilla näkyvän niitty- ja peltokaistaleen reunaa ja lienee rakennettu pellon raivauksen yhteydessä.
Kohde sijaitsee Järvsorin saaren sisäosassa, kyläkeskuksesta noin 300 m itäkaakkoon. Aita sijaitsee melko tuoreessa sekametsässä. Sen pohjoispää on aivan Järvsorin kyläkeskuksesta vapaa-ajanasunnoille johtavan tien varressa melko lähellä vanhaa aittaa tms. pientä talousrakennusta. Sitä ympäröivä maasto on melko tasaista, loivasti etelään viettävää.

Botsmanstorp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,7 km etelään Västerkalaxin kylän kaakkoispuolella, Höcker -nimisen tien eteläpuolella. Alue on pääasiassa hyvin luonnontilaista ja metsittynyttä vanhaa puutarhaa ja niittyä. Vanhasta 1900-luvun alkupuolelta peräisin olevasta puutarhasta on alueella jäljellä etenkin alppiruusupensaita. Sen länsipuolella on Strandaksen torppa pihapiireineen ja ulkorakennuksineen.
Vanhan laivurintorpan alueella on säilynyt parhaiten yksihuoneisen, tulisijallisen rakennuksen perusta. Sen ulkomitat ovat noin 4 x 4 m ja kivistä tehdyn perustan korkeus 35 cm. Tulisija on rakennuksen itäseinän keskivaiheilla. Sen koko on noin 2 x 1,5 m ja korkeus rakennuksen sisäpuolelta mitattuna noin 50 cm, ulkopuolelta mitattuna noin 80 cm. Rakennus on rakennettu matalan kallioharjanteen ja alavan, kosteikkoisen alueen välisellä rinteellä olevalle itä-länsi-suuntaiselle terassille. Koko jäännös on hyvin maatunut ja kasvillisuuden peitossa. Sen päällä kasvaa ruusu- ja katajapensas ja ympäristössä mm. nurmilaukkaa ja sikoangervoa.
Alueella on myös pieni röykkiö, toinen epävarmempi rakennuksen perusta, graniittiset portinpylväät ja vanha kaivo (ks. alakohteet).
Osa jäänteistä on mahdollisesti peräisin jo 1700-luvulta, jolloin tontin sanotaan kuuluneen laivuri Buskille. Torppaa ei kuitenkaan jostain syystä ole merkitty Västerkalaxin kylän 1780-luvulta peräisin olevalle isojakokartalle. 1920-luvulta lähtien alueella on asunut perheineen maisteri Granit, joka on perustanut sinne puutarhan ja palkannut puutarhurin sitä hoitamaan. Osa jäänteistä lienee tältä ajalta.

Finnö Örshamn (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 4,4 km luoteeseen Finnön saaren pohjoisrannalla Höringsnäsin niemestä noin 200 m itään. Alue on laidunnuksessa olevaa kallioketoa.
Rakennuksen perusta sijaitsee pienellä kohoumalla noin 50 m merenrannasta. Noin 9,5 x 6 m kokoinen rakennus on itä-länsisuuntainen. Sen ulkoseinien ja sisätilan kahtia jakavan väliseinän perustat erottuvat selvästi matalina maavalleina. Läntisen huonetilan koilliskulmassa on uuninperusta, joka on noin 1 m korkea ja kooltaan noin 1,5 x 1,5 m. Tulisijan perusta on rakennettu luonnonkivestä, mutta sen päällä muualla huonetilassa on melko runsaasti suhteellisen nuorelta vaikuttavaa punatiiltä.
Rakennuksenperustan ja rannan välissä pienen kalliokielekkeen alla on toinen rakennuksen perusta. Suuntaansa 5,5 m olevan nelisivuisen perustan eteläreunan muodostaa kallio. Sen muut sivut on tehty luonnonmuovaamista, halkaisijaltaan 40-70 cm kivistä, joita on 1-2 kerroksessa. Luoteis- ja koilliskulmassa on isommat, halkaisijaltaan 1-1,5 m kivet. Perustan kaakkoiskulmassa kallion ja kiviperustan välissä on noin 2,5 m leveä aukko. Vastaava rakennelma tavattiin inventoinnissa dokumentoidun Åvensorin Picknäsin torpanpaikan yhteydestä.
Kyseessä on tyypillinen paritupa ja siihen liittyvä ulko- tai rantarakennus. Viereisen kesäasunnon alla on vielä kolmas huomattavasti suuremman rakennuksen – mahdollisesti paritupaa uudemman asuinrakennuksen - kivijalka.
Vanhimmassa arkistosta löytyvässä Finnön kylän tiluskartassa vuodelta 1800 ei kohteeseen ole merkitty asutusta, mutta sen eteläpuolella on Hannaksen tilaan kuuluva Örshamn–niminen niitty. Toisaalta tiedetään, että Hannaksella on ollut Örshamnissa 1800-luvulla ainakin kaksi torpparia Michel Emanuelsson (1820-1891) ja Michael Severin (1861-1923). Kyseessä lienee nimenomainen torppa, joka on 1800-luvulla tai mahdollisesti jo aikaisemmin - sijaintikorkeutensa perusteella tuskin kuitenkaan ennen 1700-lukua – perustettu.

Inikorp Oxholm 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,1 km kaakkoon Inikorven kylän koillisosassa olevan Näsetin luoteiskulmassa pienen niemen kärjessä. Sen ympäristössä on vanhoja käytöstä jääneitä, mutta avoimia niittyjä ja lehdeshakaa sekä paikoin jyrkkärinteisiä kallioharjanteita. Ympäristössä kasvaa huomattavan paljon sikoangervoa ja muuta kulttuurivaikutteista lajistoa.
Kohteessa on kahden kalliopaljastuman välisellä alueella ainakin yksi noin 10 x 10 m kokoisen rakennuksen perusta, raivattuja alueita sekä runsaasti erilaisia kivirakenteita, jotka saattavat olla muiden rakennusten pohjia, aitoja ja raivausröykkiöitä. Kohteen tarkempi kartoittaminen ei inventoinnin yhteydessä ollut mahdollista rehevän kasvillisuuden takia.
Kohteesta noin 70 m kaakkoon on myös mahdollinen kevyen rakennuksen perusta kallion ja niityn välisessä jyrkähkössä rinteessä. Noin 80 m etelään kohteesta on tasaisella avokalliolla noin 70x100 cm kokoinen, 40 cm korkea ja halkaisijaltaan noin 30 cm kivistä koottu röykkiö. Kyseessä on ilmeisesti rajamerkki.
Innikorven isojakokartassa vuodelta 1787 on Oxholmin niemen päässä on Västerbyn tilaan kuuluva Näs äng-niminen niitty. Niityn itäpuolelle on merkitty suorakaide, joka saattaa merkitä havaittua mahdollista kevyempää rakennuksen pohjaa, esim. latoa tms. Niemen kärkeen ei ole merkitty rakennuksia tässä eikä missään muussa tunnetussa historiallisessa kartassa. Toisaalta tiedetään, että Oxholmissa on ainakin 1800-luvun lopulla ollut Västerbyn torpparina Gustav Adolf Mårtenson (1830-1914) (Michelson 2014, s.144). Kyseessä lienee nimenomaisen torpan paikka, joka on 1800-luvulla tai mahdollisesti jo aikaisemmin - sijaintikorkeutensa perusteella tuskin kuitenkaan ennen 1700-lukua – perustettu.

Järvsor Hagaåkrarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 13,7 km koilliseen Järvsorin itäosassa hakamaisessa ympäristössä vanhojen pelto- ja niittykuvioiden väliin jäävällä kannaksella 10 m vanhasta romahtaneesta ladosta luoteeseen.
Hieman ympäristöään korkeammalla paikalla, ilmeisesti pienellä kalliopaljastumalla sijaitsee pyöreähkö röykkiö. Se on kooltaan noin 3 x 4 m ja 50 cm korkea. Sammaloitunut röykkiö on koottu luonnonmuovaamista, halkaisijaltaan 15-55 cm kivistä.
Kyse on todennäköisesti raivausröykkiöstä. Isojakokartalla vuodelta 1781-1782 sen itäpuolelle on merkitty ”Haga ängen” –niminen niittyalue ja sen rajalle saaren poikki kulkeva aita. Nykyisellä maastokartalla taas kohteen länsipuolella on peltoa. Molemmat kuviot erottuvat maastossa selvästi. Yhdessä vanhan ladon ja ympäröivien niittyjen kanssa se muodostaa viehättävän pienimuotoisen kokonaisuuden vanhassa kulttuuriympäristössä.

Järvsor Venitviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 12,6 km luoteeseen Järvsorin etelärannalla, Venitvikenin pohjukasta noin 100 m itään. Ympäristössä on vanhoja peltoja ja metsittyneitä niittykuvioita. Kohde sijaitsee kahden sellaisen välissä olevan matalan kallioharjanteen länsipäässä.
Kaksi röykkiötä sijaitsee noin 10 m etäisyydellä toisistaan. Röykkiöistä pohjoisempi on kooltaan noin 2 x 2 m ja muodoltaan lähinnä nelikulmainen. Varsinkin sen eteläreuna ja siihen liittyvät kulmat ovat suoria ja muodostuvat muuta röykkiötä isommista kivistä. Röykkiön keskustan profiili on selvästi kupera. Sen korkeus noin 50 cm ja se on rakennettu halkaisijaltaan 15-70 cm olevista luonnon muovaamista kivistä. Reunoilla saattaa olla myös muotoiltuja kiviä. Eteläisempi röykkiö vaikuttaa hyvin samankaltaiselta kuin edellinen, mutta on hieman pienemmistä kivistä rakennettu ja muodoltaan epämääräisempi. Molemmat röykkiöt ovat sammaloituneita ja kivien välissä on humusta.
Kohteen ympäristössä maastossa näkyviä niitty- ja peltokuvioita ei ole merkitty vuodelta 1781-82 peräisin olevalle Järvsorin isojakokartalle. Pohjoispuolinen peltoala sen sijaan näkyy nykyisellä peruskartalla. Röykkiöt voivat olla pellon raivaukseen liittyviä viljelyröykkiöitä, mutta todennäköisemmin kaksikiukaiseen riiheen tai rantarakennukseen liittyviä jäännöksiä.

Kilamon ja Kirmon kalkkikaivokset (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Korppoon Åvensorin kalkkikiviesiintymä löydettiin 1700-luvulla. Aluksi kaivuutoiminta oli luonteeltaan pienimuotoista muuta elinkeinorakennetta täydentävää. Varsinainen kaivostoiminta alkoi vasta 1800-luvun aikana.
Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 15,5 km pohjoiseen Ahvensaaren pohjoisrannalla. Syvälle saaren sisäosaan jatkuva lahti erottaa toisistaan Kilamon ja Kirmon niemet, joiden kärjissä kaivokset sijaitsevat. Ympäristö on jyrkkäprofiilista kalliomaastoa, mutta kasvillisuus on kalkkikallion vaikutuksesta rehevää ja lajisto omaleimaista. Kilamon kaivosaluetta ympäröi ja Kirmon kaivos on kokonaisuudessaan luonnonsuojelualueella.
Kohde sisältyy Valtakunnallisesti arvokkaaseen rakennettuun kulttuuriympäristöön Länsi-Turunmaan saaristoasutus (5186). Nykyisin Kilamon kaivoksen alueella on nähtävillä mm. veden täyttämä avolouhos ja rantaa kiertävä sivukivipenger, kalkinpolttouunin alaosa ja muita kalkintuotantoon liittyviä rakennusten raunioita sekä runsaasti toimintaan liittyviä kuljetuslaitteita, koneiden osia ja muuta metalliromua. Niemen itäpuolella olevalla pienellä saarella on vanha dynamiittivarasto. Lahden takana on Kirmon kaivosalue.
Kaivosalueet ovat kesäisin varsinkin veneilijöiden ja Ahvensaaren kesäasukkaiden suosima virkistys- ja nähtävyyskohde. Kaivostoiminnan päätyttyä Kilamon alue on palautunut yhteisomistukseen, Kirmo on Metsähallituksen hallinnassa.

Lillgyltö 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 10,2 km lounaaseen Lillgyltön saaren pohjoisosassa olevan Norruddenin keskivaiheilla. Alue on pääosin hoidettua pihamaata. Sen eteläpuolella on suojeltu historialinen rakennus ja luoteispuolella uudempi loma-asunto. Kohteesta pohjoiseen on maastoa raivattu ilmeisesti uusia rakennuksia varten.
Kokonaisuuteen kuuluu ainakin kolme tai neljä rakennuksen perustaa ja yksi kivirivi. Parhaiten säilynyt rakennuksen perusta sijaitsee korkeimmalla kohdalla niemen keskivaiheilla pihamaan ja katajikon rajalla. Pohjois-eteläsuuntaisen rakennuksen koko on noin 5,8 x 4,0 m. Seinän perusta on ladottu luonnon muovaamista kivistä. Itäseinän sisäpuolella on maavalli, jonka korkeus on noin 20 cm. Rakennuksen luoteisnurkassa on noin 2,5 x 3 m kokoinen ja 70 cm korkea, maatunut tulisijan perusta. Tulisijan ja kaakkoisnurkan välissä on noin 35 cm syvä kuopanne, mahdollinen kellarin paikka. Pohjoisseinän ulkopuolella on maantasaista kiveystä.
Rakennuksesta noin 8 m eteläkaakkoon on itä-länsi-suuntainen matala, yksinkertainen kivirivi, jonka itäpäässä on noin 50 cm korkea kivi. Kivirivin pituus on ainakin 7 m. Kyseessä on mahdollisesti tonttien raja.
Ensin mainitusta rakennuksesta noin 5 m koilliseen on 3,5 x 4,5 m laajuinen kivikko, jonka päällä on punatiilen paloja. Ainakin sen lounais-, luoteis- ja kaakkoiskulmassa on isompi kivi, joka saattaisi olla rakennuksen nurkkakivi.
Muita rakenteita siitä ei hahmotu.
Ensin mainitusta rakennuksenperustasta 40-50 m kaakkoon on kaksi rannansuuntaisesti vierekkäistä uuninperustusta noin 10 m etäisyydellä toisistaan. Molemmat ovat kooltaan noin 2,5 x 2,5 m, noin 60 cm korkeita ja turpeen peitossa. Pohjoisen puoleisen tulisijan ympärillä hahmottuu matalan maavallin perusteella noin 4,5 x 3,3 m kokoisen rakennuksen seinälinjat. Eteläisen uuninpohjan ympärillä sellaisia ei ole, mutta sen luoteiskulmassa on muotoiltu, noin 20 x25 cm kokoinen särmikäs kivi. On mahdollista, että molemmat tulisijat kuuluvat samaan, ensin mainittua keveämmin perustettuun rakennukseen.

Norstu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6 km koilliseen Vattkastin pohjoisrannalla Vattkastin kyläalueen pohjoispuolella ja Norrstrandsin länsipuolella. Merenrantaan on matkaa noin 65 m. Maasto kohteella on mäntyä kasvavaa rantakalliota.
Melko hyväkuntoisen ja huolellisesti ladotun kiviaidan pituus on noin 30 m, leveys 50-100 cm ja korkeus 20-60 cm. Se on rakennettu luonnon pyöristämistä kivistä, joiden halkaisija on 30-90 cm. Aita on lounas-koillissuuntainen siitä noin 10 m päässä olevan pellon reunan mukaisesti, mutta kulkee muutamaa metriä korkeammalla kallioharjanteella. Aidan lounaispään koordinaatit ovat: P 6685878, I 202857 ja koillispään: P 6685877, I 202882. Koillisessa aita päättyy nousevaan kalliojyrkänteeseen, lounaassa kallioharjanteen loivasti laskevaan reunaan. Aidan lounaispuolella on siitä erillään hajanaisessa kasassa kiviä, jotka vaikuttavat pellolta raivatuilta.
Viereinen pelto on merkitty vuodelta 1767 olevaan Vattkastin kylän isojakokarttaan. Sen pohjoisreuna noudattaa melko tarkoin nykyistä pellon reunaa. Pellon pohjoispuolelle on merkitty ainoastaan kalliota, eikä tälle reunalle ole merkitty aitaa kuten pellon vastakkaiselle reunalle. Sijaintinsa puolesta aitaa ei voida suoraan liittää pellon raivaukseen, mutta sijaintikorkeutensa takia se ei liene myöskään paljon tätä vanhempi. Se on kuitenkin arvokas yksityiskohta Vattkastin kylän kulttuurimaisemassa.

Solhem (1000026447) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 2,7 km koilliseen Galtbyn historiallisen kyläalueen pohjoispuolella, Älvikin lahden länsirannalla ja Träsknäsin tien itäpuolella. Rakennuksen paikka sijaitsee vanhan pellon ja rantakallion välisellä tasanteella. Rakennuksen perustusten ympäristö on hakamainen ja alueella on edustava kulttuurivaikutteinen kasvilajisto.
Vanhan rakennuksen pohjasta on parhaiten säilynyt tulisijan perusta, joka on noin 50 cm korkea ja kooltaan noin 160x160 cm. Se on luonnonkivistä rakennettu, päältä kupera ja sammaloitunut. Suuaukon suunta on ilmeisesti lounaaseen. Tulisija sijoittuu noin 9 m pitkän lounas-koillis -suuntaisen seinälinjan keskivaiheille. Tulisijasta lounaaseen perusta on kivistä tehty, koillispäässä se erottuu maavallina, kuten myös siihen liittyvä luode-kaakkois-suuntainen, noin 8 m pitkä seinälinja. Uunin ja koillisseinän välissä on noin 1x2 metrin laajuinen ja 0,5 m syvä kuoppa, jonka pohjalla on joitakin kiviä. Kyseessä on mahdollisesti kellarikuoppa. Pienempi kuopanne on rakennuksen itäkulman sisäpuolella.
Noin 25 m tulisijasta etelään on pienen kalliokohoaman pohjoispäässä soikeahko, tasalakinen röykkiö, jonka koko on noin 2 x 2,4 m ja korkeus 35 cm. Se on tehty halkaisijaltaan 25-50 cm:n luonnonkivistä. Röykkiö on sammaloitunut ja sen päällä on isohko kanto. Koska röykkiö sijaitsee lähellä vanhaa peltoa, kyseessä on todennäköisesti viljelyröykkiö. Vaikka sen ympäriltä ei löytynyt rakennuksen perustaa, se voi myös olla toisen tulisijan perusta.

Nickåkern (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennusten jäännöksiä metsän reunassa lähellä viljelysmaata. Ne sijaitsevat noin 100 metriä länteen kohdasta, jossa Högsarvägen-nimisestä tiestä haarautuu Uttisin taloon menevä tie. Vanhoilla kartoilla näkyy kaksi torppaa vierekkäin. Niistä itäisempi olisi karttojen mukaan ollut sellaisella kohdalla, missä nyt viljelemätön niemeke on kahden vainion välillä. Sillä kohtaa ei inventoinnissa havaittu mitään merkkejä rakennusten paikoista. Kartoilla torpista läntisempi näkyy kutakuinkin sillä kohdalla, johon ylle merkityt koordinaatit osoittavat.
Paikalla on kaksi tai kolme kivijalkaa. Suurin niistä on suorakaiteen muotoinen, ja sen pitkät sivut ovat suunnilleen kaakko–luode-suunnassa. Läntisemmässä päässä erottuu noin 4 X 5,7 metrin huonetila, jonka kivijalassa on ainakin yksi sellainen lohkokivi, jossa on rinnatusten useita poran jälkiä. Saman rakennuksen itäpäässä voi nähdä olleen 5,5 X 5,7 metrin huonetilan, jossa 5,7 metriä on ollut päätyseinän pituus. Kivijalan paksuus siinä osassa rakennuksen perustusta on noin 0,8 metriä, ja sen kivistä ei havaittu poran jälkiä. Tämän huonetilan länsinurkassa on 2,6 X 3,2 metrin laajuinen uunin perustus. Rakennuksen pituus on 9,5 metriä.
Em. kivijalan pohjoiskulmasta on 14,5 metriä pohjoisimman kivijalan eteläisimpään kärkeen. Pohjoisin kivijalka on kaltevalla kohdalla, eikä siinä näy kivijalan kiviä ylärinteen puolella. Alarinteen puolella on itäseinän, kivijalkaa 7,7 metrin pituudelta, ja rakennuksen paikan pohjoislaidalla erottuu päädyn alla ollut kivijalan osa. Päädyn leveys on ollut noin 5,1 metriä.
Suurimman kivijalan eteläisemmästä pitkästä sivusta noin 1½ metriä etelään on pienen kivijalan näköinen rakenne Sillä on leveyttä 2,6 metriä. Pituutta ei ole helppo määrittää rakenteen epämääräisyyden vuoksi. Tämä rakenne on kuitenkin lyhyempi kuin viereinen kivijalka. Niitten molempien pitkät sivut ovat samassa suunnassa. Pienemmässä rakenteessa oli porattuja kiviä.
Lisäksi havaittiin iso kylmämuuratun kivikellarin jäännös. Kellarikuopan leveys on noin 1,5 metriä ja pituus suulta perään 2,7 metriä. Edelleen havaittiin kellarikuopan jäännös: irtokivien ympäröimä suusta noin 1,2 X 1,5 metrin laajuinen ja ehkä noin 60 senttimetriä syvä kuoppa.

Oxgrund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen perustuksen jäännöksiä jyrkästi mereen laskevalla metsäisellä rantamaalla. Sijaitsee Oxgrundin merenlahden rannalla vähän länteen vanhasta pihapiiristä ja hieman itään uudesta loma-asumuksesta.
Prostvikin vuoden 1781 isojakokartalle on merkitty meren rannalle torppa suunnilleen siihen kohtaan, mihin yllä olevat koordinaatit osoittavat. Paikalla on arviolta noin neljän metrin mittainen rannan suuntainen kivijalan jäännös. Sen vieressä kasvaa vanha petäjä, jonka ympärillä on ryteikköä. Kivijalan kivien vieressä ylärinteen puolella on maassa selvästi erottuva kuopanne, jonka koillislaidalla on maassa pieni kohouma. Näistä noin kuusi metriä alarinteeseen lounaaseen on maassa umpeen kasvanut kuoppa, joka saattaa olla vanha kellarikuoppa.

Dyvik (1000026473) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäen juurella vanhan peltomaan ja tien kohdalla on entisiä torpan tonttimaita. Sijaitsee noin 250 metriä Dyvikenin merenlahden perukasta itäkaakkoon metsän ja nurmikentäksi tehdyn vanhan pellon rajalla tasamaalla.
Suunnilleen ylle mainittujen koordinaattien osoittamaan maastonkohtaan on vuoden 1781 kartalle merkitty Dyvikin torppa viljelysmaineen. Sillä torpan paikalla ei ole nyt rakennuksia. Ajotie kulkee nyt niin, että se ylittää kolmesta vanhasta tonttimaitten lohkosta läntisimmän. Saman tien mutkan sisäkaarteessa on myös tonttimaata mäen juurella. Siinä on ehkä jonkin verran voinut säilyä rikkomatonta tontin paikkaa pienen hiekkakuopan reunoilla ja ehkä myös sen ja vainion välillä. Kolmas vanha tonttimaan lohko on mainitun tien mutkan vastakkaisella puolella, ja se on ainakin osaksi peltoa ja osaksi metsämaata. Mitään merkkejä rakennusten jäännöksistä ei havaittu. Dyvikin torpan tunnus vuoden 1781 kartalla on R-kirjain.

Utö Kesnäs 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 350 m eteläkaakkoon lähes paljaalla karkealla moreenimaalla Kesnäsin niemen länsirannalla. Ampumaradan rakentamisajankohta ei ollut vuoden 2014 inventoinnin yhteydessä tiedossa, mutta sijoittelunsa ja rakenteidensa puolesta se saattaa olla peräisin jo venäläisajalta. Siitä on jäljellä neljä luode-kaakko –suuntaista ampumapaikkana toiminutta vallia 50 m etäisyydellä toisistaan sekä näiden lounaispäässä näyttösuojan perusta. Ampumapaikat ovat noin 15-25 m pitkiä, noin 5 m leveitä ja enimmillään metrin korkuisia kivistä ja sorasta rakennettuja, suorakaiteen muotoisia ja tasalakisia valleja. Näyttösuojan kaakkoispäässä on konekivääripesäke, jonka rakentamisvuosi ei ole tiedossa, mutta lienee peräisin 1960-luvulta.

Utö Kesnäs 3 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 650 m etelään kalliolla Kesnäsin niemen eteläkärjessä. Alueella on useita alun perin toisen maailmansodan aikana rakennettuja puolustuslaitteita, joiden käyttö ja kunnostus on jatkunut pitkään.
Koordinaatit viittavat alakohteeseen 1: Katettu konekivääriasema, johon liittyy suojatila sekä ampuma-aukkoja itään ja luoteeseen. Sisäänkäynti on etelään ja sitä suojaa lyhyt kattamaton käytävä. Asema on rakennettu betonista vuonna 1941. Sen katolla on ennen vuotta 1971 pystytetty noin 2 m korkea betonista valettu pylväs. Vuonna 2012 Utön koululaiset ovat tehneet aseman seiniin maalauksia.

Utö Kesnäs 4 (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 750 m kaakkoon kallioisella alueella Kesnäsin niemen kaakkoisosassa. Sen länsipuolella on Mörttilä eli Utön jätteenkäsittelylaitos.
Alueella on useita 1970-luvun alussa rakennettuja puolustuslaitteita, joiden käyttö ja kunnostus on ilmeisesti jatkunut lähiaikoihin saakka. Alueen kulttuurihistoriallinen arvo on toistaiseksi pieni.
Koordinaatit viittaavat alakohteeseen 1: Tykkiasema/kranaatinheitinpesäke; Kulmikas, kalliolle betonista valettu, kattamaton, kunto hyvä.

Moderni; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 750 m kaakkoon paljaalla karkealla moreenimaalla Kesnäsin niemen itärannalla. Kohteessa on pieni suojahuone, joka on betonirakenteinen ja osittain maahan kaivettu. Sen katto on romahtanut. Eteläpäässä on sisäänkäynti ja sen ulkopuolella muutama betoniaskelma, pohjoispään seinän yläosassa on pienempi aukko. Kohteen rakennusaika ei ole tiedossa, mutta se liittynee 1970-luvulla rakennettuihin laitteisiin kohteessa Kesnäs 4.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 700 m kaakkoon pienen kalliopaljastuman pohjoispuolella Kesnäsin niemen itäosassa, 150 m päässä merenrannasta. Noin 0,5 m korkean ja 1 m leveän lohkareisita kivistä kootun vallin keskellä on kivetön alue. Sen itäreunan muodostaa matalan kallion reuna. Vallin sisälle jäävän osan halkaisija on noin 5 m. Vallissa on luoteessa vajaan metrin levyinen aukko ja sen ulkopuolella pienemmän kivivallin muodostama ”eteinen”. Kohde selkeä ja hyväkuntoinen, ja liittyy puolustusvoimien toimintaan alueella.

Utö Kesnäs 7 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 550 m kaakkoon Kesnäsin niemen keskivaiheilla kookkaista kivistä muodostuneessa louhikossa, jonka lomassa kasvaa katajia ja muuta pensaikkoa. Alueella on kolme tai useampia kivivallien muodostamia rakennelmia (vrt. Kesnäs 6).
Kesäkuussa 2015 tehdyssä tarkastuksessa otettiin koordinaatit lähestulkoon paristakymmestä kutakuinkin puolikaarenmuotoon ladotusta kivirakennelmasta, jotka lienevät ilmeisiä tähystyspaikkoja. Kivirakennelmat ovat ikään kuin yhdelle tai kahdelle miehelle raivattuja makuutähystyspaikkoja. Rakennelmat voivat olla varsin nuoriakin ja liittyä esimerkiksi armeijan harjoitustoimintaan.

Utö Österäng (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 650 m itäkaakkoon Österängin vanhan niittyalueen itäosassa ja Aftonmålsuddenin kallioalueen länsireunalla. Alueella on ainakin kaksi vanhaa niitty- ja paltoalueen reunaa seuraavaa kiviaitajaksoa ja kalliolla niiden itäpuolella yksi kivivallin muodostama kehämäinen rakennelma. Mahdollisesti vastaavia rakennelmia on ympäristössä useampiakin.
Koordinaatit viittaavat alakohteeseen 1: Kiviaita. Ainakin 130 m pitkä aitajakso alkaa noin 50 m hautausmaan aidasta itäkoilliseen. Ensin se kulkee melko suoraan itäkaakkoon, jatkuu sitten polveillen kohti pohjoiskoillista ja kääntyy taas takaisin länsiluoteeseen. Se ei muodosta ainakaan nykyisellään suljettua kehää. Aidan sisäpuolelle jäävä alue on pääosin kivetön, mutta ilmaisesti matalien kalliopaljastumien päälle on koottu joitakin kohtuullisen kookaita kivikasoja. Aita on rakennettu luonnonpyöreistä, halkaisijaltaan noin 30-50 cm kivistä. Sen korkeus on 0,5-1 m ja leveys noin 0,5 metriä. Rakennelma on hyvin selkeä ja hyväkuntoinen.

Utö Majakkamäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Utön majakan eteläpuolella avoimella kallioalueella.
Konekivääriasema, johon liittyy katettu yhdyskäytävä ja avoin ampumapaikka. Asema on rakennettu vuonna 1940. Se on osin louhittu kallioon, osin muurattu lohkokivistä ja betonista. Ympäristössä on todennäköisesti muitakin toisen maailmansodan aikaisia puolustuslaitteita.

Utö Enskär (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kohde sijaitsee Utön majakasta noin 400 m pohjoiskoilliseen Enskärin niemen länsiosassa olevilla kalliokohoumilla. Osa-alueiden välittömässä läheisyydessä on mm. radiomasto ja matkailukäytössä olevia rakennuksia.
Enskärin alueella on kolmessa kohdassa melko hyvin säilyneitä toisen maailmansodan aikana rakennettuja puolustuslaitteita.

Flugböle (Flugnböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartalle merkitty Flugbölen yksinäistalon tontti, jolla ei 1870-luvun mittauksiin perustuvalla senaatin kartalla ole asuinrakennuksia. Kohde sijaitsee pienessä viljelemättömässä saarekkeessa, jonka Flugbölen yksinäistalon nykyiselle pihamaalle menevä tie ylittää.
Vuoden 1787 kartalle merkitty tonttimaa, joka on ilman rakennuksia 1870-luvun kartalla on kapealla mäenharjanteella peltovainion ja ajotien välillä. Harjanteen länsipäässä on sähköpaalu, jonka tyvelle kaivetusta kuopasta oli noussut esille muutamia tiilen paloja. Sähköpaalun vieressä oli kivikasa, joka näytti mahdolliselta viljelysrauniolta.

Bjensböle (Biensböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde, viljelemätön saareke, jonka yli kulkee ajotie, sijaitsee Bjensböleträsket-nimisen järven länsirannan keskikohdasta 700 metriä länteen. Tien eteläpuolella on talousrakennuksia sekä autiotalo. Tien pohjoispuolelle vuoden 1781 kartalle merkitty kaksi tonttia, Wästergård ja Östergård.

Basens 0-ändpunkt (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vainiolla pellonojan reunalla sementtialustalle pystytetty kiviveistämössä valmistettu merkkikivi, jossa on korkeus- tai monikulmiopultti ja kahdella sivulla merkintöjä. Kohde sijaitsee Kåddbölen ja Högmon kylien rajalinjalla Kåddbölestä länteen vievän soratien ja Storbäckenin puron välillä.
Nelitahoinen ja tasapäinen kivipylväs. Metallinen pultti on yläpinnassa keskellä. Kahteen pystysivuun on kiillotettu kiveen kenttä, joissa on tekstejä. Länsisivulla tekstit ovat ruotsiksi, itäsivulla venäjäksi ja kummallakin sivulla on vuosiluku 1910.
Kivi on huomioitu vuoden 1912 tiluskartalla merkinnällä ”Kemiön venäl. perusviivan itäinen päätepiste ,Kåddböle.

Skvallerbäck (1000026545) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaitaa, jonka päässä on ollut aluskivillä tuettu pystykivi. Tukikivet olivat tulleet näkyviin kiveä siirrettäessä. Kohde on rakentamattomassa rinteessä lähellä Ehrstedtintietä, joka haarautuu pohjoiseen Pedersån rantatieltä.
Mäen rinteessä on ollut huomiota herättävän iso pystykivi, joka on siitä siirretty vähän matkan päähän pihan koristeeksi. Siirrettäessä oli huomattu, että pystykivi oli ollut pikkukivillä tuettuna paikoilleen. Pystykiven alkuperäiselle paikalle ulottuu pitkän kiviaidan pää. Tukikivistä ei erottunut erityistä rakennetta. Useimmat niistä olivat hyvin särmikkäitä. Kivien välissä oli yksi palamaton luu.

Östergårdsgrufvan (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalliopaljastumassa on pystysuora sola, joka on ainakin osittain syntynyt louhinnassa. Kohde sijaitsee Vestlaxin alueella Storkärret-nimisen peltovainion ja meren välissä olevan mäen itärinteessä.
Kalliossa on kapea ja syvä avolouhos. Internetissä olevassa Geologian tutkimuskeskuksen julkaisemassa taulukossa on ilmoitettu Kemiössä vuonna 1877 toimineesta Östergårdin kuparilouhoksesta. Samalla on arveltu, että jostakin tunnetulla kaivoksen nimellä Östergårdsgrufvan olisi ehkä tarkoitettu samaa. Kuparilouhoksen peruskoordinaateiksi on ilmoitettu seuraavat: 6662800, 2431450, ja ne osoittavat suunnilleen tämän eteläosan kohdalle.

Gräsböle Östergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pihamaata ja entistä talontonttia, josta on löydetty mm. vanhoja kolikoita. Kohde sijaitsee 60 metriä koilliseen risteyksestä, jossa itä-länsi-suuntaisesta Länsiniementiestä (Västeruddsvägen) haarautuu tie pohjoiseen kohti Degerdalin kylää (Degerdalsvägen l. Degerdalintie) ja toinen tie (Karhulaaksontie l. Björndalsvägen) suoraan etelään. Pihamaalla asuinrakennuksesta hieman Länsiniementielle päin on noin 10 X 10 metrin laajuinen alue, josta on muun muassa perunamaalta havaittu osapuilleen lapionpiston syvyydestä useita kolikoita. Löytöpaikka on nyt tasaisen nurmikentän alla. Se on todettavissa vuoden 1788 kartan perustella vanhaksi talontontin paikaksi.

Bockberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Bockbergetin mäeltä runsas 100 metriä pohjoiseen kolmen kylän rajojen yhtymäkohdassa. Kyseessä on vanha kylänrajamerkki sitä tyyppiä, jossa keskuskiven ympärillä on kylmämuurattu kivikehys. Rajamerkissä kivireunus on noin 2
metriä leveä. Pyykin pystykivessä ei näy mitään hakattuja merkintöjä.

Elimyr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäalueella vähän pohjoiseen Amospuiston pohjoisreunan yläpuolella olevista omakotitaloista. Kyseessä on vanha kylänrajamerkki, jossa on kivireunus korkean keskuskiven ympärillä. Merkin keskuskivessä ei ole hakattuja merkintöjä. Keskuskivi on ympäröity suorakaiteen muotoisella noin 0,4 metriä korkealla kylmämuuratulla kivilatomuksella, jonka pitkien sivujen keskikohdilla on pystykiviä. Neljästä reunoilla olevasta pystykivestä on yksi kumollaan. Reunuksen pohjoissivu on 3 metrin pituinen ja länsisivu 3,3 metrin pituinen.

Lillåker (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaitoja vainioiden ympäristössä kylätien vierillä ja sen lähituntumassa. Sijaitsevat Kåddbölen vanhasta kylätontista pohjoiseen.
Kiviaidoista pisin seurailee pohjoisesta kohti Kåddbölen vanhaa kyläkeskusta tulevaa tietä tämän tien itälaidalla noin 90 metrin matkalla. Tämän aidan tavallinen leveys on noin 1,2 metrin luokkaa, ja sen korkeus vaihtelee 0,1 metristä 0,6 metriin. Sen pohjoispään vierestä alkaa yksi koillis-lounais-suuntainen noin 10 metrin mittainen kiviaita, joka on kahden ajotien välillä. Yksi kiviaita on saman pohjois-eteläsuuntaisen kylätien varrella näistä etelään, ja yksi on heti kylätien länsipuolella olevalla kapealla vainioihin rajoittuvalla viljelemättömällä alueella.

Malmis (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreän hiilimiilun pohjakuvio metsäisessä maastossa. Kohde sijaitsee Paibölen kylässä Malmis -nimisen harjanteen etelärinteessä.
Miilunpohjan ulkoreunalla ei ole yhtenäistä rengasmaista kaivantoa, kuten usein on, vaan ulkoreunalla on usean pitkänomaisen toisistaan erillisen, n. metrin levyisen ja puoli metriä syvän kaivannon muodostama rengasmainen kuvio. Renkaan halkaisija on n. 20 metriä. Keskellä sitä on maassa kohouma.

Högmo (Högemo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha kylätontti metsäisessä loivassa rinteessä tienhaaran yläpuolella. Kohde sijaitsee Kåddbölen kylään lännestä tulevan vanhan tien vierellä.
Vuoden 1786 kartalle on merkitty Högmon kylän talonpaikkoja kolmeen erilliseen kohtaan. Niistä läntisin on jäänyt ilman asuinrakennuksia jo ehkä varhain 1800-luvulla, sillä se on merkitty senaatin kartalle tuulimyllyn paikkana ilman rakennuksia. Tällä entisellä tonttimaalla on nyt melko tasaisessa loivassa mäenrinteessä isoja mäntyjä, ja ruohikko peittää maan pintaa. Joitakin kiviä näkyi yhdessä maanpinnan syvänteessä ja sen ympärillä, ja ne näyttivät mahdollisilta vanhoilta rakennusten peruskiviltä. Vuoden 1786 kartan osoittamista kolmesta tonttimaasta keskimmäinen on ollut suunnilleen kohdalla, jossa nyt on pihamaata, ja itäisin tonttimaista on kutakuinkin kohdalla, jossa on nyt hiekkakuoppaa ja sen vierellä oleva tasainen kenttä.

Mjösund (Miöösund) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laaja kallionharjanne, jolla on vanhojen karttojen mukaan ollut kylänpaikka jo 1600-luvulla. Kohde sijaitsee lähellä Mjösundviken-nimisen merenlahden tai kapeikon rantaa.
Kartan näyttämällä 1600-luvun loppuvuosien kylätontilla ei ole nyt rakennuksia. Vuoden 1879 mittauksiin perustuvalla senaatin kartalla tälle entiselle kylätontille ei ole piirretty mitään rakennuksia. Kylätontin kallioinen kaakkoispää on lähellä Sandöhön vievää tietä, ja saman tontin luoteispää tiestä kauempana on heinikkoinen harjanne, jolla kasvaa pientä puustoa harvassa. Aivan tien lähellä on jonkin puretun rakennuksen sementtiperusta.

Bodal (1000026559) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksenjäännöksiä metsän reunassa lähellä vainiota, metsäisessä rinteessä Bodalin rakennuksista noin 280 metriä koilliseen.
Vuoden 2007 inventoinnissa havaittiin avokallion vieressä merkkejä talon perustuksesta sekä kiuas, jossa tiiltä ja kiviä, kooltaan n. 2x2 m. Mahdollisen perustuksen koko on n. 7x5 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei ilmoitetulta paikalta löytynyt lyhyellä etsiskelyllä avokallion vierestä mitään selvästi ympäristöstä erottuvaa tai edellistä kuvausta vastaavaa rakennetta.

Rugnola (Ruggenol) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rugnolan vanha kylätontti sijaitsee Kemiöstä Angelniemelle vievän tien varressa. Vuoden 1784 kartan mukaan Rugnolan kylässä on ollut tiivis ja yhtenäinen kylätonttialue. Tälle kohteelle määritellyt koordinaatit viittaavat sen sisälle. Alueelta on tallennettu saviastian pala, palanutta savea, hiilinäyte (TYA 523:1-3).

Makila (Makijlla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Makilan kylä Majberget-nimisen mäen itärinteellä. Pihamaiden lähellä olevan peltovainioalueen eteläosasta on tallennettu vanhaan kyläasutukseen viittaavia löytöjä (TYA 645:1-10 historiallisen ajan esineistöä sekä yksi kivilaji-iskos).
Makilan kylästä on säilynyt historiallisia tietoja vuodesta 1540 saakka. Vanhimpia tarkkoja tietoja kylän sijaintipaikasta on säilynyt vuoden 1784 kartassa. Kylän neljä taloa sijaitsivat mäkijakson itäisimmällä ja koillisimmalla laidalla olevalla matalalla harjanteella, missä on edelleen rakennuskantaa.

Kalkila (Kalkila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalkkilan vanha kylänpaikka viljelysmaisemassa. Koordinaattien osoittamassa paikassa on selvästikin pitkään asuttuna ollut mäki. Viimeistään senaatin karttojen laatimisen aikaan kylä on ollut jo suunnilleen koordinaattien osoittamassa kohdassa. Kohta, josta kyläasutuksen merkkejä on etsitty, on mäellä, jonka etelärinteelle ulottuu peltovainio.

Smörklinten (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Jyrkän, korkean ja pienialaisen kallion harja, jolla tiedetään olleen optisen lennättimen asema. Kohde sijaitsee louhoksen käyttöön suljetulla alueella Smörklinten-nimisellä mäellä.
Niukkojen kirjallisten lähteitten perusteella Smörklintenin vuorella olisi ollut Krimin sodan aikana optisen lennättimen viestiasema. Vuonna 2012 paikalla on havaittu tiilen kappaleita ja tiilimurskaa kalliolta. Tiilen löytöpaikka oli rajoittunut etelässä kohtaan, jossa kallio putosi jyrkästi. Mäen päälle on joskus jostakin syystä kiinnitetty kallioon rautatankoja, ja mäeltä on myös havaittu kallion kolossa oleva kivilatomus.

Koelsuu C (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koelsuu tontti C:n asemoinnit sekä isojakokartan (v. 1793) että pitäjänkartan (v. 1863) mukaan osoittavat kohdalle, jossa nykyään on asuinrakennus sekä piharakennuksia. Aivan asemointien luoteiskulmassa ja hieman sen ulkopuolella on selkeästi näkyvissä kivijalka.
Kivijalka on noin 3 x 3 metrin kokoinen ja hieman yli metrin korkuinen. Kivijalan keskellä on pienempi, noin 1,8 x 1,8 metrin kokoinen neliömäinen perustus, joka on mahdollinen uunin perusta. Kivijalan laajempi osa on tehty pienemmistä ja pyöristyneimmistä kivistä kuin päällä oleva uunin perusta. Kivijalan ympäristöstä havaittiin tiilen kappaleita.

Tuurkilinvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Langstetin saaren pohjoisosassa, Tuurkilinvuoren korkeimmalla kohdalla sijaitsee kummeli. Kummeli on noin kaksi metriä korkea ja sen juuren halkaisija on noin 70 cm. Kummeli on aivan ilmeisesti nuorta tekoa, eikä se ole palvellut tai palvele varsinaisesti väylämerkkinä. Tämän havainnon jakoi myös paikalla toiminut paikallinen opas.

Etelä-Vartsala B (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan kylän vanha tonttimaa B sijaitsee nykyisin täysin rakennetussa pihapiirissä. Vuoden 1793 isojakokartan ja vuoden 1863 pitäjänkartan mukaiset asemoinnit osuvat samaan kohtaan.

Etelä-Vartsala C (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan kylän vanhat tontit C, D ja E sijaitsevat nykyisinkin asutuissa ja rakennetuissa pihapiireissä. Tonttien asemoinnissa käytetyt vuoden 1793 isojakokartta ja vuoden 1863 pitäjänkartta osoittavat tonttien sijainneen rinta rinnan Etelä-Vartsalan kylän keskiosassa.

Etelä-Vartsala D (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan kylän vanhat tontit C, D ja E sijaitsevat nykyisinkin asutuissa ja rakennetuissa pihapiireissä. Tonttien asemoinnissa käytetyt vuoden 1793 isojakokartta ja vuoden 1863 pitäjänkartta osoittavat tonttien sijainneen rinta rinnan Etelä-Vartsalan kylän keskiosassa.

Etelä-Vartsala E (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan kylän vanhat tontit C, D ja E sijaitsevat nykyisinkin asutuissa ja rakennetuissa pihapiireissä. Tonttien asemoinnissa käytetyt vuoden 1793 isojakokartta ja vuoden 1863 pitäjänkartta osoittavat tonttien sijainneen rinta rinnan Etelä-Vartsalan kylän keskiosassa.

Herranniemi (1000026613) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Langstetin saaren pohjoisosan lounaisosassa on noin 16 metrin pituinen kiviaita, jonka keskellä on aukko. Kiviaita on ladottu löyhästi luonnonkivistä ja sen korkeus on korkeimmillaan noin 70 cm. Kiviaita on pohjois-etelä suuntainen ja liittynee paikalla olevan kesäasutuksen pihapiiriin, vaikkei osoitakaan nykyisen hoidetun pihan länsilaitaa. Aita sijaitsee hoidetusta pihasta hieman länteen.

Etelä-Vartsala F (Asuinpaikat)
Historiallinen; Etelä-Vartsalan kylän vanha tontti F sijaitsee isojakokartan (v. 1793) ja pitäjänkartan (v. 1863) asemointien perusteella nykyisinkin asutulla ja hoidetulla pihalla.

Soininen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyinen Soinisten päärakennus on valmistunut vuonna 1865, mutta sen länsipuolella on vanhempi päärakennus, joka saattaa olla rakennettu jo 1600-luvulla. Päärakennuksen pohjoispuolella on sauna vuodelta 1947 ja kauempana lännen suunnassa viinapränni vuodelta 1816 sekä toinen, lautarunkoinen ulkorakennus. Vastapäätä Soinisten päärakennusta kasvaa neljä riviin istutettua tammea, joiden alla perimätiedon mukaan lepää neljä Suomen sodassa kaatunutta ruotsalaista sotilasta. Soinisten vanhassa päärakennuksessa on mahdollisesti istuttu Turun hovioikeuden käräjiä vuosina 1643-1647, jolloin Simonsson oli Vehmaan ja Ala-Satakunnan kihlakunnan tuomari.
Inventoinnissa Soinisten vanha pihapiiri todettiin hyvin nykyrakentamiselta säästyneeksi ja talon koillispuolella olevassa metsikössä havaittiin erilaisia epämääräisiä kiviraunioita, jotka saattavat olla talojen perustuksia tai muita rakenteita. Selvin oli noin metrin leveä suunnilleen itä-länsi –suuntainen matala, isoista kivistä tehty kiviaita, joka kääntyy länsipäässään etelään muodostaen heikosti erottuvan penkereen. Oletetulla Soinisten myllymäellä on havaittavissa pensaikossa joitakin kiviä ja möykkyistä maata, joka saattaisi viitata paikalla olleeseen rakenteeseen, mahdollisesti juuri myllyyn. Soinisista 180 metriä länsiluoteeseen on avokalliolla säästetty selvä kivijalka Kotipellon pohjoislaidalla, mitoiltaan noin 6 x 7 metriä ja tehty isoista lohkotuista kivistä sekä luonnonkivistä. Rakennuksen koillisnurkassa on neliömäinen nurkkaan rajautuva, noin 2 x 2 metrin kokoinen kivilatomus, joka saattaa olla tulisijan paikka. Kivijalan eteläreunalla on tiilimurskaa ja joissakin muuallakin kalliolla olevissa kivenlohkareissa on näkyvissä selviä poran jälkiä. Rakennus lienee vuoden 1933 kartalla erillisenä läntisimpänä esiintyvä talo. Tämän talon ja Soinisten talouskeskuksen välisellä alueella on myös epämääräisiä kiviraunioita, jotka lienevät samalla kartalla esiintyvien rakennusten jäännöksiä. Yksi kiviramppi löytyi Immasentien pohjoispuolella, aivan asutusalueen puristuksessa olevan kumpareen itäreunalta, pellon laidalta. Vaikutti siltä, että rakennus, johon ramppi on johtanut, on sijainnut aikanaan nykypellon puolella. Rampin koko on n. 6 x 4 m. Vuoden 1933 kartalla tänne, Kotovainion keskellä olevalle peltosaarekkeelle on merkitty talo juuri rampin paikalle. Kyse lienee jostain aittatyyppisestä rakennuksesta.
Kaikkiaan Soinisen ympäristö on myllymäkineen arvokas kohde. Rakentaminen on ollut alueella maltillista ja nykyrakennuksetkin perustettu vanhalla tekniikalla. On siis hyvin todennäköistä, että etenkin talouskeskuksen ja myllymäen alueella on säilynyt keskiaikaan asti ulottuvia kulttuurikerroksia ja rakenteita.
Soinisista on saatu tarkemmin tuntemattomasta paikasta peltolöytöinä kaksi reikäkiveä (KM 41712).

Huttalan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huttalan kylätontti on pitkänomaisen mäen itäpäässä rinteen loivalla osalla ja tasanteella. Etelässä kulkee Makarlanjoki. Huttalan kylä on suomalaisen oikeuden kylä, ja se mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1377. Keskiajalla yksinäistalon mainitaan olleen
Naantalin luostarin omistuksessa ja 1500-luvun jälkipuolella kruununtilana. 1700-luvun alussa Huttala on jaettu kahteen taloon, Vanhataloksi ja Taka- tai Länsitaloksi.
Itäisimmät osat kylätontista ovat jääneet Turun kehätien (tie 40) ja sen liittymän rakennusvyöhykkeen alle. Säilyneellä alueella on useamman rakennuksen kivijalat. Rakenteiden ja kasojen rajojen hahmottaminen on paikoin vaikeaa runsaan kasvuston takia. Alueen kaakkoisrinteessä tiestä 40 lounaaseen olevat rakenteet ovat suurehkoja (5 x 3,5 m ja 4 x 8 m), ja pitkälti purettuja. Kivi- ja betoniaineista on rinteessä epämääräisessä pitkässä kasassa noin 4 metrin verran. Kasojen yhteydessä ja ympäristössä on tiiltä ja esimerkiksi ruosteista harjaterästä.
Muista rakenteista pohjoiseen/luoteeseen olevan kivijalan muoto on selkeämmin nähtävillä. Siinä on erotettavissa huoneita sekä mahdollinen uuninpaikka. Koko noin 8 x 25 m. Sen seinämät on rakennettu isohkoista (n. 0,5 m x 0,5 m) lohkotuista luonnonkivistä.

Vadjo (Vaadio) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha päärakennus on purettu paikalta vuonna 1994. Tämä on mitä ilmeisimmin vuoden 1968 peruskartalla esiintyvä rakennus muonamiehen talon pohjoispuolella, missä on nykyään lähinnä pihametsikköä. Myös vuoden 1933 lohkomiskartassa pihan halki kulkevan tien pohjoispuolella on kaksikin rakennusta tällä kohdalla. Vanhin kartoitus Vadjosta on vuodelta 1692, jossa Vadjon yksinäistalo näyttäisi olevan merkitty juuri tälle samalle kohdalle. Samalla vuoden 1692 kartalla talosta länteen olevalle mäelle on merkitty tuulimylly, josta ei myöhemmissä kartoituksissa ole enää merkkejä. Vadjon ”keskusristeyksen” lounaispuolella on vuoden 1933 kartalla suuri talousrakennus, jonka paikalla on nykyään ratsastustallin parkkipaikka.
Vadjon tilaa ei inventoinnissa tarkasteltu lähemmin, sillä alueella oli liikkuminen kielletty ratsutallitoiminnan vuoksi. Vanhoista kartoista ja ilmakuvista päätellen kuitenkin voidaan olettaa, että keskeisin osa Vadjon jo keskiajalle palautuvaa asutuksen tonttia saattaisi olla jäljellä em. keskusristeyksen itäpuolisella alueella vanhan muonamiehen talon ympäristössä Lampuodintien molemmin puolin. Oletettavasti risteyksen länsipuolinen alue on tuhoutunut laitumien ja parkkipaikan raivaustöissä, eikä tällä alueella ole välttämättä ollutkaan merkittävämpiä rakennusryhmiä. Sen sijaan metsäisessä kalliossa ratsutallin länsipuolelta voi hyvin löytyä vielä merkkejä 1600-luvun lopun kartalle merkitystä myllystä.

Immanen (Imbola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Immasten vanha 1700-luvulla rakennettu päärakennus paloi 1970-luvulla ja samalla paikalla on nykyään omakotitalo. Uuden asuintalon vieressä on vuonna 1874 rakennettu satulakattoinen työväen asuinrakennus. Talossa asui aikoinaan mies, jota kutsuttiin Jerusalemin suutariksi ja siksi rakennusta on kutsuttu Jerusalemiksi. Taloon liittyvä maakellari on myös 1870-luvulta. Pihapiirissä on lisäksi 1900-luvun alussa valmistunut luhtina ja maitohuoneena toiminut rakennus, 1940 valmistunut liiteri ja vuonna 1886 valmistunut suuri navetta.
Immasten isojakokartta on laadittu 1768-1780 C.C. Andersinin toimesta. Tuolloin samalla talotontilla oli kaksi omistajaa, mutta vuonna 1797 C. Björkbomin laatimassa kartassa kylätontti oli jaettu kahteen osaan. Jako oli tapahtunut jo vuonna 1770. Vanha kylätontti on sijainnut luultavasti aina samalla paikalla, jossa ovat nykyään em. talot. Tuulimylly on vuosien 1768-1780 kartalla kylästä itään olevalla mäellä, jossa on nykyään Ylitalon uudet asuinrakennukset. Vuoden 1933 kartalla mäen nimenä on Mansikkamäki ja vain sen pohjoislaidalle on merkitty jokin rakennus. Immasten kartalle on merkitty kaksi rakuunantorppaa. Toinen näistä on Immasten rakuunan torppa nykyisen Immasentien ja Maskuntien välisellä alueella, jossa on nykyään muutamia omakotitaloja Haanvuorentien osoitteessa. Toinen on Vengan sotilastorppa Orjanojan pohjoispuolella, Haanvuoren länsi- tai pohjoisrinteellä. Immasten rakuunan torppaan mahdollisesti kuulunut kellari havaittiin inventoinnissa, mutta Vengan torpasta ei saatu havaintoja.
Immasen varsinaisen kylätontin alue on syytä rajata muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Navetan ja Ylitalon länsipuolisen peltoaukion välisellä kyläkumpareella saattaa olla säilyneitä kulttuurikerroksia ja rakenteita keskiajalta lähtien, vaikka sellaisia ei inventoinnissa havaittukaan. Myllymäen alueella on modernia uudisrakentamista, mikä lienee hävittänyt jäljet tuulimyllystä.

Immasen rakuunan torpanpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuosina 1768-1780 laaditulla Immasen kylän lohkomiskartalla on merkitty Immasen rakuunan torpan paikka kylätontilta itään johtavan tien pohjoispuolella. Kohde paikallistuu nykyisten Immasentien ja Maskuntien väliselle alueella, jossa on nykyään muutamia omakotitaloja peltojen keskellä olevalla saarekkeella. Oletettavasti itse torpan paikka on sijainnut Haanvuorentien eteläsivulla olevien kolmen nykyisen omakotitalon paikkeilla. Toisaalta vuoden 1933 lohkomiskartalla saarekkeella on kaksi rakennusta, joista toinen – enemmän pihapiirimäinen – sijaitsee saarekkeen pohjoisreunassa olevan talon kohdalla. Toinen rakennus vaikuttaa ladolta tms. ja se sijaitsee saarekkeen eteläosassa olevan kukkulan tyvellä.
Peltosaarekkeen itäreunassa on kivistä rakennettu maakellari, joka saattaa liittyä rakuunan torppaan. Inventoinnissa v. 2015 ei havaittu kellarin lisäksi muita torppaan mahdollisesti liittyviä rakenteita. Kohdetta ei voine rajata tarkemmin lisätietojen ja tarkkojen karttojen puutteessa. Piste osoittaa vain kellarin sijainnin.
Alueelle on kohdistunut runsasta omakotitalorakentamista, jota ei oltu vielä v. 2022 inventoinnin aikana päivitetty uudelle maastokartalle. Vuonna 2015 havaittu kellari oli v. 2022 paikallaan, mutta sen välittömään läheisyyteen oli rakennettu omakotitalo. Kellarin pohjoispuolisella rakentamattomalla metsäsaarekkeella havaittiin rakennusten pohjia.

Ladvo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ladvon tila on hyvin säilynyt rakennuskokonaisuus 1800-luvun lopulta. Päärakennus on vuodelta 1874. Lisäksi pihapiirissä on muita 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa valmistuneita rakennuksia. 1900-luvun jälkipuoliskolla on rakennettu uusi navetta ja kuivuri.
Ensimmäinen maininta Ladvosta on keskiaikaisissa lähteissä vuodelta 1512. Ladvon isojakokartta on vuodelta 1897, siinä Ladvon kantatalo on samalla paikalla kuin nykyäänkin ja suurin osa muistakin pihapiirin rakennuksista on samoja. Tilukset on kartoitettu uudestaan vuonna 1945, joissa tilanne on jokseenkin sama kuin puoli vuosisataa aiemminkin.
Inventoinnissa todettiin, että Ladvon pihapiiri on hyvin säilynyt vanhassa asussaan ja välttynyt modernilta uudisrakentamiselta suurilta osin. Tämä mahdollistaa sen, että pihapiirissä on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Venka (Venga) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seppo Suvanto jakaa Naantalin kylät suomalaisen ja ruotsalaisen vero-oikeuden perusteella ikäryhmiin. Suvannon mukaan Vengan kylä olisi niitä kyliä, jotka olisivat alkuperäisiä suomalaisen kymmenysvero-oikeuden maksajia ja jo 1200-luvulla perustettuja. Vengan yksinäistalo mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1443. Tällöin kuningas Kristoffer läänitti Vengan Turun tuomiorovastille. Venka on aina ollut talonpoikainen tila. Se määrättiin 1600-luvulla Käkölän ratsutilan aputilaksi. Isojaon täydennys tehtiin vuonna 1926. Aurinko Golf Oy:n toimistona oleva vanha päärakennus on vuodelta 1930. Pihapiirissä on muitakin 1900-luvun alusta peräisin olevia rakennuksia. Päärakennus on saattanut olla aiemmin muutamia kymmeniä metrejä pohjoisempana kuin nykyinen rakennus, mutta tarkempaa varmuutta asiasta ei ole.
Nykyään koko alue on golf-kentän toimintojen vuoksi voimakkaasti muokattu. Myös itse pihapiirissä on tehty paljon erilaisia muutostöitä ja heti pihapiirin pohjoispuolella oleva alue on viheriönä. Alueen hahmottaminen on siinä määrin mahdotonta ilman koekaivauksia, joten kohde on esitetty vain pisteenä, joka osoittaa Vengan päärakennusta. Alueella on kuitenkin voinut säilyä keskiaikaisia tai sitä nuorempia kulttuurikerroksia ja rakenteita golf-kentäksi muokkaamisesta huolimatta. Inventoinnissa kentän keskellä olevia mäkiä kierrettiin, mutta siellä ei havaittu mitään muinaisjäännöksiin tai muihin kulttuuriperintökohteisiin viittaavaa.

Österskogen (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon Kyrklandetilla, Syvälaxin kylän ja Tornback –nimisen kallion luoteispuolella Österskogenin alueella. Kohde sijaitsee kallion lakialueella. Ympäristö on havupuuvaltaista kallioista metsämaastoa.
Kohde on louhos, jossa näkyy korkeimmillaan noin metrin korkuista seinämää, josta on lohkottu kiveä. Alueen toisessa päässä sitä on vajaa 25 metriä, toisessa päässä noin 10 metriä. Näiden välillä on matkaa n. 25 metriä. Välialueella on erikokoisia kivikasoja ts. lohkomisesta jäänyttä kiveä. Lähiympäristössä kallioalueella on muitakin kohtia, josta kiveä on otettu, mutta tämä kohde on suurin ja vaikuttavin. Oppaana toimineen Tom Fredrikssonin arvion mukaan paikalta olisi otettu kiveä 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.

Pihlajaniemenpuisto (Taide)
Historiallinen; Kohde on Majakkarannan asuinalueen reunalla, Pihlajaniemenpuistoksi nimetyn kallioalueen pohjoispuolen alarinteellä. Aluetta rajaavat Hirvensalon puistotie ja Reelinkikatu sekä kerrostaloasuinalue rakennuksineen. Alueella kallioiden välissä on puustoa, joka lehtipuuvaltaista sekä melko rehevää ruohovartista kasvillisuutta. Kallio on osin sammalpeitteinen. Kallioon on hakattu miekkaa, ilmeisesti sapelia kuvaava kuvio. Sen pituus on n. 32 cm ja levein kohta on noin 11 cm väistimen kohdalta. Väistimen toinen pää on tehty kaartumaan ylöspäin ts. kohti pontta.

Sorolaisenrinne (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Raision Varppeenseudun alueella. Kallio, jossa on useita hakkauksia, sijaitsee kerrostaloalueella, sen pihamaalla (Sorolaistenkatu 1). Kallion seinämä laskee tässä lähes kohtisuoraan alas ja hakkaukset on tehty tähän melko tasaiseen seinämän pintaan.
Hakkaukset ovat n. 1,50 x 0,90 metrin alueella, alimmat noin puolen metrin korkeudella maan pinnasta. Hakkauksissa esiintyy vuosiluku 1881 kaksi kertaa. Lisäksi on erotettavissa useita tod.näk. nimikirjaimia kuten LUC, EE, APL, CFP. Lisäksi hakkausten joukossa on neliömäinen kuvio, joka on suorakulmaisen ”jalustan” päällä. Sen sisässä on ilmeisesti kirjaimia.
Lähellä kalliohakkauksia on sijainnut Vaisaaren kylätontti, joka on pääosin hävinnyt rakentamisen tieltä (poikkeuksena ks. Lumparlan tontti). Tontin tasaisin osa
jossa rakennukset ovat todennäköisesti sijainneet, on nyt tien, paikoitusalueiden ja
talojen alla. Jäljellä oleva osa on jyrkästi nousevaa kalliopohjaista mäkeä. Hakkaukset voivat liittyä Vaisaaren kylään ja siellä sijanneisiin rakennuksiin.

Vilkkilänmäki (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aurajoen eteläpuolella, noin 150 m joen itärannasta, Itäisen rantakadun ja Stålarminkadun välissä olevassa korttelissa. Kyseessä on kallioalue kerrostaloasutuksen keskellä. Alueella kulkee polkuja ja siellä on myös leikkikenttä. Kasvillisuus on lähinnä lehtipuita sekä joitain pensaita ja esim. mataraa ja pietaryrttiä. Kallio laskee loivemmin pohjoista ja tällä rinteellä on hakkauksia kalliossa. Länsisivustaan kallio on jyrkempi ja siinä on louhinnan jälkiä.
Alimmaisena alarinteessä on purjelaivaa mastoineen kuvaava hakkaus. Se on kooltaan n. 75 x 38 cm. Noin 5 metriä ylempänä on nuolen lävistämä sydän, jonka sisällä on kirjaimet A.K. Tämä kuvio on n. 65 x 55 cm kooltaan. Tästä pari metriä ylempänä on vierekkäin kirjaimet BM ? (jälkimmäinen muistuttaa kaunokirjoitus M-kirjainta) ja LK. Kirjaimet ovat n. 15 cm korkeita. Lisäksi kalliolla on ainakin ristikuvio sekä epämääräisempiä kirjaimia esim. V. Erillään kallion laella on syvään hakattu numero 27 (6709631 / 238653).

VMV1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun saaristossa Airiston pohjoisosassa Kaarnittan saaresta koilliseen.
Noin 23 metriä pitkä kapearunkoisen aluksen hylky, joka makaa pohjassa kölillää. Runko on muodossaan ja hyvin säilynyt, vaikka kansirakenteita ja ikkunoita on ilmeisesti purettu ja kannessa on vaurioita. Hylky on todennäköisesti Vartiomoottorivene 1.
Vartiomoottorivene 1 oli rakennettu Saksassa 1930 Suomen Merivartiolaitokselle. Toisen maailmansodan aikana vartiomoottoriveneet siirrettiin Merivoimien käyttöön. VMV 1 osallistui mm. Bengtskärin majakasta käytyyn taisteluun heinäkuussa 1941. Sodan jälkeen alus siirrettiin Rajavartiolaitokselle. Alus poistettiin käytöstä 1950 ja kerrotaan, että alus upotettiin tarpeettomana Airistolle. Hylky havaittiin läjitysaluehankkeen johdosta tehdyssä vedenalaisinventoinnissa 2015 (Pintafilmi Oy ja MeriTaito Oy). Hylky on jo aiemmin havaittu ainakin 2006 tehdyssä luotauksessa (MeriTaito Oy) ja 2013 tehdyssä luotauksessa (ks. www.hylyt.net, VMV 1).

Strömsnäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 3 km lounaaseen Långvikenin lahden pohjoispuolella, Stökholmia vastapäätä olevalla rantaterassilla noin 60 m vesirajasta. Rakennuksenpohjien ympäristössä maasto on tasaista, kohtuullisen kivistä ja siellä täällä on pieniä kalliopaljastumia. Rannan puolella idässä sekä koillisessa maasto laskee jyrkästi, luoteessa ja lännessä on laajempia kallioalueita. Alueen lounaispuolella on uusia vapaa-ajanrakennuksia. Alueella on melko runsaasti vanhaa pihakasvillisuutta, kuten hedelmäpuita ja marjapensaita. Tällä hetkellä alue on laitumena. Alueella on näkyvissä ainakin kaksi tulisijallista rakennuksenperustaa. Laidunnuksesta huolimatta molemmat rakennuksenperustat ovat melko pahasti kasvillisuuden peittämiä. Niiden lisäksi alueella saattaa olla myös muitakin rakenteita.
Isompi tulisijallinen rakennus on sijainnut lähempänä rantaa. Sen koko on noin 8 m x 8 m. Perustan muodostaa suurehkot luonnonkivet. Ilmeisesti tulisijaan liittyy perustan pohjoiskulmassa oleva kasa noin nyrkinkokoisia tai hieman suurempia, pyöreähköjä luonnonkiviä.
Tästä noin 20 m pohjoiseen sijaitsee jossain määrin paremmin säilynyt noin 5 m x 6 m kokoisen rakennuksen perusta, jonka pohjoiskulmassa on lähes 1 m korkuinen ja 2 m x 2 m kokoinen tulisijan perusta. Seinälinjojen kohdalla on 50 cm leveä ja 20 cm korkea maavalli. Sen sisäpuolella havaittiin muutamia irtonaisia kohtuullisen moderneilta vaikuttavia punatiilen paloja.

Roununmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kyljelleen kaatunut litteä pystykivi, johon on kaiverrettu vuosiluku 1788. Lisäksi kivessä saattaa olla muitakin kaiverruksia, joista ei kuitenkaan tarkastuksessa saatu täyttä selvyyttä.
Kivi sijaitsee aivan nykyisen metsäpolun varrella. 1700-luvun isojakokartassa ja 1800-luvun pitäjänkartassa kiven vieritse on kulkenut vanha tielinjaus. Kivi saattaa liittyä tähän tiehen. Toinen vaihtoehto on, että kivi on vanha tilusten välinen rajamerkki.
Lisäksi kivestä noin 100 metriä pohjoiskoilliseen, metsätien varrella, on matala painanne, jonka yhdessä seinämässä näyttäisi olevan ikään kuin ladottuja kiviä. Painanne on kuitenkin tulkittavissa lähinnä vanhaksi soran- tai hiekanottokuopaksi, ja se todennäköisesti liittyy vieressä kulkevan metsätien pohjan rakentamiseen. Jonkin verran ikää kuopalla kuitenkin on, koska se oli kokonaan paksun sammaleen peitossa.

Ispoinen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäen lakialueella sijaitseva pyöreähkö kivistä koottu rakennelma, jonka keskisosa on tyhjä kivistä. Rakennelmaa voisi kuvata kehämäiseksi tai iglumaiseksi muuriksi tai "sokkeliksi", jonka itäsivulla on ikään kuin jonkinlainen "eteisosa". Eteisosassa olisi ikään kuin hyödynnetty muutamaa luonnollista isompaa kivipaasia. Kivet on selvästi aseteltu paikoilleen ja niitä on parissakin kerroksessa. Kivikehän halkaisija on noin 10 metriä.
Rakennelman funktio ja ajoitus on tuntematon. Sen lähettyvillä ja ympäristössä on paljon luonnonkivikkoa, mutta asumiseen paikka ei liene soveltunut.

Meltoisten kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Meltoisten keskiaikaisesta kylätontista noin 270 metriä luoteeseen on Meltoisten kivilouhimo. Ei tietoa siitä, koska toiminta on alkanut, mutta louhimo on ollut käytössä ainakin 1940-50 -luvuilla. Louhimo lohkottiin omaksi tontikseen vuonna 1961, omistajana Turun kaupunki. Kiveä on louhittu viimeksi 1980-luvulla, jolloin haettiin kiveä Katariinan hautausmaan kiviaidaksi. Myös Turun sataman pengerryskivet on täältä.

Havsyn (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Konekivääriasema.

Östergrannas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Konekivääriasema.

Östergrannas 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Louhitun kallion reunaan, kiven lohkareista rakennettu tähystysasema (?).

Östergrannas 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vaatimaton suorakaiteenmuotoinen rakennuksen perustus aivan nykyisen majakkarakennuksen läheisyydessä, sen länsipuolella. Epävarmaa on, liittyykö kivijalka majakkaan vaiko puolustusvarustuksiin?

Historiallinen; Melko kookas, kivistä rakennettu ja muodoltaan pyöreä mahdollinen tähystyspaikka. Kiviä on useassa kerroksessa. Sisäänkäynti länsilounaassa. Liittynee Kesnäs 7 rakenteisiin, jotka kuitenkin selvästi pienempiä ja vaatimattomampia.

Osmo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin keskustasta pohjoiseen Hiunpuhti -nimisessä merenlahdessa. Hylyn vieressä sen eteläpuolella makaa Tiira -nimisen laivan hylky (muinaisjäännösrekisterin kohde 1699).
Fregatti Osmo rakennettiin vuonna 1869 Raumalla Salmensuun telakalla. Varustajana oli Raumo Stadsrederiet Ab. Osmo teki vuosina 1869-1908 useita matkoja vuosittain lähinnä Välimerelle ja Ranskaan vieden puutavaraa ja tuoden suolaa. 1885 Osmo rikattiin uudelleen ja entisestä täystakiloidusta aluksesta tuli parkki. 1909 alus myytiin John Nurmiselle, minkä jälkeen aluksen omistaja vielä vaihtui joitakin kertoja. 1928 alus poistettiin alusrekisteristä. Se makasi hylättynä Helsingissä Mustikkamaan rannassa. Satakuntalainen osakunta osti hylyn 1929 ja halusi korjauttaa laivan museolaivaksi. Alus hinattiin Uudenkaupungin telakalle korjattavaksi. 1930 tehtiin korjaussuunnitelma ja alus takiloitiin uudestaan täystakiloiduksi alukseksi. 1932 Uudenkaupungin telakka teki konkurssin. Osmo päätyi hylyksi Hiunpuhtiin.
Vuoden 1924 Suomen kauppalaivasto -luettelossa Osmosta on seuraavia tietoja: puurunkoinen parkki, pituus 61,30 m, leveys 11,45 m, syväys 5,85 m. Rekisteripaikka Hanko, omistaja Hangö Rederi Ab.
Hylky näkyy ortokuvissa ja on merkittynä merikartalle.

Tiira (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin keskustasta pohjoiseen Hiunpuhti -nimisessä merenlahdessa matalassa vedessä. Tiiran vieressä sen pohjoispuolella on Osmon hylky (muinaisjäännösrekisterin kohde 1698).
Paikalla on apukoneella varustetun purjelaiva Tiiran hylky. Hylyn pituus on noin 40 metriä.
Vuoden 1933 ja 1940 Suomen kauppalaivasto -luetteloissa on Tiirasta seuraavia tietoja: Puurunkoinen nelimastoinen kuunari. Rakennettu 1921 Raahessa (Raahen Meriliike Oy). Pituus 45,82 m, leveys 9,36 m ja syväys 4,27 m. Rekisteröimispaikka Turku ja kotipaikka Hiittinen. Omistaja Algot Johannes Westerholm (Hiittinen, Rosala).
Tiiran vaiheisiin kuului myös uppoaminen pommituksen seurauksena ja myynti Uuteenkaupunkiin. Laivan kerrottiin olleen kaunis, mutta huonohko puhjehdusominaisuuksiltaan.

Seeja (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin keskustasta noin kaksi kilometriä etelään Matalanpuhti -lahdessa Vartiovuoren ja Koutun pohjoisrannan edustalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on Uudenkaupungin merihistoriallisen yhdistyksen tiedon mukaan kuunarilaiva Seeja. Seeja on 44 purjehdusvuoden jälkeen riisuttu ja jätetty nykyiselle paikalleen vuonna 1927. Vuoden 1924 Suomen kauppalaivasto -luettelossa on Seejasta seuraavia tietoja: kuunari oli rakennettu Lokalahdessa Varanpäässä 1883 (J. Sotka). Aluksen rekisteröimispaikka ja kotipaikka oli Uusikaupunki. Aluksen pituus oli 40,80 metriä, leveys 9,12 metriä ja syväys 4,40 metriä. Aluksen omistaja oli Torsten Leisio.
Vuosina 1914 - 1918 aluksen tiedetään olleen takavarikoituna Saksassa.
Uudenkaupungin merihistoriallisen yhdistyksen tiedon mukaan Seejan vieressä sen itäpuolella on apukoneella varustetun purjelaiva Lydian hylky. Lydia oli rakennettu 1920. Alus jäi pois käytöstä myrskyssä saatujen vaurioiden takia ja jätettiin Vartiovuoren rantaan Seejan tavoin 1920-luvun lopulla.

Lydia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin keskustasta etelään, Vartiovuoren pohjoisrannan edustalla.
Purjelaiva Seejan (nro 1704) lähellä sen itäpuolella on puurunkoisen aluksen hylky, joka on Uudenkaupungin merihistoriallisen yhdistyksen mukaan apukoneella varustettu purjelaiva Lydia. Lydia oli rakennettu tammesta 1920. Se oli nelimastoinen ja varustettu 100 hv:n moottorilla. Aluksen omisti ahvenanmaalainen Haraldsbyn Tiilitehdas. Kun alus oli matkalla Kokkolan Yxpilasta Travemündeen ja Lyypekkiin puutavaralastissa 1927, se joutui myrskyyn ja alkoi täyttyä vedellä. Alus hakeutui suojaan Uudenkaupungin edustalle ja vettä pumpattiin pois aluksesta. Alus hinattiin hinaajan avustuksella Uudenkaupungin sataman höyrylaivalaituriin ja lasti tyhjennettiin. Kapteeni August Mattsson antoi tapahtumista meriselityksen Uudessakaupungissa 29.8.1927. Tämän jälkeen alus ei enää palannut liikenteeseen. Se ilmoitettiin syyskuussa 1927 myytäväksi ja sen kalusto huutokaupattiin. Alus päätyi riisuttuna hylätyksi hylyksi Vartiovuoren rantaan. Purjelaiva Seejan hylky on sen lähellä sen länsipuolella.
Vuoden 1924 Suomen kauppalaivaluettelossa on Lydiasta seuraavat tiedot: Pituus 42,22 metriä, leveys 8,97 metriä ja syväys 3,71 metriä. Rakennettu 1920 rakennusmateriaalina puu. Rekisteripaikka Maarianhamina. Kotipaikka Saltvik. Aluksen omistaja Aug. Mattsson (Sund, Tranvik, Åland).

Isokari ampumasuoja-alue (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pirunpellossa ja sitä ympäröivillä kalliolla yhteensä 12 kivilatomusta, joista osa mahdollisesti romahtaneita. Rakenteiden muodossa on pientä vaihtelua, mutta arkkityyppinä erottuu puolikaareksi tai U:n muotoon kasatut matalat kivivallit. Rakenteissa käytetty pirunpellon pyöristyneitä kiviä. Osa rakenteista kallioilla ja osa pirunpellossa. Alueella myös yksi meren puoleiselta sivultaan valkeaksi maalattu pystyyn nostettu laakakivi.
Mahdollisesti läheisen tykkiaseman puolustukseen liittyviä yhden miehen ampumasuojia 12 kpl. Maalattu laakakivi lienee merimerkki eikä todennäköisesti liity muihin rakenteisiin.

Isokari bunkkeri 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallio soisen notkelman reunassa. Kallion sisään louhittu betonibunkkeri, jossa kaksi ovea. Katolla ilmastointiventtiilejä ja irrallista kivilouhetta. Louhittua kiveä myös bunkkerin ympäristössä

Isokari bunkkeri 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tulenjohtobunkkeri, II maailmansota.
Betonibunkkeri, jonka päällä puurakenteinen torni. Katon ulkopintaan valettu sisään särmikkäitä kiviä. Katolla punaisia ilmastointiventtiilejä. Bunkkerissa kaksi sisäänkäyntiä ja kaksi erillistä huonetta, jotka yhdistää seinässä oleva luukku. Toinen huoneista on hyvin pieni. Bunkkerin sisällä ja sen ympäristössä on roskia.

Isokari fladan pitkä kivirakenne (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen laiturin pohja tai vesiputken suojakiveys. Pitkänomainen melko matala ja leveä kivirakenne.

Isokari kaivo 2 (Puurakenteet)
Historiallinen; Pyramidin muotoisella puisella suorakenteella peitetty kaivo. Suojarakentteessa haalistunut punamullattu vaakalaudoitus, valkoiseksi maalatut reunalaudat ja sipulimainen valkoiseksi maalattu puukoriste huipulla. Yhdellä sivulla tehdasvalmisteisilla metallisaranoilla kiinnitetty vaakalautainen ovi. Rakenteen korkeus n. 150 cm.
Majakkamestarintalon pihapiiri. n. kymmenen metrin päässä uudempi saman muotoinen kaivon suojarakenne (isokari kaivo 1).

Isokari kaivo 3 (Puurakenteet)
Historiallinen; Kaivo, jolla harjakattomallinen puinen suojarakenne. Suojarakenteessa punaiseksi maalatut pystyrimalaudoitetut päätyseinät. Katon sivut leveämpää pystylautaa. Valkoiset räystäs- ja harjalaudat.

Isokari kaivo 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanha huonokuntoinen pyöreä kivikaivo

Isokari kasarmin perustukset (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen betonista valettu n. 40 cm korkea kehikko, jonka sisällä betonisia palkkeja.

Isokari kolme kivikasaa (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kolme pientä läpimitaltaan 90-100 cm kokoista kivikasaa kolmiomuodostelmassa. Mahdollinen merimerkin perustus.

Isokari laiturin perustus (Kulkuväylät)
Historiallinen; Laiturin paikka. Itse rakenteesta on jäljellä ainoastaan vähän puuta ja rauta kiinnikkeitä.

Isokari laiturin perustus (1000028153) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Laiturin paikka. Itse rakenteesta on jäljellä ainoastaan vähän puuta ja rauta kiinnikkeitä.

Isokari laiturinpohja Warma 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Laituriin liittyviä perustusrkenteita, Jäljellä kivivallit ja muutamia puuosia.

Isokari louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Avolouhos

Isokari lypsinaitaus (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lehtomaisesti metsittynyt entinen niitty. Maasto nousee tasaisesti kohti luodetta. Rakenteen itä ja kaakkoispuolelle jää kosteampi ja rehevämpi notkelma. Luoteessa rakennelman kohdalla vielä vallitseva lehtipuuvaltainen metsä väistyy avoimen kalliomaiseman tieltä.
Kaksi reunoiltaan epäsäännöllistä suorakaidetta muodostava kylmämuurattujen kooltaan vaihtelevien, mutta alle metrin korkuisten kivimuurien järjestelmä. Vierekkäisten muurikehien ulkopuolella lisäksi niistä irrallisia pienempiä muureja. Muurikehien yhteisestä seinämästä lähtee myös niiden keskustoja kohti lyhyet poikittaiset muurit. SW puoleisen kehän E nurkka muodostuu irrallisesta muurista, jonka päissä on kulkuaukot rakennelmaan.
Inventoinnin yhteydessä luotsikylän väeltä saatujen tietojen mukaan rakennelma on lypsinaitaus eli paikallisella murteella "tahðon, mon. tahðomet". (Sanassa paikallisessa murteessa säilynyt äänne dentaalispirantti) Perimätiedon mukaan lehmät myös tiesivät aitauksessa oman paikkansa, jossa lypsäjä odotti.
Varsinaisen lypsinaitauksen selvimmin liityvä muurit on nimetty lypsinaitauksen

Isokari merenpinnan korkeusmerkintä (Taide)
Historiallinen; Jyrkästi rantaan laskeva silokallio. S puolella painanne, jossa vähän puustoa. Muutoin ympäristö avointa kallioaluetta luotsikylälle asti.
Merenpinnan korkeusmerkintä. Luotsien tehtävänä oli vedenpinnan korkeustietojen kerääminen. Hakkauksen läheisyys luotsikylään ja asemaan puhuu tämän käyttötarkoituksen puolesta.
Kallioon hakattu risti, jossa ympyrä keskellä. Pystyviiva jatkuu ylös 2 m. Ristin keskiosa 0,747 m meren pinnan yläpuolella.

Isokari maalattu merimerkki 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Osittain kaltevaan rannan puoleiseen kalliopintaan ja osittain sen yläpuolelle kasattuihin kiviin maalattu kolme pystysuuntaista kaistaletta, josta keskimmäinen punainen ja reunimmaiset valkoiset. Väylämerkki, joka muodostanee parin läheisen saman tyyppisen maalatun merkin (isokari maalattu merimerkki 2) kanssa.

Isokari maalattu merimerkki 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Osittain kaltevaan rannan puoleiseen kalliopintaan ja osittain sen yläpuolelle kasattuihin kiviin maalattu kolme pystysuuntaista kaistaletta, josta keskimmäinen punainen ja reunimmaiset valkoiset.
Väylämerkki, joka muodostanee parin läheisen saman tyyppisen maalatun merkin (isokari maalattu merimerkki 1) kanssa.

Isokari venevalkama (Kulkuväylät)
Historiallinen; Jyrkästi veteen laskeva paljas rantakallio. Kallion edustalla vain puolisen metriä vettä. Rakennelman W puolella vedenpinnankorkeusmerkki kalliossa. S puolella kallioalueen takana luotsikylä ja uusi luotsiasema.
Betonista tehdyt portaat ja kallion koloja paikkailtu betonilla. Venevalkama tai pikemminkin paranneltu luonnonsatama. Maannousun myötä madaltunut käyttökelvottomaksi.

Isokari majakan mäen louhosalue (Raaka-aineen hankintapaikat)

Isokari merimerkki 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivistä rakennettu kummeli. Mitat: Halkaisija 120 cm korkeus 110 cm.

Isokari merimerkki 10 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pystyyn tuettu laakakivi.

Isokari merimerkki 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivia pinottu n. 70 cm korkeaksi kasaksi. Merimerkki, mahdollisesti kummeli. Vaatimattomuutensa vuoksi saattaa olla pelkkä jänis tai kalastukseen liittyvä rajamerkki.

Historiallinen; Erikokoisia särmikkäitä lohkareita ja kiviä rykelmänä viettävällä kalliolla. Sortunut merimerkki, joka on osoittanut väylän yhdessä viereisen (Isokari merimerkki 4) kanssa.

Historiallinen; Osittain romahtanut kivikasa. Noin 25 metriä lounaaseen romahtaneen puisen merimerkin jäänteet: Puurakenteita ja kallioon kiinnitettyjä rautoja. Merimerkki, joka on mahdollisesti osoittanut väylän yhdessä viereisen (isokari merimerkki 3) kanssa. Romahtanut puinen merimerkki voinut korvata vanhat kiviset kummelit.

Isokari merimerkki 3 (1000028169) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Erikokoisia särmikkäitä lohkareita ja kiviä rykelmänä viettävällä kalliolla. Sortunut merimerkki, joka on osoittanut väylän yhdessä viereisen (Isokari merimerkki 4) kanssa.

Historiallinen; Pienehkö osittain sortunut laakeista kivista kasattu latomus. Sortunut kummeli tai muu merimerkki.

Historiallinen; Osittain romahtanut kivilatomus

Historiallinen; Kolmiomainen matalahko kivirakenne

Historiallinen; Kiviröykkiö, jonka ympärillä kolme haruksilla jatkettua metallitolppaa kalliossa. Näiden päällä on ollut jotain. Läpimitta 96 cm ja korkeus 111 cm.

Historiallinen; Mitat: läpimitta 155, korkeus 111. Huipulla valkea kvartsilohkare.

Isokari muuri 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Heinikkoiseen notkoon viettävällä rantakalliolla pienehkö muurimainen kivilatomus.

Isokari muurialue luotsikylä itäinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioiden, avointen niittyjen ja pihojen kylämiljöö. Luotsikylän länsiosan muurit keskittyvät kahden pihapiirin ympärille alueen etelä ja pohjoispäissä. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juurikaan metriä korkeampi.
Pohjoispään muurit rajaavat kaartaen kylämiljöötä Louhikarien rakennusten SE puolella. Pohjoisosan muurijärjestelmän muodostaa kuusi erillistä muuria, joista itäisin muodostaa muiden muurien kaarevasta linjasta ulostyöntyvän pienemmän kaaren. Muurien numerot ovat 53-58.
Eteläosan muurit taas muodostavat kaarevan, mutta hieman mutkittelevan muurijärjestelmän Ursin rakennusten E puolelle. Sen pohjoispäästä aukon jälkeen alkaa piharakennuksen pohjoispuolelle sijoittuva suuri hieman SE suntaan kallistuneen L:n muotoinen muuri. Rakennusten S puolella taas kaksi lyhyempää muuria muodostavat suhteellisen suora W-E suuntaisen muurin, joka on hieman irrallaan E puolen kaarevasta järjestelmä. Ursin rakennusten ympärillä on yhteensä viisi erillistä muuria, joiden numerot ovat 48-52.

Isokari muurialue luotsikylä itäinen (1000028179) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioiden, avointen niittyjen ja pihojen kylämiljöö. Luotsikylän länsiosan muurit keskittyvät kahden pihapiirin ympärille alueen etelä ja pohjoispäissä. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juurikaan metriä korkeampi.
Pohjoispään muurit rajaavat kaartaen kylämiljöötä Louhikarien rakennusten SE puolella. Pohjoisosan muurijärjestelmän muodostaa kuusi erillistä muuria, joista itäisin muodostaa muiden muurien kaarevasta linjasta ulostyöntyvän pienemmän kaaren. Muurien numerot ovat 53-58.
Eteläosan muurit taas muodostavat kaarevan, mutta hieman mutkittelevan muurijärjestelmän Ursin rakennusten E puolelle. Sen pohjoispäästä aukon jälkeen alkaa piharakennuksen pohjoispuolelle sijoittuva suuri hieman SE suntaan kallistuneen L:n muotoinen muuri. Rakennusten S puolella taas kaksi lyhyempää muuria muodostavat suhteellisen suora W-E suuntaisen muurin, joka on hieman irrallaan E puolen kaarevasta järjestelmä. Ursin rakennusten ympärillä on yhteensä viisi erillistä muuria, joiden numerot ovat 48-52.

Isokari muurialue luotsikylä läntinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avointa kallioista pihapiiriä ja sen lehtipuuvaltaisia reunametsiä. SE puolella notkelma, joka on entinen merenlahti ja niitty, mutta nyt kasvaa lehtometsää. N ja NE puolella aluetta on venerantaa vajoineen ja laitureineen. W puolella majakkakylälle asti jatkuva kallioalue.
Luotsikylän länsiosan muureista maisemallisesti vaikuttivin kokonaisuus on pihapiiriä sen SE puolella rajaava muurijärjestelmä, joka muodostuu SW-NE suuntaisesta kaarevasta muurista (n:o 45) ja kulkuaukon jälkeen sen SW päästä alkavasta NW-SE suuntaisesta lyhemmästä suorasta muurista (n:o 44). Sen lisäksi kokonaisuuteen kuulu kolme erillistä muuria alueen laidoilla. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juurikaan metriä korkeampi.
Alueen etelälaidalla oleva muuri (n:o 43) on nurinpäin olevan T:n mallinen, mutta sen hatun läntinen sakara kääntyy suuntaan NW. Alueen luoteiskulmassa oleva muuri (n:o 46) taas muistuttaa muodoltaan NW-SE suuntaan kallistunutta F-kirjainta. Sen lähistöllä oli havaittiin myös läjä sekalaista jätettä öljytynnyreistä muovipakkauksiin. Viimeinen irrallinen muuri alueella on sen pohjoisosassa sijaitseva lyhyt ja suora NW-SE suuntainen rakenne. Yhteensä muureja on kaiken kaikkiaan alueella 5.

Isokari muurialue kiviaidat (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nuorehkoa männikö ja katajaa kasvava kalliometsä rehevän rantalehdon laidalla. Muurien pohjoispuolella rakennuksen paikka, eteläpuolella putkilinja ja länsipuolella entinen pelto tai niitty.
Kaksi kivimuuria, joiden väliissä kulkuaukko. W puolen muuri NW-SE suuntainen. E puolen muuri SW-NE suuntainen, mutta sen SW päässä NW suuntaan kääntyvä kulma. Muurien numerot 2 ja 3.

Isokari muurialue majakkakylä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pääasiassa avointa pihapiiriä rakennuksineen ja sen ympärillä olevia puoliavoimia niittyjä. Alueen itä ja pohjoislaidat vaihettuvat lehtomaiseen metsään. Länsilaita taas majakan kallioon ja kalliometsään. Etelälaita taas vaihettuu niityn kautta katajikkoon.
Majakkakylän muurit ovat pääasiassa pihapiiriä rajaavia kiviaitoja. Alueen pohjoisosassa muurijärjestelmät eivät ole yhtä kiinteässä yhteydessä rakennuksiin ja kulkureitteihin. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juuri metriä korkeampi. Alueella on yhteensä 25 erillistä muuria, jotka ovat reiskaan numeroitu numeroilla

Isokari muurialue saaren eteläosassa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tiheän katajikon, nuoren lehtipuuvaltaisen metsän ja kalliopaljastumien mosaiikkia. Alueen NW puolella majakkakylä, SW puolella Walleniusten rantahuvila ja venevalkama.
Laajalla alueella kylärakenteen ulkopuolella sijaitsevia yksittäisiä muureja ja useamman lähekkäin sijoitetun muurin muodostelmia. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juurikaan metriä korkeampi. Alueelta erottuu kolme muurikokonaisuutta, joista kaksi sijaitsee sen SW päässä ja kolmas, yksittäinen muuri n:o 38, sen NE päässä. Keskimmäinen kokonaisuus on mutkitteleva N-S suuntainen viiden muurin (n:o 30-34) muodostelma. Tämän muurin S pään W puolella jää kolmen (n:o 35-37) toisistaan irrallisen lähes suoran muurin kaareva W sivultaan avoin muodostelma.

Isokari muurialue suorakaide (Kivirakenteet)
Historiallinen; Soistunut ja metsittynyt notkelmassa sijainnut entinen niitty. Nykyinen kasvillisuus varttuneita lehtipuita ja muuta lehto sekä suo kasvillisuutta. Rakennelman eteläpuolella kärrypolku majakalle ja sen takana raivausröykkiö.
Epäsäännöllisen SW-NE suuntaisensuorakaiteen muodostava kolmen muurin muodostelma, jonka SW laita keskeltä auki. NW sivun muuri yhteinäinen rakenne, joka kääntyy molemmissa päädyissä. SE sivun on hieman lyhyempi, ja sen NE kulma on erillinen muuri jonka laidoissa kapeat kulkuaukot aitaukseen. Muurit ovat kylmämuurattuja ja kooltaan vaihtelevia, mutta yksikään ei ole juurikaan metriä korkeampi.

Isokari myllyn paikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn kiviperusta

Isokari peltoraunio 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muodoltaan epäsäännöllinen kiviröykkiö tiheä kasvuisessa lehtometsässä, jossa pienempiä kiviä alla ja muutama suurehko kulmiltaan pyöristynyt lohkare päällä.

Isokari peltoraunio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Epäsäännöllisen muotoinen kiviröykkiö lähellä ranta aoelvalla lehtoalueella. Röykkiön läpimitat n. 350x180 cm.

Isokari raivausröykkiö 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pihapiiristä raivattuista kivistä kasattu röykkiö.

Isokari raivausröykkiö 2 (Kivirakenteet)

Isokari raivausröykkiö 3 (Kivirakenteet)

Isokari raivausröykkiöalue (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöitä metsäisellä alueella, ilmeisesti vanha hakamaa tai muu laidunkäytössä ollut alue.

Isokari rakennuksen paikka 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallioisen mäntyvaltaisen metsän ja lehtomaisemman fladaa reunustavan metsän rajalla. Puusto pääosin melko nuorta. Etelässä ja lounaassa kivimuurit. Idässä entinen niitty ja tienpohja. Paikan lounaispuolelta alkaa luode-kaakko suuntainen betonisten putkenkannattimien linja. Paikalla kulttuurikasveja, kuten ruusua. Katajan peittämä tasainen alue, josta on läytynyt peltinen rännin kappale. Tasainen ala kivimuurien, kallioiden ja metsän reunan välissä.

Isokari rakennuksen paikka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Betonipilareita 13x5 metrisen suorakaiteen muodossa. Rakennuksen paikka. Rakennus todennäköisesti purettu. Todennäköisesti ajoittuu toisen maailmansodan aikaan.

Isokari rakennuksen perustukset (Asuinpaikat)
Historiallinen; L-kirjaimen muotoinen pienistä läpimitaltaan 20-30 cm kivistä koottu muodostelma kallion vieressä.

Isokari rakennuksen pohja 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäntyvaltainen kalliometsä. Puusto pääosin nuorta (v. 2013). Pitkälle lahonnut hirsikehikko, tunnistamattomiksi lahonneita puurakenteita, metalliromua esim. maalipurkin kansi. Havaittavissa kattohuovan riekaleita ja tehdas valmisteisia rautanauloja. Kehikko suorakaiteen mallinen, koilinen-lounas suuntainen ja n. 7 m pitkä ja 3,5 m leveä. Vajan tms. huoltorakennuksen jäänteet. Liittynyt joko läheiseen majakkaan tai puolustusvarustuksiin.

Isokari rakennuksen pohja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen luonnonkivistä tehty latomus. Myös tiiliä havaittavissa. Korkeampi röykkiö luoteen puoleisessa reunassa keskellä. Rakenteen päällä kasvaa piasuinrakennuksen pohja. Pihlajaa ja heinää. Rakennuksen asento: NW-SExNE-SW Sivujen mitat: 413x785 cm. Korkeampi röykkiö tulisijan jäänteet.

Örö 05 kiinnitysrengas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Itärannan silokalliolla vaakasuoralla pinnalla 4 m rantaviivasta. Kallioon kiinnitetty takorautainen aluksen kiinnitysrengas. Silmukan halkaisija 27 cm. Silmukan paksuus 4 cm.

Örö 10 yhdyskäytävä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suojakäytävä. Kaivanto on merkitty vuonna 1938 painettuun topografikarttaan. Pitkä kaivanto, joka alkaa 12 tuuman patterin NW-puolelta, etenee luoteeseen järeän vartiotornin editse rantalehtoon lähelle Gölenin pohjukkaa, kääntyy länteen kallionreunaa myöten, nousee etelään päin kalliolle ja päättyy uuden tykkiaseman lähelle. Kaivanto on 0.5-3.0 m leveä ja 0.5-3.0 m syvä. Suurimmaksi osaksi se on kaivettu maahan, mutta 12 tuuman patterin ja järeän vartiotornin samoin kuin Balgetin rantakalliolla se on louhittu kallioon. Lähellä Balgetin rantaa on kallioon louhittu tasapohjainen kuoppa, jonka läpimitta on 14 m ja syvyys 3.5 m. Paikalla on myös valtavista särmikkäistä lohkareista koottu valli, jonka harja muodostaa noin 30 m pitkän suojakäytävän haaran itään päin. Kaivannon pituus on GPS-havainnoista laskien 910 m. Paikoin maa- ja louhevallit on kasattu kaivannon molemmin puolin, paikoin vain toiselle puolelle. Lyhyt ikävä ja parkkipaikat ylittävät kaivannon.

Örö 11 suojahuone (Puolustusvarustukset)
Moderni; Betoninen kallioon louhittu huone, mitat 2.9 x 5.7 m. Kulkuaukot portaita alas W- ja S-seinillä. Ei näköalaa merelle. Betoninen tasakatto.

Örö 12 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Puolikaaren muotoinen kylmämuurattu kivivalli pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista ja punatiilistä. Muurin leveys 1.0-2.6 m, korkeus 0.7 m. Rantakalliolla, näkyvyys idän puolelle.

Örö 13 kiinnitysrengas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vaakasuoraan kallionpintaan pystysuoran seinämän päälle kiinnitetty aluksen kiinnitysrengas. Rautasilmukka, jonka paksuus 2 cm ja läpimitta 25 cm.

Örö 15 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Puolikaaren muotoinen kylmämuurattu valli, jonka leveys on 1.0 - 1.3 m ja korkeus 0.5 - 1.0 m. Ulkomitat (SW-NE) 6 x 5 m. Pitkien seinien sisällä hirret.

Örö 17 tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kallionseinämän ja kylmämuuratun vallin suojaama suorakaiteen muotoinen lähipuo-lustusasema. N-seinä ja osaksi E-seinä muodostuvat 1.3 m korkeasta kallionseinästä, jossa 2 rautapulttia. W-seinä 1.3 m korkea kallionseinä. SE-kulma ja S-seinä kylmämuuria louheesta, korkeus 1.0-1.4 m. W-puolelta asemaan tulee käytävä, jota suojaa 1.4 m korkea kylmämuuri etelän puolelta. Sisäpuolella kuusitahokkaan muotoinen kivialusta.

Örö 24 kiinnitysrengas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Aluksen kiinnitysrengas jyrkällä sileällä rantakalliolla. Kallioon kiinnitetty pystysuora silmukkapäinen rautapultti, jossa silmukka. Silmukan läpimitta 25 cm, paksuus 2 cm.

Historiallinen; Sileä jyrkkä rantakallio, jossa aluksen kiinnitysrengas. Kallioon kiinnitetty pystysuora silmukkapäinen rautapultti, jossa silmukka. Silmukan halkaisija 25 cm, paksuus 2 cm.

Tammenpään kivisilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kivisilta valmistui vuonna 1917 ja sen oli tarkoitus johtaa Tammenpään kalliolle rakennettavalle kartanolle. Kartanoa ei kuitenkaan koskaan rakennettu sisällisodan jälkeisen laman vuoksi. Vuonna 1920 kuitenkin vielä valmistui portinvartijan asunto. Sekä kivisilta että portinvartijan taloon on tiedon mukana käyetty kohteesta Tallbacken/Tammenpää mjrek 73010012 otettuja kiviä.
Kivisillasta on kuva Anna Kerttu Koskimiehen Angelniemeä käsittelevässä inventointikerromuksessa vuodelta 1955 (s.19)

Tammenpään hautamuistomerkki (Hautapaikat)
Historiallinen; August Osvald Olaf Wasastjärnan (24.7.1891 - 1.6.1896) hautamuistomerkki.

Kirjalansalmi 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaarinan kirkolta noin 4,3 km etelälounaaseen Kirjalansalmen pohjoisrannalla noin 60 metriä Kirjalansalmen sillasta länteen ja noin 20 metrin etäisyydellä Kuusiston rannasta.
Vedenalaisinventoinnissa 2016 havaittu rautarunkoisen veneen noin 5 metriä pitkä hylky. Hylky havaittiin viistokaikuluotaamalla ja kohteelle tehtiin tarkastussukellus. Nollanäkyvyydessä ei ollut mahdollista tehdä kohteesta visuaalisia havaintoja, joten haurasta hylkyä tutkittiin varovasti tunnustelemalla. Hylyn metallirunko on erittäin huonokuntoinen, ja hajoaa pelkästä kosketuksesta. Tunnustelemalla havaittiin veneen toinen kylki, kaaria sekä partaan tukipolvi. Veneen toinen kylki vaikuttaa romahtaneen, keula- tai perärakennetta ei havaittu. Tarkastuksessa ei havaittu mitään, mikä osoittaisi kyseessä olevan moderni vene. Metallin erittäin huono kunto viittaa siihen, että hylky on saattanut olla uponneena jopa yli sadan vuoden ajan. Mahdollisesti on kyseessä höyryvene.
Hylky havaittiin 2016 inventoinnissa liittyen Kirjalansalmen sillan uusimishankkeeseen (Subreering Ammattisukellustyöt Oy).

Kerttulinmäki (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kerttulinmäen varhaisempi nimi oli mahdollisesti Hirsipuumäki, jolla paikka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1423. Mäellä on tulkittu sijainneen kaupungin mestauspaikka. Vuoden 1634 kaupunkikartassa Kerttulinmäen kohdalle on merkitty Mätäjärvi kallio och bergh. 1600-luvulta lähtien mestaukset pantiin toimeen "Karjatullin läheisyydessä", nykyisen Uudenmaankatu 14-16:n tienoilla.
Mäelle on pystytetty teloituspaikasta kertova muistomerkki.

Karlot Nyqvistens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Houtskarin kirkolta ja Näsbyn kylästä noin kilometrin itään, Karlot -nimisen niemen itäpäässä, noin 250 metriä Karlot vikenin ja Stråketin välisestä salmikapeikosta pohjoiseen, karttaan merkityn peltoalueen yläpuolella. Kyseessä on kallioiden välisen alueen keskellä oleva reheväpohjainen alue, jolla on viljelyröykkiöitä ja rakennuksen perustuksia. Alueella kasvaa mm. isoja pähkinäpensaita. Kohteen maasto viettää loivasti etelään ja se rajautuu pohjoisosastaan kartalle merkityn metsätien eteläpuoliselle alueelle. Röykkiöiden rajaamalla alueella on havaittavissa myös maatuneita pelto-ojia (leveys noin 0,3-0,5 metriä, syvyys noin 0,2-0,3 metriä).
Inventoinnissa pyrittiin mittaamaan kaikki näkyvät rakenteet, joten niiden levintä kuvastaa hyvin alueen kokonaislaajuutta. Vanhassa kartta-aineistossa (1700 -luvulta 1960 -luvulle) ei alueelle ole merkitty minkäänlaista asutusta, ainoastaan niittyjä. Kirjallisissa lähteissä kuitenkin mainitaan, että ”Karlotissa Lassasin peltojen yläpuolella on ollut Karlot Nyqvistens -niminen torppa 1880 -luvulla” (En Bok om Houtskär, Del 1, s. 88), joten kyseessä lienee 1900 -luvun alkupuoliskolla autioitunut ja hyvin säilynyt torpan paikka ympäristöineen.

Penlot (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Penlot -nimisen saaren kaakkoisrannalla noin 30-50 metrin etäisyydellä rannasta. Ympäristö on rehevää. Aluskasvillisuuteena mm. heinää, puusto on lehtipuuvaltaista. Alue on torpan vanhaa pelto tai niittymaata, johon liittyy monia rakenteita, kuten rakennuksen perustuksia, hirsirakenteisen karjasuojan tai ladon jäännös sekä viljelyröykkiöitä.
Vuoden 1850 pitäjänkarttaan ei Penlotin saareen ole merkitty peltoja, niittyjä eikä rakennuksiakaan (diginarc.fi/Houtskär_1-8.jpg). Vuoden 1904 isojaon valmistelukarttaan on merkitty ko. paikalle peltoja ja kaksi rakennusta (Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_isojaonjärjestely_kartta_ja_asiakirjat_3.jpg). Kirjallisten lähteiden mukaan paikalla on ollut Penlot - niminen torppa (En bok on Houtskär, Del 1, s. 87). Vuoden 1969 peruskartassa kohde ei näy (maanmittauslaitos 104104_1969.jpg). Paikka on siis jäänyt autioksi 1900 -luvun alkupuolella.

Tärnkare 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Långholm -nimisen saaren keskivaiheilla, saaren kapeikossa. Länsipuolella on osittain umpeenkasvanut Kanitmosund ja itäpuolella Hattholmsfjärden niminen selkä. Kasvillisuus on rehevää pähkinälehtoa (vanhoilla peltoalueilla, joka jää pääasiassa kahden kiviaidan väliin) ja karua kalliomaastoa (rakennuksen jäännösten alueella). Kohteeseen kuuluu kivisiä rakennuksen perustuksia, kiviaitoja sekä viljelyröykkiöitä.
Kohde ei näy vuoden 1969 peruskartalla (maanmittauslaitos 104104_1969.jpg) eikä myöskään vuoden 1850 peruskartassa, jossa paikan nimi on Terenkari ja alueella ei ole peltoja, niittyjä eikä rakennuksiakaan (diginarc.fi/Houtskär_1-8.jpg). Kyseessä on myöhäisen torpan tms. jäännös. Kohde lienee autioitunut 1900 -luvun alkupuoliskolla.

Idskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kanitmo -nimisen saaren pohjoiskärjessä, noin 50 metriä rannasta. Kohteeseen kuuluu kiviperustaisen rakennuksen jäännös, lyhyt kiviaita sekä viljelyröykkiö.
Saaren pohjoiskärki on kalliota ja rakenteet ovat tämän kallion eteläreunalla, josta aukeaa vanha peltoalue kaakkoon. Peltoalueen takana on lahoavia rakennuksia, jotka näkyvät vuoden 1969 peruskartassa (maanmittauslaitos 104104_1969.jpg), kuten itse peltoaluekin. Sen sijaan em. rakennuksen perustus ei näy siinä, joten se on vanhempi, ehkä peruskartassa näkyvän asutuksen edeltäjä. Alue on kuitenkin niin alavaa, että rakenteiden ikä ei liene 1800 -lukua vanhempi. Vuoden 1850 pitäjänkartassa paikalle on merkitty niittyä, mutta ei rakennuksia (diginarc.fi/Houtskär_1-8.jpg). Kirjallisten lähteiden mukaan paikalla on ollut Idskär -niminen torppa 1880 -luvulla (En bok on Houtskär, Del 1, s. 88).

Hamnholm 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamnholm -nimisen saaren eteläosassa lähellä itärantaa. Kyseessä on yksinkertainen kiviperustuksen pätkä, joka on neljä metriä pitkä ja kaakko-luode -suuntainen. Sen lounaispuolella on noin 5-6 metriä pitkä perustuksen levyinen tasainen alue (ylärinteen puolella), joten paikalla olleen rakennuksen koko lie ollut suunnilleen 4 x 5-6 metriä ja kivijalkaa on ollut ainoastaan alarinteen puolella. Tulisijasta ei ole merkkejä. Maaperä tasatulla alueella on hienoa hiekkaa, mutta aivan vieressä on kalliota. Perustus on ison katajikon alla ja rantaan on matkaa noin 20 metriä. Rannassa on venepaikkoja.
Perustuksen ikä on vaikea arvioida, mutta se lienee korkeintaan muutamia satoja vuosia vanha, luultavasti nuorempi. Kyseessä voisi olla esim. kalamajan, rantavajan tms. jäännös. Vanhassa kartta-aineistossa alueella ei ole mitään erityistä.

Kanitmo 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kanitmo -nimisen saaren eteläkärjessä noin 15 metriä paikalla olevasta kesämökistä kaakkoon ja 20 metriä rannasta luoteeseen. Kyseessä on kiviperustus, joka on loivassa etelärinteessä. Puusto on pääasiassa mäntyä ja maapohja karuhko. Mäenrinteestä hieman pohjoiseen on alava, pohjoiseen suuntautuva lehtomainen notko, joka on vanhaa peltoa.
Kiviperustuksen mitat ovat 3 x 4 metriä, korkeus alarinteen puolella noin 0,5 metriä, ylärinteessä maantasainen. Perustus on lounais-koillis -suuntainen. Tulisijan jäännöstä ei ole havaittavissa. Kyseessä on pienen rakennuksen jäännös, ehkä 1800-1900 -luvulta.

Benstrand 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivimon länsiosassa, Ånholms fladan -nimisen lahden itärannalla, noin 90 metriä karttaan merkitystä venevajasta itään, kallioalueella pienessä notkelmassa. Kyseessä on etelä-pohjois -suuntainen luonnonkiviperustus, jonka koko on noin 4 x 4 metriä. Perustus on sammalen ja varpujen peittämä. Lisäksi sen päällä kasvaa puita. Perustuksen sisällä ei ole silmin havaittavaa tulisijan jäännöstä. Joku on merkannut perustuksen kulmat hiljattain paaluilla. Perustuksesta noin viisi metriä lounaaseen on punainen puucee. Perustuksen eteläpuolella on hieman rehevämpää maata ja kivikasoja, jotka saattavat olla vanhan niityn tai pellon jäljiltä.
Kohde sijaitsee Benholmin maatilan päärakennuksesta noin 110 metriä pohjoiseen. Vuoden 1815 isojakokarttaan Benholmin tilaa ei vielä ole merkitty, eikä alueella ole peltoja tai niittyjäkään (diginarc.fi/ Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_tiluskartta_ja_jakokirja_3.jpg). Vuoden 1905 isojakokartassa alueella on peltoja ja niittyjä, mutta ei vielä rakennuksia (diginarc.fi/
Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_isojaonjärjestely_kartta_ja_asiakirjat_4.jpg). Vuoden 1928 lohkomiskartassa Benstrandiin on merkitty rakennuksiakin (diginarc.fi/
Kivimo_09659_N_o_2_Grannas_RN_o_2_3-5_halkominen_1.jpg). Kirjallisten lähteiden mukaan lähellä nykyistä Benholmin asutusta on 1880 -luvulla sijainnut ”Kalkki-Matin” torppa (En bok om Houtskär, Del 1, s. 88). On mahdollista, että ko. rakennuksen perustus voisi olla juuri ko. torpan perustus.

Ånholm 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivimon luoteisosassa, Ånholms fladan -nimisen lahden pohjoispuolella olevan peltoalueen luoteiskulman tuntumassa, noin kymmenen metriä tiestä ja pellon reunasta noin 20 metriä pohjoiseen, loivassa lounaisrinteessä mäntymetsässä. Kyseessä on lounais-koillinen suuntainen jäkälän ja sammalen peittämä kivilatomus, jonka lounaispäässä on noin 80 senttiä korkea pystykivi. Latomuksen leveys on noin kaksi metriä, pituus noin neljä metriä ja korkeus noin 0,7 metriä.
Luultavasti kivilatomus liittyy raivaustoimintaan. Pellon reunaan on hieman pitkähkö matka, mutta ehkä alueella on kaskettu tai raivattu niittyä/laidunta. Hautaraunioksi latomus sijaitsee liian alhaisella korkeudella (vain 2,5 m mpy). Vuoden 1815 isojakokartassa nykyään peltona oleva alue on niittyä (Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_tiluskartta_ja_jakokirja_5.jpg), kuten myös vuoden 1850 pitäjänkartassa (diginarc.fi/Houtskär_1-8.jpg).

Ånholm 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivimon luoteisosassa, Ånholms fladan -nimisen lahden pohjoispuolella olevan peltoalueen länsireunan tuntumassa, noin 20 metriä karttaan merkitystä niitystä länteen ja rannasta noin 40 metriä pohjoiseen. Kyseessä on kolme vierekkäistä kivilatomusta, jotka sijaitsevat pääasiassa mäntyä kasvavassa etelärinteessä.
Pohjoisin on lounais-koillis -suuntainen, kaareutuen lounaaseen. Leveydeltään se on 1-1,5 metriä, pituudeltaan noin kymmenen metriä ja korkeudeltaan noin puoli metriä. Se on tehty kulmikkaista lohkareista ja pyöreistä kivistä. Latomus on jäkälän ja sammalen peittämä.
Keskimmäinen kivilatomus sijaitsee edellisestä non 1,5 metriä etelään ja on mitoiltaan kuten edellinen. Yhdessä nämä kaksi latomusta muodostavat ”kujan”.
Eteläisin latomus sijaitsee keskimmäisestä noin 5-10 metriä etelään ja on lähes itälänsi -suuntainen. Se on leveydeltään noin kaksi metriä, pituudeltaan viisi metriä ja korkeudeltaan noin 0,6 metriä.
Latomukset vaikuttavat syntyneen raivaustoiminnan tuloksena, vaikkakin pellon ja niityn reunaan on kymmeniä metrejä matkaa ja maaperä alueella on karua. Ehkä alueella on ollut laidunnusta. Vuoden 1815 isojakokartassa nykyään peltona oleva alue on niittyä (Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_tiluskartta_ja_jakokirja_5.jpg), kuten myös vuoden 1850 pitäjänkartassa (diginarc.fi/Houtskär_1-8.jpg).

Sandskär 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sandskär -nimisessä saaressa Fiskön pohjoispuolella, noin 60 metriä saaren etelärannasta pohjoiseen kalliopohjalla, loivassa etelärinteessä. Puusto on mäntyä. Kyseessä on vaatimaton, pyöreähkö, sammalen ja jäkälän peittämä kivilatomus, jonka halkaisija on noin kaksi metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Latomuksen isoin kivi on keskellä. Hautaröykkiöltä latomus ei pienen kokonsa eikä sijaintikorkeutensa puolesta vaikuta. Ilman tarkempia tutkimuksia röykkiön funktio jää arvoitukseksi.

Hamnholm 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamnholm -nimisen saaren keskivaiheilla, lähellä itärantaa. Kohteesta saatiin tieto tontin omistajalta, Paavo Kinnuselta, joka oli havainnut latomuksen mökin rakennusvaiheessa ja osannut suojella sen tuhoutumiselta. Kivilatomus on kahden kallion välisellä tasaisella alueella, joka nykyään on mökin pihamaata ja kulkureitti rantaan. Latomus sijaitsee noin kymmenen metriä mökistä itään eli rantaan päin. Rantaan on matkaa ehkä 20 metriä. Kyseessä on kahden ison maakiven väliin kasattu säännöllinen latomus, joka on itä-länsi -suuntainen ja kooltaan noin 2 x 3 metriä. Latomuksen reunoissa on isot kivet ja keskellä pienempiä. Latomuksen päällä kasvaa sammalta ja kanervaa.
Latomuksesta noin kolme metriä etelään, saunan suuntaan on osittain katajien peitossa ja kalliopohjalla hieman hajanainen kiveys, joka on koottu ko. kalliopaljastuman länsikärkeen. Se on kooltaan noin 2 x 3 metriä ja korkeudeltaan noin 0,4 metriä.
Latomuksesta noin neljä metriä pohjoiseen on toisen kallion päällä katajikon alla röykkiömäinen kiveys, jonka koko on noin 3,5 x 4 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä.
Mökiltä ja latomukselta lähtee alas rantaan (itään) kahden kallion välinen ”kuja”, joka on varsin tasapohjainen ja rehevän ruohokasvuinen. Kujan molemmille reunoille on kasattu kiviä kalliopohjalle. Kivet ovat sammaloituneita. Ko. paikalle on vuoden 1918 isojakokarttaan merkitty pieni pelto (Berghamn_Isojakokartta_ja_asiakirjat_käsittäen_Kiittuis’in_Medelbyn-
_ja_Hönsnäsin_kylät_2.jpg). Alueen rakenteet on tämän ja kenttähavaintojen perusteella tulkittavissa viljelyröykkiöiksi. Pelto on kartan mukaan ollut käytössä vielä alle sata vuotta sitten.

Antkil 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 680 metriä Houtskarin kirkosta luoteeseen, Hålax vikenin pohjoisrannalla, Kasbergetin etelärinteellä. Rinne on paikoitellen varsin kivinen, mutta melko reheväkasvuinen. Kyseessä on hyvin ladottu kiviaita, joka kulkee kohtisuoraan melko jyrkkää rinnettä. Aidan korkeus on noin 0,5-1 metriä, leveys noin 0,8 metriä ja pituus noin 40 metriä. Aita sijaitsee rajalla. Aidan alapäässä on betonista valettu tolppa. Aita lienee peräisin 1800- tai 1900 -luvulta. Mahdollisesti se on rajannut laidunaluetta. Kirjallisten lähteiden mukaan alueella on 1880 -luvulla ollut Antkil (Nylunds) - niminen torppa (En bok om Houtskär, Del 1, s. 88). Luultavasti kiviaita periytyy torpan ajoilta.

Orrklobb 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hyppeisten länsiosassa, kallioisella rinteellä meren rannassa. Kohteesta noin 60 metriä koilliseen sijaitsee vanha maatila pienine peltoineen, jotka eivät enää ole käytössä. Maatila saattaa olla nykyään kesämökkikäytössä tai sitten autiona. Maatilan päärakennus on 1900 -luvulta. Vuoden 1850 pitäjänkarttaan alueelle ei ole merkitty peltoja, niittyjä eikä rakennuksiakaan. Vuoden 1969 peruskarttaan on merkitty yllä mainittu Djupholksin maatila peltoineen (maanmittauslaitos 103206_1969.jpg).
Kyseessä on matala, katkonainen kiviaita, joka alkaa noin kymmenen metriä merenrannasta ja suuntautuu lounaasta koilliseen, meren rannasta ylärinteeseen kalliolle. Kiviaidan korkeus vaihtelee 0,3-0,5 metrin ja leveys 0,5-1 metrin välillä. Aidan pituus on noin 10 metriä ja sen kulkusuunta noin lounaasta koilliseen. Aita on tehty rajalle. Se on ladottu pyöreistä luonnonkivistä, jotka ovat jäkälän ja sammalen peitossa. Aidan päällä on lähes kokonaan lahonneen puutolpan jäännös sekä ruostunutta piikkilankaa. Kallion päällä aita muuttuu pätkittäiseksi ja sellaisenaan sen kokonaispituus on noin 30 metriä.Kiviaita liittynee edellä mainitun maatilan toimintaan, mutta voi olla vanhempikin.

Benstrand 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivimon länsiosassa, Ånholms fladan -nimisen lahden itärannalla, noin 10 metriä rannasta itään, avokallioalueella ja noin 20 metriä karttaan merkitystä mökistä koilliseen. Kyseessä on suunnilleen itä-länsi -suuntainen, osittain rauennut, sammalen ja jäkälän peittämä kiviaita, jonka pituus on noin kymmenen metriä, leveys noin 0,8-1 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Aita on tehty luonnonkivistä. Kohteesta noin 300 metriä etelään sijaitsee lähin maatila, Benstrand. Mahdollisesti kiviaita liittyy ko. maatilan toimintaan, mutta voi olla vanhempikin. Vuoden 1815 isojakokarttaan Benstrandin tilaa ei vielä ole merkitty, eikä alueella ole peltoja tai niittyjäkään Vuoden 1905 isojakokartassa alueella on peltoja ja niittyjä, mutta ei vielä rakennuksia (diginarc.fi/
Kivimo_Kivimo_ja_Roslax_isojaonjärjestely_kartta_ja_asiakirjat_4.jpg).

Henrik Antinpojan hauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanhan Härkätien ja Loukinaistenkaaren risteyksessä, hieman pellon reunasta Aurajokeen pain, Vakosenpellon tontilla. Paikalla on hautakivi, joka on tasamuotoiseksi sahattu, keskeltä terävällä kulmalla nouseva, litteä kivilaaka. Sen alla on jalusta, joka jatkuu ainakin 20 cm syvyyteen. Kiven etupuolelle on kaiverrettu sanat ”Tässä lepää Henrik Antinpoika * 11.5.1753 † 8.11.1808”.
Henrik Antinpoika oli Vakoisten rusthollin eli ratsutilan poika, joka kuoli vuonna 1808. Haudan sijainti Aurajoen ja Härkätien väliin jäävällä niittykaistaleella on herättänyt tarinoita, jotka liittyvät vainajan kuolinsyyhyn ja sitä kautta selittävät kirkkomaan ulkopuolella hautaamista. Toisessa tarinassa Henrik Antinpojan kerrotaan kuolleen koleraan, toisessa kuoleman aiheutti paiserutto eli mustasurma.
Liedon Seurakunnan arkiston Kuolleiden luetteloon Henrik Antinpojan kuolinsyyksi on merkitty ”magfleen”, joka voi tarkoittaa esimerkiksi mahakatarria tai muuta pitkäaikaista sydämen- ja vatsanseudun vaivaa.
Perimätiedon mukaan Henrik Antinpoika on haudattu jokivarteen, koska rakasti kotikyläänsä ja halusi tulla haudatuksi talon omille maille, juuri tähän kyseiseen paikkaan.

Kollin tiilitehdas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kakskerran pohjoisrannassa, osoitteessa Varvintie 27. Paikka on nykyisin talon pihapiiriä ja rinnettä, joka laskee melko jyrkästi mereen. Paikalla on mitä ilmeisemmin sijainnut Kollin taloon kuulunut tiilitehdas, joka on ollut käytössä ainakin 1850-1880-luvuilla. Varsinainen Kollin talo sijaitsee paikalta runsas kilometri etelälounaaseen, Kakskerran järven rannalla.
Varvintie 27:n pohjoisemmasta mökistä rantaan (pohjoiseen) laskeva rinne on maanomistajan mukaan sammalen ja pintamullan alla n. 40 x 40 m alalta tiilenpalojen ja hylkytiilitavaran peitossa. Tiilimurskaa sekä yhteen sulaneita suurempia (esim. n. 30 x 40 x 40 cm) kuonatiilimöykkyjä on myös vesirajassa tästä n. 30 m pohjoiseen olevassa entisessä Kollin tilan yksityisessä laituriniemekkeessä, johon on johtanut tie jyrkkää mäkeä pitkin. Tielle on myöhemmin tuotu asfalttimurskaa.
Perimätiedon mukaan nykyisen pienen ulkorakennuksen lähistöllä olisi ollut tiilien kuivauspaikka (ulkorakennuksen koordinaatit ovat: P=6701899, I=235116). Samalla kohdalla näkyy 1800-lvun lopun venäläisessä topografikartassa suuri rakennus, joka suuren kokonsa vuoksi saattaisi sopia tiilenkuivaamoksi.
Lisäksi alueella, edellä mainitusta ulkorakennuksesta noin 40 metriä lounaaseen, taloteiden risteyksessä on kauan sitten kaivettuja, nykyisin metsittyneitä ja osittain täytettyjä muutaman metrin syvyisiä kuoppia, jotka saattavat olla tiilitehtaan savikuoppia. Kuoppia on n. 50 x 50 m alalla. Niitä on viime vuosikymmeninä täytetty muualta tuodulla maalla.
Kollin tehdas mainitaan toistuvasti 1850-1880-luvun sanomalehti-ilmoituksissa. Niiden ja maastossa tehtyjen havaintojen perusteella se on sijainnut mitä ilmeisemin meren rannassa nykyisen Varvintien 27 kohdalla tai sen tuntumassa.

Kakskerran tiilisali (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee omakotitalon piha-alueella, melko jyrkästi mereen laskevalla rinteellä, Kakskerran pohjoisrannassa, vastapäätä Kulhon saarta. Asuintalosta vajaat 10 metriä koilliseen on maakumpare, jossa on pieni puinen huvimaja. Maanomistajan mukaan huvimajan pohja on kutakuinkin maaston alkuperäisellä korkeudella, koska ympäröiviä talonpaikkoja on pengerretty mataliksi. Huvimajan alla sijaitsee betonirakenteinen kellari, joka on tehty ilmeisesti 1930–1940-luvulla. On kuitenkin mahdollista, että ko. maakumparetta on saatettu kellarin rakentamisen yhteydessä jonkin verran korottaa.
Huvimajan alla oleva kumpare koostuu maanomistajan mukaan suurelta osin tiilenkappaleista. Myös tarkastuksessa maanpintaa vähän raaputtamalla esiin tuli tiilenkappaleita ja -murua. Osa tiilenkappaleista oli epämuodostuneita ja heikosti palaneita, mikä viittaisi paikalla syntyneeseen hylkytiileen. Runsain hylkytiilialue on maanomistajan tietojen mukaan n. 50 x 50 m suuruinen ja sijaitsee rantaan laskevassa jyrkässä rinteessä heidän asuinrakennuksestaan välittömästi koilliseen. Tiiliä on löytynyt myös aivan rannasta, vesirajasta ja veden alta. Myös rannasta löytyi normaalien tiilenkappaleiden ohella erilaisia poltossa pilalle menneitä tiilenpaloja.
Paikalla on mahdollinen tiilenvalmistuspaikka. Kulhon saari ja Tiilisali kuuluivat keskiajan lopulla Turun Pyhän Olavin dominikaanikonventille, jonka munkit perimätiedon mukaan opettivat tiilenvalmistustaidon talonpojille. Historiankirjojen mukaan tiilenpoltto oli Kakskerrassa keskitetty 1500-luvun jälkipuoliskolla yhteiseen valmistuspaikkaan, tiilisaliin, jota jopa 33 talonpoikaa olisi käyttänyt vuorollaan valmistaen kukin noin 1500 tiiltä. Kukaan ei tiedä varmuudella, missä ja millaisia tiilisalin uunit olivat ja kuinka kauan paikkaa käytettiin.
Tiilisalin yksinäinen kruununtorppa on merkitty numerolla 19 vuonna 1696 laadittuun maakirjakarttaan. Tiilisali peruutettiin kruunulle vuonna 1577. Tämän jälkeen oli Prinkkalan herra Hannu Eerikinpojalla 1600-luvun puolelle verovapaana tilana.

Koivistonvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Koivistonvuoren etelärinteellä, kalliopaljastumien alapuolella on 13 m pitkä ja 2 m leveä (pohja) E-W-suuntainen maahan kaivettu hauta, jonka molemmilla sivuilla on kiven ja maan sekaiset vallit. Länsipäässä hauta kapenee ojamaiseksi solaksi (13 m), joka nousee loivasti. Näiden yhtymäkohdasta lähtee etelään vallin ali oja.
Ylempänä mäellä, haudasta n. 40 m pohjoiseen on kalliopohjalla kivenlohkareista tehty 20 m pitkä ja 2m leveä sekä 2,5 m korkea muuri, joka on saman suuntainen haudan kanssa. Rakennelmat on tehty paikkakunnalta saadun tiedon mukaan 1930 -luvulla suojeluskunnan ampumaradaksi.
Samaan yhteyteen kuulunee myös edellisestä 300 m lounaaseen metsässä, polun varressa oleva suorakaiteen muotoinen kiviperustus (14, 2x4, 7 m), jonka lounaispää alkaa kalliosta ja jonka polun puoleinen koillisreuna on 1,6 m korkea. Rakennelman yläpinta on tasainen. Lounaispuolella olevasta voimalinjasta paikka on noin 145 metrin päässä polkua pitkin koilliseen.

Ylikoski (1000030323) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Selkeä kulkuväylä, joka erottuu toisaalla tasanteena, toisaalla pellon puolelta terassoituna kulkuväylänä loivassa metsäisessä rinteessä. Leveys on noin kaksi metriä. Tie päättyy etelässä pienen aution ja rapistuneen mökin edustalle. Pohjoisessa se näyttää päättyvän seuraavan kohteen reunaan, mutta on mahdollista, että se on jatkunut tasanteen ja pellon välissä paikassa, jossa nyt on kaksi peltoröykkiötä. Joka tapauksessa tasanteen pohjoispuolisella metsäalueella se ei enää jatku.
Tienpohjan pohjoispuolella on selkeä, varsin itäreunaltaan terassoitu tasanne, jota on havaittavissa mittapisteestä ainakin 5 m joka suuntaan. Lännen ja etelän suunnassa se häviää luontaiseen loivaan rinnemaastoon.

Turun lentokenttä 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lentoaseman eteläpuolella, Lentorahdintien ja Siipitien risteyksen luoteenpuoleissa haarukassa metsäisellä mäkialueella.
Tarkastuksessa vuonna 2010 havaittiin kolme kivivallien ympäröimää kuoppaa sijaitsevat teiden välissä olevan mäkialueen päällä (ks. alakohteet) sekä muita kuopanteita. Vuoden 2016 inventoinnissa erilaisia selkeämpiä poteroiksi ja ampumapaikoiksi tulkittuja rakenteita havaittiin kaikkiaan 196 kappaletta (ks. inventointikertomus). Tämän lisäksi alueella oli useita epäselvempiä kuopanteita, joita ei sen tarkemmin dokumentoitu. Poteroiksi tulkitut kuopat olivat yleensä kooltaan noin 1 x 1 m ja syvyydeltään 50-70 cm. Ampumapaikoiksi tulkittujen kuoppien koko vaihteli, ollen yleisimmin 1,5-3 metriä. Hyvin usein niihin johti suojavallin vastaisella puolella suojaoja, kooltaan 1 x 2 m ja syvyydeltään 40-50 cm.
Kuninkaan kartaston mukaan alueen lähistöllä, on ollut 1700-luvun lopulla Rödjad malm-niminen alue. Kärsämäen isojakokarttatulkinnan mukaan lentokentän eteläpuolella on ollut rakuunojen leirintäalue. On mahdollista, että kuninkaankartastolle merkitty Rödjad malm tarkoittaa tätä aluetta. Rödjad malm on sijainnut kokonaan tai lähes kokonaan inventointialueen ulkopuolelle. Kaavan alueelta mahdollisesta rakuunoiden leirintäalueesta ei löytynyt merkkejä. Vuoden 1930 yleisesikunnan topografikartassa lentokentän eteläpuolelle on merkitty sotaväen ampumakenttä. Tiettävästi myös Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla.

Turun lentokenttä 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla on Enduroradan osin tuhoamana useita poteroiksi tulkittavia rakenteita (vähintään 21 kappaletta) sekä yksi lyhyt juoksuhaudaksi tulkittava kaivanto. Kohteen itäpuolella on ilmeisesti ilmasotakoulun harjoitustyönä tekemä ilmatorjuntabunkkeri (kohde Turun lentokenttä B1).
Kuninkaan kartaston mukaan alueen lähistöllä on ollut 1700-luvun lopulla Rödjad malm-niminen alue. Kärsämäen isojakokarttatulkinnan mukaan lentokentän eteläpuolella on ollut rakuunojen leirintäalue. Vuoden 1930 yleisesikunnan topografikartassa lentokentän eteläpuolelle on merkitty sotaväen ampumakenttä. Tiettävästi myös Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla.

Turun lentokenttä B1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon pitkillä porauksilla räjäytetty noin 1,5 x 7 x 2,5 m laaja kaivanto, joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on aukko sekä seinässä lentoasemalle päin (koilliseen) että myös katossa. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kalliopaateen 5 cm:n pituisilla porauksilla muokattu pystyyn asetettu rajamerkki, korkeudeltaan noin 80 cm. Siiihen liittyvät myös 4 viisarikiveä, jotka osoittavat kiinteistöjen rajojen suuntia. Nuorehkona rajamerkkinä kohde ei täytä muinaisjäännöksen tunnusmerkkejä.

Turun lentokenttä B2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon pitkillä porauksilla räjäytetty noin 1,5 x 6 x 2,5 m laaja kaivanto,
joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on aukko sekä seinässä lentoasemalle päin (lounaaseen) että myös katossa. Bunkkerissa on myös muoviputkilla tehty salaojitus. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä B3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon räjäytetty kaivanto, joka on katettu betonilla. Bunkkeri on katostaan aukoton, sen ainoa havaittava aukko on seinässä suorassa kulmassa lentoaseman suuntaan katsottuna (kaakkoon päin). Bunkkeri on myöhemmissä maansiirtotöissä osittain peitetty maalla. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä B4 Valkkisvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon pitkillä porauksilla räjäytetty noin 1,5 x 6 x 2,5 m kokoinen kaivanto, joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on aukko sekä seinässä lentoasemalle päin (kaakkoon) että myös katossa. Bunkkerissa on myös muoviputkilla tehty salaojitus. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä B5 Valkkisvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon pitkillä porauksilla räjäytetty noin 1,5 x 6 x 2,5 m kokoinen kaivanto, joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on aukko sekä seinässä lentoasemalle päin (kaakkoon) että myös katossa. Bunkkerissa on myös muoviputkilla tehty salaojitus. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä B6 Valkkisvuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallioon pitkillä porauksilla räjäytetty noin 1,5 x 6 x 2,5 m kokoinen kaivanto, joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on aukko sekä seinässä lentoasemalle päin (kaakkoon) että myös katossa. Bunkkerissa on myös muoviputkilla tehty salaojitus. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Historiallinen; Paikalla on kallioon porauksilla räjäytetty kaivanto joka on katettu betonilla. Bunkkerissa on eteinen ja asuinhuone, lisäksi lentoasemalle päin (etelään) on ilmatorjuntasemat (2 kpl). Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvattu rakenne liittyy sen toimintaan.

Turun lentokenttä B8 Karhulankallio (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on kallion päälle rakennettuna kaksi ilmatorjunta-asemaa, jotka on tehty betonin ja kiven sekoituksena. Vinosuunnikkaissa on ammunta-aukot lentoasemaa kohti (etelään), ja niiden betoniseinämien paksuus on yli puoli metriä. Tiettävästi Turun ilmasotakoulu operoi Turun lentokentän ympäristössä 1970- ja 80-luvuilla, todennäköisesti edellä kuvatut rakenteet liittyvät sen toimintaan.

Biskopsö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Biskopsössä on kirjallisten lähteiden mukaan ollut asutusta jo 1500 -luvulla.(Gardberg 1944, 44-51). Kylää voi tämän perusteella pitää keskiajalla syntyneenä. Kylä on edelleen asuttu ja se on alueen vanhimmassa kartta-aineistossa 1800 -luvulta samalla alueella kuin nykyäänkin. Ainoastaan Södergådin tila on luultavasti isojaon seurauksena siirtynyt kauemmas vanhasta kylätontista ja sen autioitunut tontti on erikseen luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi (kohde Biskopsö Södergård).
Inventointihavaintojen perusteella kylän alue on säilynyt hyvin. Oletettavasti maanalaiset kulttuurikerrokset ovat osittain tuhoutuneet myöhempien viemäri- ja sähkö yms. rakentamisten seurauksena. Rajaus on tehty kenttähavaintojen ja historiallisen kartta-aineiston perusteella.

Vänoxa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vänoxan saarella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut asutusta jo 1500 -luvulla. (Gardberg 1944, 44-51). Kylää voi tämän perusteella pitää keskiajalla syntyneenä ja se on edelleen asuttu. Alueen vanhimmassa kartta-aineistossa 1700 -luvulta kylä on samalla alueella kuin nykyäänkin. Poikkeuksena Östergårdin tila, joka on muuttanut luultavasti isojaon seurauksena pois ja sijaitsee nykyään Ängesön saarella.
Inventointihavaintojen perusteella kylän alue on säilynyt hyvin. Oletettavasti maanalaiset kulttuurikerrokset ovat osittain tuhoutuneet myöhempien viemäri- ja sähkö yms. rakentamisten seurauksena. Rajaus on tehty kenttähavaintojen ja historiallisen kartta-aineiston perusteella ja on suuntaa antava.

Orglosön 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde näkyy vuoden 1845 pitäjänkartassa, johon Orglosön saaren pohjoisosaan on merkitty talonpaikka ja sen ympärille peltoja. Vuoden 1968 peruskartassa kohde ei enää näy. Inventoinnissa alueella havaittiin viisi kiviaitaa, yksi kivipengerrys, kolme kiviröykkiötä sekä tulisijallisen rakennuksen perustus, jonka sijainti vastaa vuoden 1845 pitäjänkartan merkintää.
Kiviperustus sijaitsee suunnilleen alueen keskellä mäkien suojassa. Kyseessä on yksinkertainen luonnonkiviperustus, jonka koko on 5 x 5 metriä. Perustuksen suunta on suunnilleen etelä-pohjoinen ja tulisijan jäännös on sen luoteisnurkassa. Oviaukon sijaintia ei pysty varmuudella sanomaan. Tulisijan koko on 1,6 x 1,6 metriä, korkeus 0,9 metriä, suuaukko on itään. Perustuksen päällä olleesta rakennuksesta ei ole mitään jäljellä. Perustuksen itäreunasta oli hiljattain poistettu hieman sammalta ja sen juuressa oli tuore kaivelujälki. Muiden kohteiden kuvaus alakohteissa.

Orglosön 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1845 pitäjänkarttaan (Kansallisarkiston digitaalinen arkisto/Hiittinen_1-2jpg) paikalle on merkitty pelto, mutta vuoden 1968 peruskartassa se ei enää näy eikä nykyiselläkään peruskartalla. Inventoinnissa havaittiin kaksi kiviaitaa sekä kolme röykkiötä, jotka rajaavat vanhaa peltoaluetta. Se erottuu maastossa alavampana ja tasaisempana alueena.

Uppgård (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on kiviaita, joka kulkee Biskopsön keskiajalta peräisin olevan kyläalueen luoteispäässä vanhan niityn tai pellon luoteispäässä metsänreunaa vastaan. Aita on osittain rauennut, mutta pääpiirteissään hyvässä kunnossa. Aidan leveys on noin 1,5 metriä alaosasta ja metrin yläosasta. Aidan korkeus on noin metrin. Aita on suunnilleen kaakko-luode -suuntainen ja arviolta viitisenkymmentä metriä pitkä.

Uppgård 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on Biskopsön kylän vanhan peltoalueen luoteis- ja länsireunaa kulkeva kiviaita, joka kulkee eteläpäästään vanhaa (ja nykyistäkin) kylään vievää tienreunaa. Aidan korkeus on noin metrin ja leveys hieman toista metriä alhaalta ja metrin verran päältä. Etelää kohti aita pienenee, jossa se tien varressa on enää puoli metriä korkea.

Nygård (1000030450) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on kiviaita, jonka leveys on noin kaksi ja pituus 15 metriä, korkeus on 0,4 metriä. Aita on lähes kokonaan sammalen peittämä. Ympäristön metsä on kuusivaltaista sekametsää loivassa lounaisrinteessä ja aidan lounaispuolella rehevämpää sekä kosteampaa lehtimetsää. Vuoden 1966 peruskartassa alue on merkitty metsäksi. Paikalla lienee joskus ollut pelto tai niitty, jonka reunaan kivet on aitamaisesti raivattu.

Biskopsö 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde oli merkitty yhteysaluslaiturin odotuskopissa sijaitsevaan luontopolkulehtiseen vanhana kalkkikaivoksena. Kyseessä on laajan kallioalueen lounaisrinteellä sijaitseva vedellä täyttynyt kaivoskuoppa, jonka koko on noin 5 x 7 metriä. Kuoppa sijaitsee noin 15 metriä sähkölinjasta länteen. Kohde erottuu hyvin melko avoimessa kalliomaastossa. Kuopan itäsivulla on jäkälän peittämä kivikko, joka on kuopasta nostettua sivukiveä. Länsireunalla on kvartsiröykkiö, jonka halkaisija on noin kaksi metriä ja korkeus noin puoli metriä. Se on aivan tuore. Ilmeisesti kiviharrastajat etsivät vanhasta louhoksesta ja sen sivukivestä jotain puolijalokiviä tms. minkä seurauksena ko. röykkiö on muodostunut. Pienempiä kvartsikasoja on ympäristössä useampiakin.
Kyseessä lienee pienen kalkkikaivoksen/louhoksen jäännös.

Björkkulla 1 (1000030452) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on sammalen peittämä kiviröykkiö, jonka halkaisija on kaksi metriä ja korkeus noin puoli metriä. Röykkiö sijaitsee moreenipohjaisessa metsässä, jossa kallio on melko lähellä maanpintaa. Puustona on kuusta ja koivua. Muutaman kymmenen metrin päässä idän suunnalla on vanha pihapiiri rakennuksineen. Röykkiön funktio jää avoimeksi. Hauta se ei liene pienen kokonsa vuoksi. Kyseessä voisi olla viljely- tai kaskiröykkiö. Vanhoissa kartoissa alueelle ei kuitenkaan ole merkitty peltoa tai kaskea.

Skaget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on vanha kuusia kasvava ja rantaa kohti viettävä peltoalue, joka on metsittynyt. Paikalle on vuoden 1968 kartassa merkitty pieni pelto, mutta jo vuoden 1789 kartassa paikalle on merkitty niittyä, joten alueen maataloudellisella käytöllä on vuosisataiset perinteet, jotka ovat siis viime vuosikymmeninä päättyneet.
Viljelyröykkiö 1 sijaitsee vanhan peltoalueen reunassa, metsän puolella. Vanha peltoalue erottuu tasaisempana maapohjana ja sitä kiertää maatunut oja. Röykkiön halkaisija on noin 2,5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiön päällä kasvaa iso haapa. Röykkiöstä noin kaksi metriä pohjoiseen on itä-länsi -suuntainen kiviaidan pätkä. Aidan leveys on noin 1,5 metriä, korkeus noin 0,5 metriä ja pituus noin viisi metriä. Viljelyröykkiö 2 on kooltaan noin 1,5 x 3 metriä, korkeudeltaan noin 0,4 metriä. Sen läpi on kasvanut iso kuusi, mikä on hajoittanut röykkiötä.

Gloet 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on jo vuoden 1789 kartassa esiintyvä peltoalue nyttemmin maatuneen Gloet -lahden eteläkaakkoisrannalla. Vuoden 1968 peruskartassakin alue on peltona. Alueella on useita viljelyröykkiöitä, joista otettiin koordinaatit pohjois- ja eteläpäästä aluerajauksen saamiseksi.
Röykkiöt 1 ja 2 ovat vierekkäin vanhan, mutta edelleen avoimena pysyneen peltoalueen yläreunassa lähes sähkölinjan alla ja lähellä avokalliota. Isompi on kooltaan 7 x 10 metriä ja korkeudeltaan noin 1,3 metriä. Se on muodoltaan ovaali ja kupera. Suunnaltaan suunnilleen etelä-pohjoinen. Pienempi röykkiö on edellisestä noin kolme metriä pohjoiseen ja on kooltaan noin 5 x 7 metriä, korkeudeltaan noin 1,3 metriä. Muodoltaan ovaali ja kupera. Röykkiöiden lähiympäristössä on pienempiä viljelyröykkiöitä, jotka selvästi noudattavat vanhan peltoalueen reunoja. Röykkiöt 3 ja 4 ovat peltoalueen eteläosan länsireunan tuntumassa. Röykkiö 3 on kooltaan 2 x 3 metriä, korkeudeltaan 0,5 metriä ja siitä noin kolme metriä länteen on röykkiö 4, joka on kooltaan 3 x 5 metriä, korkeudeltaan noin 0,5 metriä ja muodoltaan epämääräinen.

Själgloudden 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kyseessä on kivirakenne, joka sijaitsee kalliojyrkänteen juurella noin 20 metriä rannasta. Rakenne on kooltaan noin 5 x 5 metriä ja metrin korkea. Kallio nousee sen itäreunasta suoraan noin 6-7 metriä ylöspäin. Kivirakenteen pohjoispuolella on noin metrin leveä ja 2,5 metriä pitkä syvennys etelään päin, jonka seinustassa on erittäin lahoa puuta ja paksuhkoa rautalankaa. Kivirakenne on tehty luonnonkivistä. Kyseessä on toisen maailmansodan aikainen tuliasema. Siitä käsin on voitu hallita saaren lounaispuolelta kulkevaa laivaväylää. Vastaava paremmin säilynyt kohde, Själgloudden 2, on samaisen länteen kurottavan niemen kärjessä.

Själgloudden 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kyseessä on Själglouddenin kaakkoiskärjen itärannalla sijaitseva toisen maailmansodan aikainen tuliasema. Se on rakennettu luonnonkivistä siten, että sen sisällä on ollut puusta rakennettu oleskelutila. Sen sivuilla ja päällä on ollut luonnonkivistä tehty suojaus. Puuosat ovat lahonneet ja kivet ovat romahtaneet ”korsun” sisään, mutta seinien pystypuut ovat rautalankoineen edelleen paikallaan. Tuliaseman koko on noin 5 x 5 metriä ja korkeus vaihtelee 1-1,5 metrin välillä. Oleskelutilan koko on noin 2 x 4 metriä. Oletettavasti tuliasemassa on ollut ampuma tms. aukko itään tai kaakkoon, josta on voitu hallita ja tarkkailla merellä kulkevaa laivaväylää.

Träskön 1 (1000030457) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on neliskanttinen kivilatomus, joka on mitoiltaan 2 x 2 metriä ja korkeudeltaan 0,6 metriä. Se sijaitsee Träskön pohjoisrannan tuntumassa alavalla alueella, joka jo vuoden 1845 pitäjänkartassa on merkitty niityksi (Kansallisarkiston digitaalinen arkisto/ Hiittinen_1-2jpg) ja vuoden 1968 peruskartassa pelloksi. Nykyisin alue on luonnontilassa, mutta ympäristöään avoimempaa. Kyseessä voisi olla esim. viljelyröykkiön tai jonkin tulisijan jäännös. Ryssänuunilta kohde ei vaikuta.

Långpäran 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyseessä on yksinkertainen kiviperustus, jonka koillisnurkassa on kivistä ladotun tulisijan jäännös. Se sijaitsee noin viisi metriä Långpäran nimisen pitkän lahden rannasta, sen pohjoissuun länsirannalla, eli Träskön puolella. Kiviperustus on suunnilleen etelä-pohjois -suuntainen ja sen koko on 5 x 5,5 metriä. Se on lähes kokonaan heinän peitossa. Tulisijan koko on 1,6 x 2 metriä ja korkeus noin 0,8 metriä. Tulisijan jäännöksen itäpuolella on perustuksessa kiinni noin 1,4 x1 ,4 metrin kokoinen portaalta vaikuttava kiveys, ehkä oviaukon paikka. Paikalla ei erotu muuta rakennukseen kuuluvaa jätettä, kuten puuta, lasia tms.
Vuoden 1845 pitäjänkartassa on ko. alueelle merkitty niittyä ja ehkä myös rakennus, joka ei kuitenkaan kartasta katsottuna ole täysin varma (Kansallisarkiston digitaalinen arkisto/Hiittinen_1-2jpg). Vuoden 1968 peruskartassa paikalla ei enää ole niittyjä eikä peltojakaan. Kyseessä on jonkin 1800- tai 1900 -luvun alkupuolen rakennuksen, ehkä torpan jäännös.

Kummelberget 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on Bötesön saaren korkeimman kallion, Kummelbergetin, laella olevat hajanaiset kivilatomukset. Eteläisin latomuksista on kooltaan 1,5 x 1,5 metriä, korkeudeltaan 0,8 metriä, siitä noin kolme metriä luoteeseen on hajananainen kivikko, halkaisijaltaan noin puoli metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Eteläisimmästa latomuksesta noin kolme metri koilliseen on latomus, jonka koko on noin 1 x 1 metriä ja korkeus noin 0,7 metriä. Siitä noin metriä luoteeseen on hajanainen kivikko, jonka halkaisija on noin puoli metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Eteläisimmästä latomuksesta noin puolisen metriä lounaaseen on kallioon lyötynä noin 30 senttiä pitkä kiinnistysrauta ja siitä noin neljä metriä itään toinen vastaava. Raudat lienevät jonkin puusta rakennetun kalliolla seisoseen rakennelman tukirautoja. Niissä on molemmissa jäljellä yksi vahva eli melko isokokoinen takonaula, naulan reikiä molemmissa on neljä.
Vaikea sanoa, lienevätkö kivikasat esim. hajonneiden kummelien jäännöksiä vai onko paikalla ollut joku muu merenkulkuun, viestintään tai maanmittaukseen liittynyt rakennelma. Joka tapauksessa se on pahoin hajonnut.

Ulkoilureitti 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ulkoilureitin ja pellon välissä on loivassa, melko avoimessa rinteessä kiviaita. Sen suunta on etelälounas-pohjoiskoillinen ja maastossa se sijaitsee kohtisuorasti peltoa vasten. Aidan pituus on noin 13 m ja leveys 1,5-2m. Se on melko matala, kiviä näyttää olevan vain yhdessä kerroksessa. Kivet ovat pääasiassa lohkottuja, mutta myös muutama pyöreämpi kivi näkyy. Kivet ovat kooltaan 40-80 cm eikä niissä havaittu poranjälkiä. Eteläpäästä noin 2 metriä on pieni pystykivi, joten ehkä rakennelma liittyy jotenkin rajan merkintään.
Kiviaidasta A on noin 15 metriä koilliseen toinen kiviaita metsittyneessä notkokohdassa. Sen pituus on noin 10 metriä ja leveys 1,5 metriä. Suunta on länsi-itä. Kivet ovat samanlaisia kuin kiviaidassa A, mutta enemmän sammaleen peitossa.

Ulkoilureitti 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Matalien, noin metrin levyisten maavallien ympäröimä kuoppa. Kuopan syvyys noin 130 cm, leveys vallin ulkoreunalta toiselle noin 8 m. Kuopan halkaisija noin 4 m.

Kuusistonlahden ranta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Savinnonmäen itäpuolella on Kuusistonlahden rantatörmän kohdalla pellolle tunkeutuva kalliopohjainen pieni pitkänomainen metsäsaareke. Sen itäpäässä, kalliopohjalla on rikkonaisista kivistä koostuva, noin 3x2 m kokoinen kivikeko. Kivet ovat 50-70 cm kokoisia ja lohkokiviä, joissa ei kuitenkaan näy poranjälkiä. Kivirakenteen funktio ei ole selvä. Peltoröykkiöksi se on liian kaukana ja korkealla pellosta, mutta se voisi olla paikoilleen lohkottu maakivi. Kivet ovat samaa kivilajia ja paljolti saman tyyppisiä.

Ala-Lemun puutarha (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on kulman muodostava, vajaan metrin korkuinen ja osittain nykyään maan peittämä puutarhan muuri. Se sijaitsee Ala-Lemun kartanolta rantasaunalle johtavan tien varressa noin sata metriä kartanolta etelään. Muuri erottuu korkeusmalli 2M:ssä, josta mitatun kulman koordinaatit ovat. Pisteestä muuria jatkuu kymmenkunta metriä pohjoisluoteeseen ja länsilounaaseen. Kohdetta ei tarkemmin dokumentoitu vuoden 2016 inventoinnissa. Rakenne on mahdollisesti melko nuori.

Lumparlan tontti (Vaisaari) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lumparlan tontti on osa Vaisaaren (Vainiosaaren) kylää. Raision kaikki kylät ovat todennäköisesti olleet olemassa viimeistään 1200-luvun lopulla. Ensimmäinen asiakirjamaininta Vaisaaresta on vuodelta 1390. Kylässä oli 1400-luvun alussa kaksi taloa, joista toinen oli nimeltään Lumpari. 1500-luvun alkupuolella kylässä oli myös talo nimeltä Paksu ja kolmas nimeltä tuntematon. Samat talot olivat kylässä edelleen vuonna 1600. Nyt Paksun nimi oli Alhainen ja tuntemattoman talon Ylhäinen. Isojakokartassa (v. 1794) nämä kaksi taloa olivat samalla kylätontilla; Ylhäinen ”ylempänä” (pohjoisessa) ja Alhainen ”alempana” (etelässä). Lumparla sijaitsi omalla tontilla metsäsaarekkeen koillisosassa. Lumparlan sijainti oli sama 1700- luvun lopun rekognosointikartassa ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkartassa.
Paikan nimi on nykyään Sorolaistenmäki. Mäeltä laskeva kevyen liikenteen väylä noudattaa vanhaa, vuoden 1794 isojakokartassa näkyvää tielinjaa kallioalueen kaakkoisreunassa. Tien läntinen pää on 1800-luvun pitäjänkartassa Nuorikkalassa ja idässä se kulkee Mahittulan kylän ohi. Vanhat tilat ovat hävinneet 1960-70-luvuilla rakennetun kerrostaloalueen tieltä. Tontin tasaisin osa, jossa rakennukset ovat todennäköisesti sijainneet, on nyt kuitenkin tien, paikoitusalueiden ja talojen alla. Jäljellä oleva osa on jyrkästi nousevaa kalliopohjaista mäkeä.
Lumparlan tontti alueen koillisosassa on rakentamaton. Paikalla oli vielä vuoden 1968 peruskartan mukaan tilan rakennuksia. Vuoden 1981 kartassa niitä ei enää ole. Alueen laidassa kulkee pyörätie ja toisella laidalla on jyrkästi nouseva kallio. Alueella kasvaa tiheä pensaikko. Kohteessa havaittiin rakennusten perustusten jäännöksiä ja mahdollinen uuninjäännös. Sijaintinsa perusteella yksi kiviperustuksista liittynee alueella sijainneeseen asuinrakennukseen. Se on sijainnut vanhan kylätontin kohdalla. Alue on välttynyt uudisrakentamiselta. Tämä mahdollistaa sen, että maan alla on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. Aivan vieressä sijaitseva rautakautinen kuppikallio (Lumparlanpuisto) voi viitata siihen, että alueen varhaisin asutus on rautakautista.
Kohteelle tehtiin E18-hankkeen yhteydessä koekuoppia ja -ojia 2018 ja 2019. Rautakauteen tai keskiaikaan ajoittuvia havaintoja ei tehty. Esiin ei tullut myöskään vanhempia kivijalkoja ja muuta selkeästi kiinteään muinaisjäännökseen liittyvää. Mielenkiintoisin kulttuurikerros havaittiin viimeisen päärakennuksen vierustalla, jossa on pohjimmaisena ennen vanhalta peltosavelta vaikuttanutta kerrosta erittäin tumma, puusilpun ja lannansekainen kerros, jossa on siis säilynyt myös orgaanista ainesta. Löytöjen perusteella kerrostuma voi ajoittua 1800-lukua hieman vanhemmaksikin.

Kemppilä (Kämppilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti on pienellä kumpareella tiestön ja rautateiden välissä. Etäisyys luoteispuolella kulkevalle valtatie numero 40:lle (E18) on n. 80 metriä. Kemppilä sijaitsee Raision kaupungin VIII kaupunginosassa (Inkoinen).
Raision kaikki kylät ovat todennäköisesti olleet olemassa viimeistään 1200-luvun lopulla. Kemppilän yksinäistalosta on ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1432, jolloin se myytiin Turun tuomiokapitulille. Oltuaan luostaritalona ja kruununtalona Kemppilästä tuli vuonna 1575 rälssitalo, joka lahjoitettiin vuonna 1577 Juhana III:n aviottomalle tyttärelle Sofia Gyllenhielmille. Talo peruutettiin kruunulle 1680-luvulla ja myytiin myöhemmin perintötaloksi.
Kemppilä on Raision kaupunkialueen kyljessä säilynyt kylä. 1800-luvulta peräisin ollut päärakennus purettiin 1960-luvun lopulla ja tilalle tehtiin tasakattotalo. Tontilla on aittarakennus ilmeisesti 1800-luvun lopulta. Tontilla on myös vanhaan rakennuskantaan kuuluva pitkä ulkorakennus. Tontin kaakkoispuolelle on rakennettu kaksi uutta omakotitaloa. Tästä huolimatta itse kylätontin alue on välttynyt suurimittaiselta uudisrakentamiselta. Tämä mahdollistaa sen, että tontilla on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita. Kohde on rajattu
kokonaisuudeksi tilusmittauskartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden.

Krookila (Krååkila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Krookilan yksinäistalosta on ensimmäinen kirjallinen maininta vuodelta 1490. Tällöin se kuului Turun tuomiorovastille. Tila peruutettiin vuonna 1556 Naantalin luostarilta kruunulle, joka lahjoitti sen Kemppilän tapaan Sofia Gyllenhielmille vuonna 1577. Vuonna 1682 Krookila peruutettiin jälleen valtiolle ja vuonna 1729 vuokraajasuku lunasti sen perintötaloksi. Tila myytiin vuonna 1965 Raision kaupungille. Rakennuksia alettiin kunnostaa 1970-luvulla kotiseutukeskukseksi. Rakennukset ja pihapiiri on merkitty kaavoituksessa suojelukohteiksi. Päärakennus on rakennettu 1700-1800-lukujen vaihteessa kolmessa eri vaiheessa; kaksi kamarilla varustettua tupaa on yhdistetty toisiinsa siirtämällä pihalta hirsinen rakennus näiden väliin kellarin päälle ja lisäämällä laudasta rakennettu kuisti. Pihapiiriin on alkujaan kuulunut päärakennus, kellari, syytinkitupa kaksoisaitalla, luhti, talli, navetta, aitta, tuulimylly ja traktorivaja sekä yhdistetty puu- ja kärryvaja. Nykyisin Krookilan miljööksi on haluttu palauttaa vuosisadan vaihteen umpipihaympäristö, jonka puitteissa järjestetään erilaisia juhlia, näyttelyitä ja työnäytöksiä.
Krookila on Raision kaupunkialueen kyljessä säilyneitä kyliä. Alue on välttynyt suurimittaiselta uudisrakentamiselta. Tämä mahdollistaa sen, että kylätontilla on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Luolala (Hyvälempilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Luolalanjärven itäpuolella, teollisuusalueen länsilaidassa. Etäisyys valtatie numero 40:lle (E18) n. 200 metriä. Luolalan kylä on yksi Naantalin vanhimmista ja se on perustettu viimeistään 1200-luvun kuluessa. Pietari Luolanpojan ja hänen vaimonsa Ingeborgin keskinäisellä testamentilla 1416 Turun tuomiorovastille määrätty Luolalan ostotila jäi tuomiorovastin palkkaprebendaksi. Kuningas Kristoffer antoi tähän verotilaan verovapauden 1441 tuomiorovasti Olavi Maununpojalle. Luolala oli edelleen tuomiorovastin hallussa 1541, mutta se peruutettiin valtiolle 1547. Vuonna 1557 Juhana-herttua antoi sen kansliakirjurilleen Simo Henrikinpoika Korpolaiselle ensin läänityksenä, sitten rälssitilana 1561. Simon veli Pietari sai tilan haltuunsa myöhemmin ja vuodesta 1594 Klaus Fleming myönsi hänelle tiloihinsa rälssivapauden. Pietarin tyttären Annan avioliiton kautta tila joutui
Friis-suvulle. Luolala oli verotustietojen mukaan seudun suurimpia taloja 1500-luvulla. Luolala ostettiin perinnöksi vuosina 1798 ja 1835. Isojako toimitettiin vuonna 1844. Tila paloi kokonaan vuonna 1857. Emäntäkoulu toimi Luolalassa 1940-2003. Kartano siirtyi 1986 kaupungin omistukseen. Se kuuluu myös alueen vanhimpiin maisemallisesti merkittäviin tiloihin. Sen rintapellot ja niityt ovat vanhimpia alueen peltoja ja niittyjä.
Luolala on harvoja Naantalin kaupunkialueen eteläpuolen kyljessä säilyneitä kyliä. Rakennukset ovat samalla tontilla edelleen ja ne ovat hyväkuntoisia. Alue on välttynyt suurimittaiselta uudisrakentamiselta. Ympärillä oleva teollisuusalue ei myöskään näy kartanolle. Tämä mahdollistaa sen, että kylätontilla on saattanut säilyä vanhoja kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Söderbacka (1000030935) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sommarön saaressa Kemiönsaaren kunnassa Rosalan kylästä lounaaseen. Kivirakenne, sijainnin ja valokuvien perusteella todennäköinen kummeli, on n. 1,2 metriä korkea ja sijaitsee rannan tuntumassa kalliolla.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Stora Tandskäret 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kemiönsaaren Dragsfjärdin itäisessä saaristossa, Stora Tandskäret-nimisellä saarella. Kyseessä on maanomistajan antaman tiedon mukaan noin 5 metriä pitkä, matala, luonnonkivistä tehty valli. Samalla saarella on myös toinen vastaava rakenne (Stora Tandskäret 2). Kertoman mukaan rakenteet liittyvät II maailmansotaan ja Hangon puolustukseen.

Stora Tandskäret 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kemiönsaaren Dragsfjärdin itäisessä saaristossa, Stora Tandskäret-nimisellä saarella. Kyseessä on maanomistajan antaman tiedon mukaan noin 5 metriä pitkä, matala, luonnonkivistä tehty valli. Samalla saarella on myös toinen vastaava rakenne (Stora Tandskäret 1). Kertoman mukaan rakenteet liittyvät II maailmansotaan ja Hangon puolustukseen.

Raunistulan koulu (Taide)
Historiallinen; Ylikulkusillan pohjoispuolella avokalliossa hakkaus, jossa kirjaimet SK ja alla vuosiluku 1886. Kirjaimet ja numerot ovat noin 15 cm korkeita. Kirjaimet ovat yhteensä 25 cm leveät. Vuosiluvun leveys 30 cm. Koko hakkauksen korkeus on n. 37 cm. Ei selvästikään lähiaikoina tehty.

Koivurinne (1000031098) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolmen kivirivin rajaama kolmiomainen alue, joka sijaitsee matalahkon kalliomäen lounaispuolella. Paikalla on viime vuosina laidunnettu nautakarjaa, jonka johdosta rakennelma on tullut näkyviin. Kivivallin pituus on yhteneä noin 175 metriä, ja yksittäisten sivujen pituudet noin 50 x 50 x 75. Kivivallin paksuus on noin 1-2 kivikertaa.
Rakenne saattaisi liittyä peltoviljelyyn. Iätisimmän kivikivin itäpuolella on myös kulkenut kärrypolku.
Rakennelman alueella ja sen luoteispuolella kivennäismaata on laikutettu suhteellisen tiheästi. Kupissa ei havaittu mitään merkkejä kulttuurikerroksesta tai rakenteista. Alueella on kuitnekin verrattain paljon hiekkalaakoja.

Metsälä 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Mäen koillisrinteellä tiheässä kuusikossa on kaksi peltoaitaa (pit. n. 30 ja 20 m ja peltoraunio. Kyseessä lienee ja pitkään pois käytöstä ollut pelto.

Koskijärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2017: Harjanteella kuivatun Koskijärven lounaispuolella on alunperin yli 30 m pitkä, itä-länsisuuntainen kivimuuri. Muurin leveys on noin metri ja korkeus 0,7 – 0,9 m. Metsätie on tehty muurin läpi, ja molemmat päät on hajotettu. Alueella kasvaa varttunutta metsää.

Pehtojoki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Pehtojoen pohjoisrannalla, Pehtsalon yhteismailla on toiminut 1900-luvun alkupuoliskolla pieni vesimylly. Rakennus on vielä pystyssä ja peltikatolla suojattu, säilynyt on myös betonipato ja ränni.

Halikon silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Inventointi 2017: Halikon silta on kolmeaukkoinen holvattu kivisilta, joka rakennettiin 1901 Sirppujoen yli vanhan maantiesillan paikkaan. Kohde ei ole rakennusperintörekisterissä.

Ahtelan Myllyvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Paikalla on Ahtelan myllyvuoren vanhan kunnostetun tuulimyllyn palaneet rauniot.

Pihlava 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2017: Pihlavan kiviröykkiöstä n. 30 m lounaaseen on isonjaon aikainen rajamerkki ja sen lounaispuolella viisarikivet.

Männistö (1000031154) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Pienellä kallioisella peltosaarekkeella on 9 x 6 m mittainen kiviperustus, korkeus n. 0,6 m. Kivet on huollollisesti ladottuja, kivijalassa ei ole oviaukkoa. Ei ole selvillä, onko kyseessä asuin- vai talousrakennuksen perustus.

Piitorauma 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienellä kalliosaarekkeella Lehtolan tilalta 200 m lounaaseen on vanhan tuulimyllyn jäännös.

Myllyoja 2 (1000031156) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Myllyojassa Koivulan tilasta 120 m kaakkoon on ulkorakenteiltaan kunnostettu vesimylly, pato ja ränni toimivat vielä, myllyn koillispuolella on n. 50 m pitkä patoallas.

Haimio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Haimion autiotalosta n. 40 m pohjoiseen on massiivinen kiviperustus, mitat 7 x 6 m, kivivallin leveys on 1,2 – 1,5 m ja korkeus 0,8 m. Koillisseinämä on auki. Lähellä on vanhoja peltoaitoja ja kahdella kivirivillä merkitty polku, joka lähtee perustuksesta pohjoiseen kalliolle, pituus n. 150 m.

Kalevanpojan vaha (Taide)
Historiallinen; Inventointi 2017: Kallioisen niemen nokassa on rantakallion päällä 1,5 x 1,5 m kokoinen lohkare, johon on hakattu merenpuolella n. 30 cm kokoinen ympyrä ja sen sisällä numero 175. Kohde ei sijaitse nykyisellä rajalla (rajamerkki, myös kallioon hakattu, on n. 30 m idempänä). Maanomistaja ei tiennyt hakkauksen merkitystä, korkeuden perusteella se on nuorempi kuin 100 vuotta. Kohde on merkitty peruskartalle.

Palppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Palpan päärakennuksesta noin 40 m pohjoiseen on rakennuksen kivijalka (porakiviä), mitat 11 x 6 m. Kivijalka on merkitty v. 1968 peruskartalle, isojakokartassa ei ole merkintää rakennuksesta. Kyseessä on ilmeisesti 1800- 1900-luvun talosta, joka on purettu. Perustuksesta 15 m etelään on 3,5 x 3,5 x 0,6 m mittainen kivijalka, sen tarkoitus on epäselvä.

Marippanvuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2017: Marippanvuoren korkeimmalla kohdalla on mittauspisteen hajotettu kivijalka sekä kallioon kiinnitetty rautainen kiintopiste. Vuoden 1968 peruskartalle on merkitty kolmiopiste, paikalla oli ilmeisesti puinen mittaustorni.

Norsjoki 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hirsijärven pohjoispäässä Sammalonsalmesta noin 500 metriä länsilounaaseen. Torppa on sijainnut nykyisen pellon länsilaidassa, noin 100 metriä järvestä. Torppa on merkitty 1800-luvun puolivälissä tehtyyn Senaatin kartastoon. Pellon reunassa on katajien peittämä neliskanttinen kuoppa, kooltaan noin 2,5 metriä kanttiinsa ja syvyys noin metri. Kuoppaa ympäröivät vallit, selvää sisäänkäyntiä ei ole näkyvissä. Tästä noin 30 metriä pohjoiseen on pellolla kallioinen kumpare, joka voisi myös olla asuinrakennuksen paikka.

Saunatie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä Anerionjoesta noin 900 metriä itään, Saunatien varressa, sen länsipuolella. Torppa on merkitty Senaatin kartastoon. Vuoden 2017 inventoinnissa löydettiin torpan asuinrakennuksen kivijalka aivan tien vierestä. Luonnonkivistä tehty kivijalka, kooltaan noin 5x8 metriä, on tiheässä kuusikossa. Tien puoleisella sivulla on uunin paikka, joka erottuu kasana kiviä. Torpan eteläpuolella kulkee kapea puronuoma, jonka toisella puolella on toinen rakennuksen pohja noin 30 metriä torpasta. Kyseessä on ilmeisesti navetta tai muu ulkorakennus, koko noin 2,5x4 metriä.

Sianselkä (1000031177) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Muurlantien pohjoispuolella olevan kallioalueella, Sianselän kallioitten eteläpuolella. Paikalla on louhittu kalliota noin 50 metrin matkalla melko kapealla noin 10 metrin levyisellä alueella, kalliota on louhittu varsinkin alueen päissä. Louhos ulottu vain reilun metrin syvyyteen ja louhittua kiveä on kappaleina siellä täällä. Louhos on jo sammaloitunut. Todennäköisesti louhintaa on tehty rakennusmateriaalin hankkimiseksi historiallisena aikana, 1800- ja 1900 –luvun karttoihin louhosta ei ole merkitty. Alue on kuivaa mäntykangasta.

Kerola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran etelärannalla, Vapparintien eteläpuolella, Pennilänlahden rannassa sijaitsevalta Kerolan tontilta on tietoja paikalla sijainneesta tiiliuunista. Talon vieressä on notkelma, joka on mahdollinen uunin paikka. Toisaalta autotallin vierestä on havaittu hiiltä. Eri puolelta tonttia on löytynyt hylkytiiliä ja paikoin maassa oli havaittavissa tiilimurskaa.
Kohdetta ei voida tarkemmin ajoittaa. Kakskerrassa harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Tiilenpoltto kuitenkin väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä.

Penilän yhteisranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran etelärannalla, Vapparintien eteläpuolella, Pennilänlahden rannassa sijaitsevalta Kerolan tontilta on tietoja paikalla sijainneesta tiiliuunista. Rantametsikössä on notkelma, jossa uuni mahdollisesti olisi voinut sijaita. Alueella voitiin havaita joitakin tiilen / kuonan kappaleita. Vuonna 2023 kohde rajattiin kairalla havaitun tiilimurskakerroksen perusteella.
Kohdetta ei voida tarkemmin ajoittaa. Kakskerrassa on harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Tiilenpoltto kuitenkin väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä.

Ollilan ranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran etelärannalta, Vapparintien eteläpuolelta, Kenraalintien varrella olevalta Ollilan rannan alueelta on perimätietoa paikalla tapahtuneesta tiilenvalmistuksesta / tiiliuunista. Rannan alueelta löytyi sieltä täältä tiilikuonaa. Rannan tuntumassa on nykyään rehevän kasvillisuuden peittämä alue, josta on mahdollisesti otettu savea. Lähimmän talon piha-alueella, rakennuksen takana on runsaasti tiilimurskaa ja hylkytiiliä. Itse tiiliuunista ei voitu havaita merkkejä.
Kohteen ajoitus on tuntematon. Kakskerrassa on harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Tiilenpoltto kuitenkin väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä.

Enola (1000031192) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren pohjoisrannalta, saaren koillisosasta, Laituritien päästä, aivan rannassa olevalta kesäasunnon tontilta on perimätietoa tiilenvalmistuksesta / tiiliuunista. Eri puolilta tonttia on löytynyt tiiliä / hylkytiiliä ja tiilimurskaa - näitä edelleen näkyvissä. Merkkejä tiiliuunista ei voitu havaita.
Kohteen ajoitus on tuntematon. Kakskerrassa on harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Tiilenpoltto kuitenkin väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä.

Höyttisten yhteisranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Satavan etelärannalta, Höyttistenrantatien päästä, Höyttisten yhteisrannan alueelta havaittiin kasvillisuuden poiston yhteydessä kumpare, jossa on tiiltä / hylkytiiltä / tiilimurskaa. Tämän perusteella alueella on joskus ollut tiilenvalmistusta / tiiliuuni. Merkkejä tiiliuunista ei kuitenkaan voitu paikalla havaita.
Kohteen ajoitus on tuntematon. Kakskerrassa on harjoitettu tiilenpolttoa jo keskiajalta lähtien, 1500-luvulla mm. Turun linnan rakennustarpeisiin. Tiilenpoltto kuitenkin väheni oleellisesti 1800-luvun puolivälistä.

Metsälä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2017: Mäen etelärinteellä lähellä taloon johtavaa tietä on 3 viljelyröykkiötä, halkaisija 2 – 3 m ja korkeus 0,4-0,5 m. Röykkiöitten lähellä on vanhaa puustoa, pohjoispuolinen alue on avohakattu. Kairauksessa ei havaittu selkeää peltokerrosta, mahdollisesti kyse on kaskimaasta.

Kuloinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on havaittu kiviaitaa, joka saattaa liittyä vanhojen kylien rajaan.

Isovuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 50 m nykyisen voimalinja-aukean reunasta länteen nykyisinkin voimassa olevalla tilusrajalla on noin 30 m matkalla itä-länsi-suunnassa jonossa seitsemän pientä, muutamasta kivestä koottua, röykkiömäistä rajamerkkiä (läntisin: N 6769802 E 216516 itäisin: N 6769810 E 216540).

Varesjoen saha ja pato (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Varesjoen pato sijaitsee Kalmankorventien sillan alla ja on betonirakenteinen. Joen pohjoisrinteessä, noin 40 metriä padolta luoteeseen sijaitsee rakennuksen perusta, jonka itäsivulla on metallinen akseli ja ruostunut hammasratas. Kyse lienee tehtaan viimeisimmästä vesisahasta tai sen myllyosasta. Pato on rakennettu 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Sahan rakentaminen aloitettiin vuonna 1754 ja sen toiminta päättyi 1900-luvun lopulla. Vaikka selkeimmin näkyvissä olevat rakenteet ovat nuoria, on saha ollut käytössä satoja vuosia, ja vanhoja rakenteita voi olla säilynyt.

Bremerin vieraskirja (Taide)
Historiallinen; Perniön museon ja Salontien välissä on maakellarin molemmin puolin kallioon kaiverrettu tohtori Carl Georg Bremerin vieraiden nimiä. Nimien lisäksi kallioon on kaiverrettu heidän ammattejaan, kotipaikkoja ja vuosilukuja.

Historiallinen; Kakolan vankila-alueen luoteislaidalla Anneksenpolun varressa louhitun avokallion reunalla on suokaiteenmuotoine lohkottu kivi, jonka päädyssä on kirjaimet C.A. December 1864.

Saunahangas 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avoimemman maastokohdan reunassa, metsämaastossa on kivistä rakennettu rajamerkki. Siinä on keskuskivi ja kolme rajan suuntaan osoittavaa viisarikiveä. Rajamerkki sijaitsee noin 20 metrin päässä rajasta, joka näkyy vuoden 1848 Pyhämaan pitäjänkartassa ja vielä vuoden 1984 peruskartassa.

Rajaniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuusikossa on kahdella alueella viljelyröykkiöitä. Niitä dokumentoitiin alueella 1 16 kappaletta ja alueella 2 viisi kappaletta. Röykkiöiden lisäksi paikalla on maatuneita niska- ja sarkaojia. Alueella 2 on myös kiviaita. Röykkiöitä on enemmän kuin inventoinnissa kartoitettiin.

Rojolanmäki 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rinteessä kulkee korkeuskäyrän suuntaisesti polku, jota on koko matkalta pengerretty kiviä apuna käyttäen. Polku kulkee noin 45 metrin matkan Rojolanmäen länsiosassa, sen pohjois-/luoteisrinteessä. Lännessä se loppuu rinteen muuttuessa jyrkemmäksi, idässä muuten vaan katoaa. Polku on merkitty ainakin vuoden 1910 karttaan.

Yltäkylän myllytontti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pisteen kohdalla on hirsijäännöksiä joen penkassa. Hirret on pääosin asetettu joen suuntaisesti pohjoisrannalle. Yhden hirren edustalla, jossa on myös poikkihirren jäännöstä on noin neljän neliömetrin matkalla laakea röykkiö pienehköjä kiviä, joiden joukossa näkyy tiilen pala ja tummaa pullolasia. Kyse voi olla Yltäkylän vanhasta myllynpaikasta, joka näkyy mm. vuosina 1778-1789 piirretyssä isojakokartassa. Yltäkylän puromylly mainitaan jo vuoden 1586 myllyluettelossa.
Alakohteeksi on merkitty läheinen kiviperusta joen reunalla.
Pihamaalla on betonirenkaan päälle asetettu myllynkivi. Näillä paikkeilla on sijainnut viimeisin Yltäkylän mylly, joka on purettu pois (6705270/314658).
Joen mutkassa alajuoksulle päin on joen yli asetettuja tukkeja ja pienempiä puita. Kyse lienee kevyestä sillasta (6705282/314628)

Saarenkylän myllytontti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Joen etelärannalla on lahonnut puurakenne, jossa on kaksi pystypuuta ja rakenteen päässä kivi, jossa on kolme rautatappia. Lisää puurakennetta on joen pohjoispuolella. Rakenteen länsipuolella on ristikkäiset hirrenjäännökset, joiden lomassa on runsaasti kiviä.
Kyseessä on Saarenkylän myllyyn liittyvä rakenne. Eteläisempi kiveys vaikuttaa hirsiarkun jäännöksiltä ja muut puurakenteet ovat voineet liittyä vesikourun tukemiseen.
Saarenkylän jalkamyllyn kerrotaan sijainneen keskellä koskea. Se on merkitty vuoden 1796 isojakokarttaan.

Aitsaari (1000031661) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Entisessä Aitsaaressa, joka on kasvanut kiinni mantereeseen, kallioalueen eteläreunalla, eteläpuolella on entisiä peltoalueita. Nyynäisten Aitsaaren torppa oli olemassa ainakin jo 1760-luvulla (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 102).
Paikalla on vapaa-ajan asunto ja siihen kuuluvia ulkorakennuksia. Torpasta ei ehkä ole enää rakenteita jäljellä.

Höhtyri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ohensaarentien varrella kalliomäen eteläreunalla. Höhtyri-niminen torppa (Hähtyri) on perustettu 1760-luvulla Odensaaren kylään (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 215).
Tilan alueella on päärakennuksen lisäksi useita muita 1900-luvulla rakennettuja talous- ja ulkorakennuksia.
Torpasta ei välttämättä ole enää jäljellä rakenteita.

Joensuu (1000031663) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Entisessä Maakolkan saaressa, nykyisen merenlahden ja Hirvijoen suulla jyrkähkön kalliorinteen reunalla.
Nyynäisten kylässä Kolkassa oli Nyynäisten kalastajatorppa viimeistään 1799. Nykyinen rakennus on rakennettu 1938 (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 104 ).
2017: Torpan paikka on rakennettua. Päärakennuksen länsipuolella on avokallioita, itä-kaakkoispuolella uudehkoja/uusia talous- ja ulkorakennuksia ja yksi vapaa-ajan asunto.
Kalastajatorpasta ei ole ehkä enää rakenteita jäljellä.

Kelhoinen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suutaraukon merenlahden koillispuolella kalliomäen eteläreunalla ja eteläpuolella. Kohteen eteläpuolella on peltoja.
Kelhoisten kylässä on ollut 1400-luvun alussa kolme taloa. Näistä kaksi yhdistyivät 1589 ja kolmas talo näihin 1661. Kelhoisesta tuli yksinäistalo, jossa oli kaksi perintötaloa ja ratsutila. Perintötalot olivat kruunulla 1683-1757. Paikalla oleva vanhempi asuinrakennus rakennettiin 1800-luvun lopulla. Uudempaa asuinrakennusta alettiin rakentaa 1938 (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 148-149).
2017: Kantatalon paikka on rakennettua, kohde inventoitiin yleispiirteisesti. Tilakeskuksessa sijaitsee kaksi asuinrakennusta sekä useita talous- ja ulkorakennuksia. Nykyisin käytössä oleva uudempi asuinrakennus sijaitsee pellon reunassa, vanhempi asuinrakennus siitä n. 50 m pohjoiseen kalliomäen reunalla.

Korkialuoto 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun edussaarella Korkialuodossa, saaren pohjoisosassa kallioisella mäellä. Kohteen eteläpuolella on entisiä peltoja. Maisema on avointa.
Odensaaren kartanolla oli torppa Korkialuodossa viimeistään 1760-luvulla (Aulis Oja, Maskun historia 1, s. 366 ja Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, kartta s. 74-75).
2017: Kalliomäellä on kaksi vapaa-ajan asuntoa ja ulkorakennuksia. Torpan paikka on eteläisemmän huvilan kohdalla. Sen itäpuolelta n. 10-15 metrin päästä löytyi itään laskevalta rinteeltä suorakaiteen muotoinen n. 5 m ja 1,5-2 m leveä matala latomus, joka rakenteensa perusteella voisi olla laiturin perustus (I 222285 P 6717617m z n. 2,5-5 m mpy).
Saaren koillisosassa korkean ja jyrkkärinteisen kallion päällä on noin 5 m läpimitaltaan ja n. 50 cm syvä, pohja-alaltaan lähinnä neliön muotoinen kellarin pohja, oviaukko lounaaseen. Reunat ovat jyrkät, kuopan seinämissä on näkyvissä kiviä ja hiekkaa. Päällä on voinut olla puinen rakennus. Reunalla kasvavan männyn rungon paksuuden perusteella kohteen ikä on yli 50 vuotta.(6717692/222401)

Lempoinen (1000031666) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Halkkoaukon itäpuolella Hirvijoen suusta kaakkoon. Tila sijaitsee rauhoitetun tammimetsän reunalla kallioisen mäen lounaisreunalla, eteläpuolella on viljeltyjä peltoja.
Lempeisten torppa perustettiin 1730-luvulla Nyynäisten kylään. Torpasta muodostettiin noin vuonna 1811 Nyynäisten sotilasvirkatalon sivutila. Vanhoissa ruotsinkielisissä asiakirjoissa talon nimenä on ollut myös Ekendal (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 106 ).
2017: Kantatalon paikan ympäristössä ei ilmeisesti ole tapahtunut muutoksia 1980-luvun puolivälissä tehdyn rakennusinventoinnin jälkeen. Kohde inventoitiin yleispiirteisesti.

Maanpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun eteläosassa Maanpäänniemessä, Suutaraukon itärannalla Merisalontien varrella kallioisen mäen korkeimman kohdan tuntumassa, tilan itä- ja eteläpuolella on peltoja.
Maanpään kylän kaksi kantataloa Pohjatalo ja Meritalo on ilmeisesti perustettu 1400-luvulla. Meritalo oli läänitettynä Kankaisten kartanolle ja Pohjatalo Turun akatemialle. Talot olivat kruununtaloina 1690-luvulta, Meritalo vuoteen 1834 ja Pohjatalo vuoteen 1836, jolloin ne ostettiin perintötiloiksia. Nykyiset rakennukset on rakennettu 1800-luvun loppupuolelta. (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 196).
2017: Kantatalon paikan ympäristössä ei ilmeisesti ole tapahtunut muutoksia 2000-luvun puoliväissä tehdyn rakennusselvityksen jälkeen. Kohde inventoitiin yleispiirteisesti.

Merilä (1000031668) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taipaleen kylässä Suutaraukon länsirannalla kallioisen mäkialueen eteläreunalla, eteläpuolella on pelto.
Paikalla on sijainnut vuoden 1796 isojakokartan mukaan sotilastorppa. Nykyisen rakennuksen vanhimmat osat rakennettiin ilmeisemmin 1894 (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 253).
2017: Kohde ennallaan.

Monnoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun pohjoisosassa Oukkulanlahden itäpuolella peltojen keskellä olevalla saarekkeella.
Ensimmäinen asiakirjamaininta Monnoisten tilasta on vuodelta 1387. Tila on ollut Turun piispojen, Turun tuomiokirkolla, yksityisten ja Naantalin luostarin hallussa. Mahdollisesti tiloja oli jossakin vaiheessa kaksi. 1500-luvun puolivälissä tilasta tuli kuninkaan karjakartano. Vuonna 1565 Monnoinen lahjoitettiin Nyynäisten kartanolle. Suuren reduktion jälkeen tilasta muodostettiin ratsuvelvollinen säteri. Vuonna 1775 tila ostettiin perinnöksi, ja 1800-luvulla puolivälin maissa tila siirtyi talonpoikaiseen omistukseen.
Paikalla on kaksi asuinrakennusta ja eri-ikäisiä ulko- ja talousrakennuksia. Kivirakenteinen asuinrakennus on mahdollisesti rakennettu jo 1500-luvun puolivälissä. Monnoisten rakuunantorppa sijaitsi mahdollisesti 400 m lounaaseen, minne on merkitty vuoden 1818 kartalle rakuunanniitty lahdenpohjukan rannalle (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 91-92).
2017: Rakuunantorpan mahdollinen paikka lounaispuolella Vintteri-nimisen peltoalueen saarekkeella tarkastettiin. Kohdalle on aikojen kuluessa tuotu ympäröiviltä pelloilta kiviä, jotka muodostavat joitakin röykkiömäisiä muodostelmia. Merkkejä torpan tai siihen liittyvistä muiden rakenteiden jäänteistä ei löytynyt. Tilan omistaja antoi tietoja kartanoon kuuluneesta myllystä, joka on sijainnut n. 250 m lounaaseen korkean kallion päällä. Paikalla on nykyisin tukiasemamasto, ja sen rakentamisen yhteydessä aluetta on raivattu. Tuulimyllyn mahdolliset paikalla olleet perustukset ovat voineet hävitä maston rakentamisen yhteydessä.

Iso-Valkee 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Someron eteläosassa Someron kirkolta noin 16 km kaakkoon Iso-Valkee järven pohjoisosassa sen itäisimmässä lahdenpohjukassa.
Järven pohjassa on pystyyn asetettuja puita, joista näyttää muodostuvan 7-8 rakennelmaa laajalle alueelle. Osan puista voi havaita muodostavan ympyränmuotoisia kokonaisuuksia. Osa puista on painunut vinoon ehkä jäiden vaikutuksesta. On mahdollisesti kyse katiskoista, joiden ohuemmat rakenteet ovat kuluneet tai siirtyneet pois siten, että kokonaisuudesta on jäänyt jäljelle vain tukevammat puut.
Pohjaan pystyyn asetettuja puita on myös Iso-Valkee -järven keskiosan pohjoisrannalla olevan pienemmän lahden pohjukassa. Puista näyttää muodostuvan kaksi erillistä rakennelmaa.

Pahka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liedon yleiskaavan kohde SM 74

Pappilan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liedon yleiskaavan kohde SM 75.

Hakulan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1455. Vuonna 1540 Hakula oli kolmitaloinen kylä, jossa Jaakolalla ja Jonkarilla oli yhteinen kantatila. Tila jakautui vuonna 1571. Hakulan kylätonttien lähelle, joen rannalle merkitty kohde Rantatöyry (1000014686), käsittää taltioidun löytöaineiston osalta pii- ja kvartsi-iskoksia, hioimen ja toisen katkelman sekä kivilaji-iskoksen. Kyse saattaa olla Hakulaan liittyvää aineistoa. Isojakokartassa näkyy lähellä joen rantaa
myös mahdollinen vanha tonttimaa, jota ei tarkastettu inventoinnissa 2021.
Liedon yleiskaavan kohde SM 76.

Kakskerta Koivuranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ranta on kesämökki- ja huvila-aluetta. Paikalle rakennettiin vuonna 1952 kesämökki, joka purettiin noin vuonna 2007 nykyisen vapaa-ajanasunnon tieltä. Omistajan mukaan uudisrakentamisen yhteydessä rantaa tasattiin ja päälle tuotiin myös paljon uutta maa-aineista rinteen ja ranta-alueen täyttöä varten.
Pihan järvenpuoleisessa rinteessä on jäljellä yksi maansiirtotöissä säilynyt tiilijätekumpu. Toinen kumpu raivattiin uuden rantamökin tieltä (tuhoutuneen kummun ETRS-TM35FIN-koordinaatit: 6702623/238853). Omistajalla kuvia tilanteesta ennen, joissa näkyy aivan selviä isoja jätekasakumpuja. Myös rannasta havaittiin tiilijätettä ja tiilen poroa. Myös tontin itäosassa ennen sähkölaitoksen tekemiä rannan maansiirtotöitä havaittu tiilenporoa. Tontin länsilaidalta ei ole havaittu tiiltä.
Rakenteita rannan kummuissa ei ole havaittu, toisessa niistä oli ollut tiiltä noin 1 metrin paksuudelta. Ranta on hyvä ja syvä, sopiva lastaukseen. Se sijaitsee kahden jyrkän kallion välisessä notkossa, jossa on ollut savea. Nykyisen mökkitien eteläpuolella on havaittu isohko kuoppa (ei tarkastettu), jota käytetty kaatopaikkana. Mahdollisesti kyse on hiekan- tai savenottokuopasta. Rannassa oli hienoa rantahiekkaa, sopivaa tiilentekoon.
Samalla tarkastettiin kaksi tonttia paikasta länteen (lännen puoleinen lähin naapurikiinteistö jäi väliin koska asukas ei ollut paikalla). Itäisempi kahdesta tontista oli aivan liian jyrkkä ja kallioinen tiilenvalmistukseen. Läntisemmällä sen sijaan omistajan mukaan 1970-luvulla tehdyn maakellarin kohdalla oli havaittu tiilenporoa. Rannassa oli edelleen jätetiiltä/ylipalanutta tiiltä. Mahdollisesti maakellari tehty tiiliuunin tai jätekasan paikalle. Merkitty alakohteeksi.

Kakskerta Antila Leppälahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren etelärannalla loiva rinne, jossa 1950-luvulla rakennettu kesämökki ulkorakennuksineen. Omistaja ilmoittanut, että alueella runsaasti tiilijätettä, kerännyt sitä kasoihin vuosien saatossa. Paikalla hienoa hiekkaa saatavilla, ranta juuri sopivan loiva ja tiilenpolttouunin rinteeseen kaivaminen mahdollista. Paikalla ei havaittu tiilenvalmistukseen liittyviä rakenteita, todennäköisesti tuhoutuneet mökkirakentamisen seurauksena.

Wahlstenin muistokivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Moderni; Maanpääntien reunassa on muistokivi, jossa lukee Albert Wahlsten Härmälä 19 26/8 16. Nimetty henkilö sai tällä paikalla surmansa jäätyään hevosten vetämän puimakoneen alle. Kiven vieressä on muistotammi. Mäennyppylä sai tapahtumasta nimekseen "Onettomuuren ahre"

Suikkisen muistomerkki (Tapahtumapaikat)
Moderni; Muistomerkki on siirretty Maskun Kalustetalon alueelta. Kivipaasissa on kirjaimet FS ja päivämäärä 19 9/19 18 seppeleen muotoisen nauhakuvion sisällä. Maskun suojeluskunta on pystyttänyt muistomerkin 1920-luvun alussa punaisten surmaaman Nousiaisten Suikkisten talon isännän Frans Viktor Suikkisen muistolle. Tapahtumapaikka on lähellä: Suikkinen oli viemässä voikuormaa Turkuun, kun Nummenpakan punakaarti yllätti hänet .

Alastalo (1000032138) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalliossa on raaka-aineenottopaikka. Kallio on graniittia. Kalliossa on porattuja reikärivejä ja kahdessa reiässä on halkaisukiilat paikoillaan. Reikärivejä on kaksi päällekkäin, noin 60 cm korkeudella toisistaan. Reiät ovat n. 15-20 cm syviä ja niitä on molemmissa riveissä noin parikymmentä.

Myllypellonkulma (Kivirakenteet)
Historiallinen; Myllypellonkulman rajamerkki on kartoilla merkittynä viimeistään 1692 jolloin se osoitti Kankareen yksinäistalon ja Ruskon kirkonkylän maitten välistä rajaa. Kyseessä on Pappilan ja Kankareen autioituneen yksinäistalon itäpuolella olevan kalliokukkulan länsiosassa sijaitseva iso siirtolohkare jossa ei ole hakkausmerkintöjä. Vuoden 1798 karttaan (Ruskon kirkonkylä, päivitetty kartta vuodelta 1781) rajamerkki on merkitty numerolla 11, toiseen vuoden 1798 karttaan (Asolan, Kangaren ja Munittulan yksinäistalot, päivitetty kartta vuodelta 1782) rajamerkki puolestaan on merkitty numerolla 4. Kohde sijaitsee runsaan metrin päässä nykyisestä asuinrakennuksesta ja on kooltaan noin 3x4x2m

Nunnapolku (1000032342) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Nunnapolun hyvin säilynyttä reittiä. Turusta on johtanut Räntämäen ja Kärsämäen kautta Ruskon kirkolle tie, jota on kutsuttu Pyhän Henrikin tieksi ja Nunnapoluksi. Tie on merkitty 1700-luvun loppupuolen Kuninkaan kartastoon. Turkutien
kohdalla vanha tielinjaus on käytännössä kokonaan tuhoutunut, mutta jatkuu jälleen lähes alkuperäisessä asussaan hiekkatienä Munittulan vanhan kyläpaikan ohi ja kirkonkylän eteläpuolitse kohti Ruskon kirkkoa. Lähellä kirkkoa vanha tielinjaus ylittää Vähäjoen ja Ruskonjoen vanhojen kivestä rakennettujen kaarisiltojen avulla, niiden rakentamisajankohta on perustuskivien mukaan vuonna 1896.

Munittula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Munittulan yksinäistalo mainitaan kartoilla viimeistään 1692. Myöhemmin tontilla on
karttamerkintöjen perusteella ollut 2-3 taloa. Nykyään tontti on vanhalla rakennuskannalla kohtuullisen tiiviisti rakennettu, joitakin vanhoja kulttuurikerroksia voi silti olla edelleen jäljellä.
Vuonna 2018 tehdyssä koekuopituksessa, yhdestä koekuopasta löydettiin ilmeisesti 1800-luvulle ajoittuva rakennuksen kivijalan osa. Löytöaineistosta ei voitu havaita mitään varmasti 1800-lukua vanhempaa.

Elkkynen Ellä (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka. Sijainti isojakokartta-aineistosta.

Elkkynen Johola (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka.

Elkkynen Lassla/Lassila (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka.

Elkkynen Kaila (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka.

Elkkynen Martla/Marttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka

Elkkynen Waldola/ Valtola (Asuinpaikat)

Elkkynen Suontaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1700-luvun kantatalon paikka

Pyrill Maisela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyrill (Louko) Maisela skate hemman / Maisila, 1700-luvun kantatalo.

Varjoranta Wapola /Vapola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wapola skatte hemman, 1700-luvun kantatalo.

Varjoranta Jacola/ Jaakkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jacola skatte hemman, 1700-luvun kantatalo.

Hyyninen Liusela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liusela frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Hyyninen Uola/ Vuola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uola frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Hyyninen Ellilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ellilä frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Hyyninen Puki/ Puuki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puki skate hemman, 1700-luvun kantatalo.

Hyyninen Juvela/Juvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Juvela frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Suurikkala Ihala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ihala krono hemman, 1700-luvun kantatalo.

Suurikkala Andola/ Antola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andola frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Suurikkala Jäsperlä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jäsperlä frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Suurikkala Kinnala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kinnala frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Suurikkala Maikola/ Maikkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maikola frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Inhamo Loko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loko skatte hemman, 1700-luvun kantatalo.

Inhamo Äniskylä/ Rantatalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Äniskylä skatte hemman, 1700-luvun kantatalo.

Pitorauma (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitorauma skatte hemman, 1700-luvun kantatalo.

Kaukola Brami/ Prami (Asuinpaikat)
Historiallinen; Brami hemman, 1700-luvun kantatalo.

Kaukola Ula/ Ulla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ula hemman, 1700-luvun kantatalo.

Willilä/ Iso-Vililä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Willilä krono rusthåll. Tiluskartta 1777.

Maurumaa Sujkila/ Suikki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartan mukaan paikalla sijaitsee Maurumaan kylän Suikin (Sujkila) kruunutilan tontti. Tonttimaa on yhä asuinkäytössä.

Maurumaa Majkola/ Maikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartan mukaan paikalla sijaitsee Maurumaan kylän Maikolan (Maijkola) kruunutilan tontti. Tonttimaa on yhä asuinkäytössä.

Maurumaa Andukala/ Antikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1787 kartan mukaan paikalla sijaitsee Maurumaan kylän Antikkalan (Andukala) kruunutilan tontti. Tonttimaa on osin yhä asuinkäytössä.

Hakoinen Isotalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartta 1787.

Hakoinen Wähätalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nyk. Vähätalo. Kartta 1787.

Hakoinen Lisola/Liisala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lisola hemman, kartta 1787.

Haudonsaari Siri/Siiri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siri krono hemman, kartta 1787.

Haudonsaari Martila/ Marttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Martila krono hemman, kartta 1787.

Haudonsaari Martila/Marttila 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Martila krono hemman, kartta 1787.

Haudonsaari Laula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laula boställe, kartta 1787.

Haudonsaari Lalla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lalla krono hemman, kartta 1787.

Ranevo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ranevo krono hemman, kartta 1787.

Kaskis/ Kaskinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaskis skatte hemman, kartta 1783.

Ridanala Buotila/ Puotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Buotila krono hemman, kartta 1783.

Ridanala Mikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mikola hemman, kartta 1783.

Ridanala Tuomola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuomola skatte hemman, kartta 1783.

Sannaninen Rontila/Ronttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rontila hemman, Ij 1777 1785.

Sannainen Ihala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ihala hemman, Ij 1777 1785.

Sannainen Neikula/Neikkula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Neikula Munster skrifvare Boställe, Ij 1777 1785.

Sannainen Mikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mikola hemman, Ij 1777 1785.

Kaivola Ussari/Uusisaari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ussari rusthåll. Kartta tiluksista 1779.

Kaivola Isotalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartta 1798-99.

Siivola Penti/Pentti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Penti skatte hemman, kartta 1798-99.

Siivola Nohkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nohkola krono hemman, kartta 1798-99.

Siivola Kuppari/Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuppari krono hemman, kartta 1798-99.

Kainu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kainu Capitain, kartta 1798-99.

Katina (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo vanhalla paikallaan. Tilan päärakennus vuodelta 1855. Sen länsipäädyn alla on luonnonkivestä holvattu kellari. Tilaan on aikoinaan kuulunut 22 talousrakennusta, joista pihapiirissä säilyneenä 9 kpl, mm. aitta, sauna, talli, pajarakennus sekä riihi. Lisäksi useiden rakennusten kivijalkoja ja muita kivettyjä rakenteita, kuten kaivoja.

Ruonanperä Jusla/Juusela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jusla skate, kartta 1782-83.

Ruonanperä Birilä/Pirilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Birilä skatte, kartta 1782-83.

Ruonanperä Markuntalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Markuntalo skate, kartta 1782-83.

Ruonanperä Kaula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaula skatte, kartta 1782-83.

Ruonanperä Tuokila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuokila skate, kartta 1782-83.

Ruonanperä Hentula/Henttula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hentula skatte, kartta 1782-83.

Sarnisto/Saarnisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sarnisto skatte, kartta 1782-83.

Orivo Jakola/Jaakkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jakola skatte hemman, kartta 1799 1800.

Orivo Posti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Posti krono hemman, kartta 1799 1800.

Sjutula/Siuttula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sjutula skatte hemman, kartta 1782-83.

Alsila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alsila augments hemman, kartta 1782-83.

Alsila Wisola/Viisola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wisola krono oindelt hemman, kartta 1782-83.

Pettais/Pettäinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pettais hemman, kartta 1785 1787.

Männäinen Juckela/Jokela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Juckela Capelans bohl, kartta 1785 1787.

Männäinen Käkölä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Käkölä hemman, kartta 1785 1787.

Männäinen Wähä Kudila/Vähäkudila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wähä Kudila hemman, kartta 1785 1787.

Männäinen Kaupila/Kauppila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaupila hemman, kartta 1785 1787.

Männäinen Pyrri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyrri hemman, kartta 1785 1787.

Männäinen Iso Kudila/Isokudila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartta 1785 1787.

Männäinen Kata (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kata hemman, kartta 1785 1787.

Historiallinen; Kartta 1785 1787.

Harikkala 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ombudsman Mustelin, kartta 1785-87.

Harikkala 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Comministern Hinric Solin. Kartta 1785-87.

Kylähiisi Palpa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruunun puustelli, kartta 1771-73.

Hyyninen Nissilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nissilä frälse hemman, 1700-luvun kantatalo.

Isotuvan muistokivi (Taide)
Moderni; Sisällissodassa 14.2.1918 punaisten ampuman Onni Alvar Isotupa -nimisen laitilalaisen kallioon koverrettu muistomerkki. Kallioon on kaiverrettu kirjaimet A I ja niiden väliin risti. Muistomerkin edusta on tasoitettu sepelillä.
20-vuotias Isotupa oli ollut matkalla valkoisten retkikunnassa Ahvenanmaalle, mutta kääntyi takaisin ja piilotteli Haukassa olevassa torpassa tyttöystävänsä luona. Punaiset tuomitsivat Isotuvan ammuttavaksi vähintään viiden kilometrin päässä keskustasta

Pisu/Peltola (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Saarenpisun yksinäistalo sijaitsi Aurajoen itäpuolella nykyisen Peltolan alueella. Varhaisin maininta asiakirjoissa Saarenpisun talosta on v. 1556. Talo oli jo tuolloin Turun kaupungin omistuksessa ja perimätiedon mukaan kaupunki oli ostanut sen kruunulta 1400-luvun alkupuolella. Talosta käytetään 1560-70-luvuilla myös nimeä Lille Pisu. Saarenpisun taloa kutsuttiin 1500-luvun loppupuolella toisinaan pelkästään Pisuksi, mahdollisesti sen vuoksi, että nykyisen Vähä-Heikkilän alueella sijainnut Pisun talo jo v. 1557 liitetty Heikkilän latokartanoon ja siten tuo Pisun talo oli kadonnut. Saarenpisun – Pisun taloa alettiin puolestaan kutsua 1800-luvulla Peltolaksi. Se oli lampuotien hoidossa oleva Turun kaupungin ja raadin palkkatalo, kunnes se ostettiin perintötilaksi 1859. Turun kaupunki osti tilan 1934 (Oja 1946, 225-228, MIP).

Kylähiisi Perhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perhe skate hemman, kartta 1771-73.

Kylähiisi Uusikartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Usikartano skate hem, kartassa v. 1771-73.

Hallu Lukala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lukala skatte hemman, kartassa v. 1787-88.

Hallu Aula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aula hemman, kartassa v. 1787-88

Hallu Heilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Häjlä frälsse hemman, kartassa v. 1787-88.

Hallu Maunu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maunu krono hemman, kartassa, v. 1787-88.

Hallu Sutila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sutila frälsse hemman, kartassa v. 1787-88.

Siivottu Laiska /Uusikartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laiska skatte hemman, kartassa v. 1791.

Haudo Aula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartassa v. 1784.

Haudo Laiska/Laukola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo, merkitty vuoden 1784 karttaan.

Haudo Nåkali/Nokali (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo on merkitty vuoden 1784 karttaan.

Haudo Hämil/Kylä-Hemmilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo merkitty vuoden 1784 karttaan.

Haudo Hämil/ vainio Hemmilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo merkitty vuoden 1784 karttaan.

Haudo Nissil/Nissilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; kantatalo on merkitty vuoden 1784 karttaan.

Kallela Pispa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo Pispa hemman on merkitty v. 1783-84 karttaan.

Kallela Wilo/Viloi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kantatalo on merkitty v. 1783-84 karttaan.

Salvi (Asuinpaikat)
Moderni; Valtatien 8 ja vanhan Turun - Raumantien risteyksen itäpuolella, siitä noin 250 m päässä oli lukuisia rakennusten kivijalkoja ja muita rakenteita avoimella mäellä. Kyseessä ovat rakennusten jäännökset, jotka näkyvät vielä vuoden 1984 peruskartassa kohdassa, jossa lukee Salvi. Kivijalkojen ulkoasu on melko nykyaikainen, mutta toisaalta inventoinnin aikana ei kyseisen asutuksen syntyajan kohtaa saatu selville.
Kivijalka 1: Itäseinä jäljellä. EP suuntainen, 11 metriä pitkä. yksinkertainen lohkotuista
kivistä tehty (poratappien jälkiä). Muut seinälinjat epämääräisiä. Rakennuksen koko ollut
noin 7 x 11 metriä. Ei tulisijaa.
Kivijalka 2: edellisestä noin 78 metriä itään. Koko 5 x 10 metriä. Yksinkertainen
lohkotuista kivistä tehty perustus. Heinän peitossa. Ei tulisijaa.
Kivijalka 3: Yksinkertainen lohkokivistä tehty perustus. Koko 4,5 x 4,5 metriä, korkeus
noin 0,4 metriä. Heinän peitossa. Ei tulisijaa.
Kivijalka 4: Lounaiskoillissuuntainen,
tehty luonnonkivistä. Koko 4 x 8 metriä, osittain
katkeileva. Korkeus noin 0,4 metriä. Lounaispäässä kiuas, tehty luonnonkivistä, päällä
tiilen muruja. Kiukaan koko 1,6 x 2 metriä, korkeus metrin. Saumoja vahvistettu laastilla.
Kivijalka 5 ja betonipalkit: Kaksi betonipalkkia rinnakkain. Palkkien koko noin 0,4 x0,4
metriä, pituus noin 5 metriä. Kivijalkaa läheisyydessä.
Betoniporras: Kolme askelmaa, itälänsisuuntainen. Koko 1,5 x 2,5 metriä, korkeus 0,6
metriä. Ei ehkä alkuperäisellä paikallaan, sillä portaaseen ei näytä liittyvän
minkäänlaista perustusta.
Kiviaita: kiviaidan pätkä. Avokallion vieressä alarinteessä vanhan pellon reunan
tuntumassa. Leveys 1,5 m, pituus 3,5 m,

Kallela Björnö/Björni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty 1783-84 karttaan.

Kallela Lalla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lalla hemman merkitty v. 1783-84 karttaan.

Kallela Wapola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wapola hemman merkitty v. 1783-83 karttaan.

Pohjolanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienehkön rakennuksen luonnonkivistä tehty kivijalka, jonka pohjois-koillisnurkassa on laajalle levinneen kiukaan jäänteet. Pääosa kiukaan kivistä on pyöreitä luonnonkiviä, mutta muutama tiilikin on näkyvissä. Rakennuksen pohjan koko on noin 5 x 5 metriä. Vieressä on kookas kuusi, jonka oksat kasvavat osittain rakennuksenpohjan päällä.
Kohteen ajoituksesta ei ole tietoa, eikä se vuoden 2023 inventoinnin mukaan esiinny 1700-, 1800- tai 1900-luvun alun kartta-aineistoissa.

Pamprinkallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteessa sijaitsee kivistä ladottu 9 x 6 metrin kokoinen talonperustus ja siihen liittyen tulisijan jäänteet kooltaan 2 x 2 x 1m. Talonperustan luoteispuolella on havaittavissa 3 x 3 m kokoisen kivestä rakennetun maakellarin rauniot (koordinaatit P:6772063, I: 193929). Lähistöllä asuva paikallinen asukas kertoi, että talo on jäänyt tyhjilleen 1900-luvun alussa.

Takala (1000034145) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Takalan talon ja Ylätien pohjoispuolella, Pampurinkallion eteläpuolella. Kohteessa sijaitsee kivistä ladottu 5x6 metrin kokoinen talonperustus ja siihen liittyen tulisijan jäänteet kooltaan 2x2x0,8m. Paikallisen tiedon mukaan talo on ollut ennen Suomen itsenäistymistä venäläisten asuttama ja jäänyt sittemmin tyhjilleen.

Takala 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Takalan talon koillispuolella, Ylätien ja Pampurinkallion eteläpuolella. Kohteessa sijaitsee kivistä ladottu 4x6 metrin kokoinen talonperustus ja siihen liittyen tulisijan jäänteet kooltaan 2x2x0,8m. Lähistöllä asuva paikallinen kertoi, että talo on ollut ennen Suomen itsenäistymistä venäläisten asuttama ja jäänyt sittemmin tyhjilleen.

Historiallinen; Koivulan kohtuullisen nuoren asuintalon länsipuolella samassa pihapiirissä sijaitsee kivestä rakennetun maakellarin jäänteet. Kohteen koko on 4x3x1,75 m ja sen kivestä holvattu katto on osittain sortunut. Kohtuullisen nuoria yksinäistaloja tai niiden maakellareita ei sinällään pääsääntöisesti lasketa lain suojelemiksi

Saarni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saarnin autioituneen asuintalon lounaispuolella sijaitsee kivestä rakennetun maakellarin jäänteet. Kohteen koko on 3x3m ja sen katto on sortunut. Kellariin liittyy kiviaita.

Laakso (1000034149) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteessa sijaitsee kivistä ladottu 7x6 metrin kokoinen talonperustus ja siihen liittyen tulisijan jäänteet kooltaan 2x2x1m.
Talonperustan lounaispuolella on havaittavissa 3x3x1,5m kokoisen kivestä rakennetun katostaan sortuneen maakellarin rauniot (koordinaatit P:6771414, I: 194181).
Talonperustan länsipuolella, maakellarin pohjoispuolella havaittiin lisäksi 4x4m kokoinen pienehkö kivistä rakennettu perustus, jossa on 2x2m kokoisen järeähkön tulisijan jäänteet. Ilmeisesti kyse on saunarakennuksen perustasta.
Paikallisen tiedon mukaan talo on jäänyt tyhjilleen 1920-luvun alussa, viimeinen asukas oli sukunimeltään Laakso.

Moskala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Moskalan mäen kaakkoisrinteessä, Moskalantien itäpuolella on vanhaan torppaan liittyviä kivirakenteita. Tien vieressä kohoaa pieni mäkikumpare, jonka päällä on kivirakenne, rakennuksen perustus. Sen luoteispuolelle maasto laskee tieuraksi, jonka toista reunaa reunustaa luonnonkivinen kiviaita 10 m matkalla. Alueelle, tosin maastossa havaitusta rakenteesta itään, on merkitty vuoden 1828 kartalle torppa. Tuolla paikalla pellon keskellä on pieni kumpare, jolla ilmakuvissa sekä laserkeilausaineistossa erottuu säännöllisen kulmikas muoto.
Torppa on kuulunut Kärmän talolle. Alun perin Moskalantie on kulkenut torpanpaikan länsipuolella kaartaen koilliseen mäen kiertäen. Tämä tielinja erottaa torpan ja maastossa havaitut rakenteet toistaan. Nykyisen tien vieressä havaitut rakenteet kuitenkin voidaan katsoa kuuluvaksi samaan kokonaisuuteen. Rakennuksia ei näy vuoden 1939 ilmakuvassa. Rakennusinventoinnin perusteella (TMK/MIP) mäen päällä oleva nykyinen Moskalan torppa on sijainnut nykyisellä tontillaan ainakin vuonna 1894 ja se on perujaan Hadvalan Yli- / Ali-Rekolalta. Mahdollisesti Kärmän Moskala on siirtynyt vanhalta paikaltaan uudelle 1800-luvun aikana, jolloin alarinteen tontti olisi jäänyt pois käytöstä.
Torpanpaikan länsipuolelta, metsittyneestä pellosta on ilmoitettu metallinetsinnässä löytyneen 1800-luvun pajaan liittyvää metalliesineistöä. Vuonna 2023 alueelta ei inventoinnissa havaittu mitään historiallisen ajan pajaan viittaavaa. Moskalassa on kuitenkin ainakin vuonna 1779 ollut seppä.

Kämäri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kettelin kylätien länsipuoleisen pellon metsäsaarekkeella. Kohteessa sijaitsee kivistä ladottu 1,5x1,5 metrin kokoinen huolellisesti ladottu neliön muotoinen kivirakennelma, jonka korkeus on 0,7 metriä.

Kämäri (1000034199) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kettelin (Kettels, Kettelis by) keskiaikainen kylä mainitaan jo vuoden 1540 asutusluettelossa, tuolloin sillä kerrotaan sijainneen kahdeksan taloa. 1600-luvulla talojen määrä väheni neljään, näiden kantatalojen sijaintipaikat ovat nykyäänkin paikannettavissa (Kämäri, Uusikartano, Harmaa ja Mikola). Lisäksi neljästä autioituneesta talosta muodostettiin kylän kappalaiselle oma tila, Eerola. Myöhemmin Kämärin tila jaettiin moneen osaan, joista nykyään on hahmotettavissa Kämäri, Koivula sekä Toivola. Kaikki kantataloiksi tulkitut kohteet ovat maastossa edelleen paikannettavissa, tosin niillä sijaitsevat rakennukset ovat huomattavasti keskiaikaa nuorempia. Pääsääntöisesti vaikuttaisi silmänvaraisen tarkastelun perusteella siltä, että vanhoilla kylätonteilla saattaisi edelleen olla vanhoja kulttuurikerroksia jäljellä.

Kettelin pellot (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kettelin kylän peltoaukean reunoille on kiviseen maastoon ladottu runsaasti erilaisia kivirakennelmia, pääasiassa kiviaitoja sekä peltoröykkiöitä pellosta löytyneistä kivistä. Vaikuttaisi siltä, että kiviaidat ovat osa vanhempaa maanmuokkaushistoriaa, myöhemmin kiviaitojen sisälle ja ympärille olisi kerätty pellolta edelleen löytyneitä kiviä kasoiksi ja kiviriveiksi.

Espola 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loivassa metsärinteessä on maakellari, sisämitaltaan noin 3.1 x 4,5 metrin maarakenne, jonka pitkillä sivuilla reunan muodostavat noin puolen metrin korkuiset ja 1,6-2,3 metriä
leveät vallit. Vallit ovat kairausten perusteella pääasiassa maata. Etelän suuntaan maa nousee eikä siellä vallia ole. Pohjoisseinässä on metrin levyinen oviaukko, jonka pohja on maakuopan pohjan tasalla. Oviaukko rajautuu pellonreunusojaan. Läntisen vallin päältä löydettiin metallinetsimellä rautainen sinkilä.
Vuoden 1880 senaatinkartassa paikalle on merkitty torppa. Metsärinteessä on myös kaksi peltorauniota, jotka todennäköisesti liittyvät torpan viljelyksiin.

Kaninkolan Koskenniska (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivestä rakennettu myllypato ja myllyn seinälinjan jäänteitä yksityisessä pihapiirissä. Padon kunto on huonohko ja siitä on irronnut kiviä.
Mylläri Alexander Lehtonen Halikosta anoi lupaa myllyn perustamiseksi Kaninkolan (nyk. Purilan) jokeen 1893. Myllyyn suunniteltiin kahta kiviparia jauhamista varten ja yhtä ryynin survintoa varten. Piiri-insinööri A. Ahonen antoi hankkeesta lausunnon ja piirsi asemakartan vuonna 1894. Hanketta jatkoi mylläri Viktor Herman Lindström, jolle vuokrattiin maata vesimyllyn rakentamiseksi 1902. Vuonna 1921 vesimylly ja sahalatos myytiin Ferdinand ja Ida Mannerille. He ostivat myös vuokratontin omaksi. Myllyn toiminta päättyi ilmeisesti 1950-luvulla.

Espola 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kuralan kylämäestä Littoistenjärven eteläpuolelle johtava tie, joka näkyy Kuninkaankartastossa. On nykyisin käytössä kevyenliikenteenväylänä.

Vaahenmäki 2 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kevyenliikenteenväylän läheisyydessä, metsäkaistaleen reunassa on rakennustenpohjia. Niitä ei ole dokumentoitu tai ajoitettu tarkemmin.

Vastmäki (1000034436) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Rinteessä on maakuoppa, joka on havaittu talvisaikaan. Kuoppaan liittyy vallit, se on suppilomainen ja tasapohjainen. Kuoppa tulee tunnistaa ja dokumentoida tarkemmin sulan maan aikaan.

Krouvila (1000034440) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Krouvilan vanha kylätontti. Paikka on asuttu. Vanhoja rakenteita saattaa olla jäljellä. Kaavaan liittyvissä tutkimuksissa pellosta löytyi kylätontin vierestä muuta peltoa enemmän historiallisen ajan ja uuden ajan esinelöytöjä. Peltotien varresta on purettu vanha kivikellari.

Littoinen 2 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kevyenliikenteen väylän vieressä erottuu rakennuksen kivijalka. Kahta seinälinjaa on näkyvissä 8 ja 6 metriä ennenkuin rakennuksenpohja katoaa kasvillisuuden sekaan. Paikalla on kookas kuusi, jonka alla on tulisijan jäänteet.

Littoinen 3 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Metsän reunassa, kevyenliikenteenväylän vieressä on törmässä kuoppa. Sen halkaisija on noin 2 metriä ja syvyys 1 metrin. Kuoppaan on kapea kulkuaukko tien puolelta. Todennäköisesti vanha kellarikuoppa.

Littoistenjärvi (Taide)
Ajoittamaton; Littoistenjärven rannan tuntumassa on iso maakivi, jonka päälle on kaiverrettu renkaan muotoinen ura.

Vyyryläisenmäki (Taide)
Ajoittamaton; Kallionpinnassa, metsässä kulkevan polkureitin varrella on kalliohakkaus. Kalliossa on soikio, jonka sisällä on risti. Hakkauksen ajoituksesta ei ole tietoa, mutta se vaikuttaa nuorehkolta.

Kallela Kolhi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kålhi hemman merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Ei ole tarkastettu maastossa.

Kallela Hellä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hellä hemman merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kallela Pilpola/Pilpula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pilpola hemman merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kallela Hassu/ Hasu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hassu hemman merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kallela Mikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Michola hemman merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kallala Papu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Papu hemman on merkitty vuoden 1783-84 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Uusikartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Usikartano skatte / under Männäis Masugns bruk. Merkitty vuosien 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Rekola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rekola frälse äges af Herr Baron Carl Carpelan. Merkitty vuosien 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Eskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eskola frälsse hemman. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Sårcka/ Uusitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sårcka frälsse äges af Baron Carl Carpelan. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Pilppu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pilpu frälsse äges af Herr Baron Carl Carpelan. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Wuola/ Uola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wuola frälsse äges af Herr Baron Carl Carpelan. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Hannula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hannula frälse äges af Herr Baron Carl Carpelan. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Varhela Rauvola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rauvola frälsse äges af Herr Baron Carl Carpelan. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kahloinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kahlois hemman. Merkitty vuoden 1778-82 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Petes Antola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andola skatte hemkals h. Merkitty vuoden 1794 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Petes Nuutila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nutila skatte k augument. Merkitty vuoden 1794 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Petes Ranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Randa skatte k augument. Merkitty vuoden 1794 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Petes Pirilä/Yli-Pirilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pirilä skatte rusthåll. Merkitty vuoden 1794 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Petes Pirilä/ Ali-Pirilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pirilä skatte rusthåll. Merkitty vuoden 1794 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Perhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perhe skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Impilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Imbilä skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Tättilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tädilä skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Kleemola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Klemola skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Paavola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pafvola skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Marela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Marela skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lahti Frändilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Frändilä skatte hemman. Merkitty vuoden 1794 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vellua Pihanperä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty vuoden 1783 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vellua Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty vuoden 1783 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Vellua Jussi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty vuoden 1783 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vellua Mattila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty vuoden 1783 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vellua Matintalo (Asuinpaikat)

Vellua Tuomola (Asuinpaikat)

Vellua Mikkola (Asuinpaikat)

Vellua Jaakkola (Asuinpaikat)

Putta (Asuinpaikat)

Kuuvantaka Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pietilä frälsse. Merkitty v. 1782-85 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kuuvantaka Laula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1782-85 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kuuvantaka Palkki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Balcki frälsse. Merkitty v. 1782-85 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kuuvantaka Juntti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Luntti frälsse. Merkitty v. 1782-85 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kuuvantaka Tois-Perhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toispere skatte. Merkitty v. 1782-85 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Häähä Uotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wuotila hemman. Merkitty v. 1777-78 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Häähä Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heikilä hemman. Merkitty v. 1777-78 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Häähä Marttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Martila hemman. Merkitty v. 1777-78 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Matero (Asuinpaikat)
Historiallinen; Matärö hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Pistilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pistila bostället. Uudenkaupungin Palsan kylän koillispuolella on sijainnut Pistilän yksinäistalo. Alueella on yhä toiminnassa oleva maatila, mutta vaikuttaisi päällisin puolin oleva säästynyt laajamittaiselta modernilta maankäytöltä. Alueella voi olla säilyneitä merkkejä vanhemmasta asutuksesta.

Palsa Papu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Papu hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Juvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jufwala hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Tammi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammi hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Ranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Randa hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Pikala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palsa Mattila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mattila hemman. Merkitty v. 1783 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sairinen Isotalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isotalo skatte hemman. Merkitty v. 1819-21 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sairinen Vähätalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wähätalo skatte hemman. Merkitty v. 1819-21 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pehto Nuutila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nutila academie hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pehto Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pehto Uotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wuotila skatte hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pehto Lalla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lalla hemskals hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pehto Laukola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laukola hemskals hem. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tammisto Köykkä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Köykkä indelnigs hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tammisto Hakkari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hackari hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tammisto Isoperhe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isoperhe ind. hemman. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Tammisto Iivari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iwar Friedrichs boställe. Merkitty v. 1768-83 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kytämäki Heilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1771, 74 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kytämäki Mattila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1771, 74 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kytämäki Tuomala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomola skatte hemman. Merkitty v. 1771, 74 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kytämäki Simola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty v. 1771, 74 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kytämäki Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andintalo. Merkitty v. 1771, 74 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Vahterus Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pietilä auguments hem. Merkitty v. 1813 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vahterus Kontu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kondu skatte hemman. Merkitty v. 1813 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vahterus Ollu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Olla auguments hemman. Merkitty v. 1813 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Santio Antintalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Andintalo merkitty vuoden 1787 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Santio Maunu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maunu merkitty vuoden 1787 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Santio Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Antila merkitty vuoden 1787 isojakokarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Taipale Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pietilä skate hemman, merkitty vuoden 1771 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Taipale Ulvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ulvi skatte hemman, merkitty vuoden 1771 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Paulähde Pihanperä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pihanperä bruks hemman merkitty vuoden 1786 karttaan. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Paulähde Vapola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wappola Corporals bost merkitty vuoden 1786 karttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hiittiömäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan yli 3 metrinen maakivi jota on jossakin vaiheessa historiallisella ajalla ryhdytty pilkkomaan. Koska porausjäljet ovat paikoitellen jopa metrin pituisia, tämä viittaisi suhteelliseen nuoreen aikaan. Vanhemmat poraukset olivat tiettävästi yleensä alle 10 cm syvyisiä, tällöin luonnollisesti myös lohkeamisen tarkkuus tuohon aikaan oli huonompi.

Kytö 2 (1000035316) (Hautapaikat)
Moderni; Tien vieressä metsässä on neljä pientä terävää kiveä pystyssä. Paikallisten tiedon mukaan tähän on haudattu kaksi punaista, joiden ruumiit on myöhemmin siirretty.

Jaatila Mäkelä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontti asutulla tilalla. Jaatilan kylän vanha tontti on sijainnut Härkätien varrella, Jaatilanjoen länsirannalla. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1492 Someron pappeinkokouksen pöytäkirjassa. Jaatilan maat ulottuivat aikoinaan Kirkkojärven rantaan asti, mutta rantamaat luovutettiin myöhemmin pappilalle. Jaatilassa oli vuonna 1540 kolme taloa. Jaatilan vanhat kantatalot, jotka olivat
olemassa jo 1540, olivat Kylä, Ruunala ja Saukko. Timo Alasen (2004) mukaan nimi Kylä olisi syntynyt ehkä 1600-luvulla, jolloin kappalaisen virkatalo ja Jaatin talo siirtyivät pois vanhalta tontilta.
Jaatila pysyi kolmitaloisena vuoteen 1749, jolloin Ruunalan jakautuessa kahtia saivat alkunsa Simola ja Mäkelä. Vuonna 1792 perustettiin kylän takamaalle lisäksi Penikojan uudistalo kruunun toimesta. Vuoden 1858 jälkeen kylässä oli viisi taloa: Kylä, Grankulla, Simola, Mäkelä ja Penikoja. Jaatila oli oma jakokuntansa, jossa isojako suoritettiin 1785.

Kalliola Alitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 10,8 km etelälounaaseen Turun tuomiokirkosta, Kakskerranjärven etelärannan lähettyvillä, Kalliolantien länsipuolella.
Paikalla ollut Kalliolan kylä on mainittu jo vuoden 1540 asutusluetteloissa, joissa Kalliolan (ent. Kullelan) kylässä mainitaan olleen kaksi talonpoikien omistamaa verotaloa. Alitalon nykyinen päärakennus on tehty vuonna 1740. Kalliolan alue jaettiin aikanaan veljesten kesken vuonna 1755, jonka jälkeen tiloja olivat Ylitalo ja Alitalo. Alitalo myytiin 1700-luvun loppupuolella Brinkhallin omistajalle minkä jälkeen siitä tuli kappalaisen virkatalo vuonna 1763. Kakskerran seurakunta huutokauppasi Alitalon tarpeettomana vuonna 1909, tällöin tilan omistajaksi tuli Johan Gustafsson, joka oli jo aiemmin hankkinut omistusoikeuden myös Kalliolan Ylitaloon. Hän möi Alitalon ja Ylitalon tilat jälleen Brinkhallin omistajille vuonna 1918.

Kalliola Ylitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla ollut Kalliolan kylä on mainittu jo vuoden 1540 asutusluetteloissa vuodelta 1540, joissa Kalliolan (ent. Kullelan) kylässä mainitaan olleen kaksi talonpoikien omistamaa verotaloa. Alitalon nykyinen päärakennus on tehty vuonna 1740. Kalliolan alue jaettiin aikanaan veljesten kesken vuonna 1755, jonka jälkeen tiloja olivat Ylitalo ja Alitalo.
Ylitalon rakennuskanta on tuhottu lukuun ottamatta kellarirakennusta joka näkyy kartalla. Se oli ilmeisesti molempien talojen omaisuutta. Rakennukset tuhottiin 1950-luvulla. Nykyään jäljellä on kaivinkoneella kasaan kerätyt rakennusten perustuskivet ja iso kuoppa.

Mattila (1000035427) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerranjärven eteläpuolella, Kalliolantien pohjoispuolella. Taloa ei ole merkitty 1800-luvun loppua vanhempiin karttoihin, joten vanhemman tonttimaan sijainti jää avoimeksi.
Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1456, 1500-luvulla oli yksinäinen verotalo. 1700-luvulla Mattila on ollut luutnantin puustellina. Vanhemmat kartat puuttuvat ainakin Kansallisarkistosta, mutta taloa ei ole myöskään merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle. Tontti on edelleen rakennettu, mutta sen alueella voi olla säilyneenä vanhempia kulttuurikerroksia.
Talon pihamaalla on silokallioon hakattu sydän ja sen sisälle luku 50. Tästä hakkauksesta 2 metriä itään on kallioon hakattu luku 80 sekä lisäksi joitakin pienemmillä kirjaimilla tehtyjä merkintöjä jotka ovat osittain jääneet sammalen alle.

Takakankare (Taide)
Ajoittamaton; Kallioalueen tasaisella laella on kookas irtokivi. Sen viistolle itäpuolen sivulle on kaiverrettu kahdesta renkaasta muodostuva sisäkehä ja siitä säteittäisesti lähtevät kahden viivan paksuiset "lonkerot", jotka kiertyvät päästään rullalle. Hakkauksessa on käytetty hyväksi tummemman kivipinnan alta paljastuvaa punaisempaa kiveä, jonka ansiosta hakkaus näkyy hyvin paljaalla silmällä. Kuvion päällä kasvaa jäkälää. Noin kolmen metrin päässä kuviosta on vanha nuotionpaikka. Kivi ei sijoitu nykyiselle kiinteistörajalle. Kalliolla on frisbeegolfrata ja kivi on pisteiden 4 ja 5 välissä.

Hajala/ Perälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hajala tunnetaan maakirjoista vuodesta 1556 alkaen ja se periytyy viimeistään 1400-luvun lopulle. Hajala on kuulunut ns. ruotsalaisen oikeuden kyliin. Hajalan talon lisäksi kylämäellä on sijainnut toinenkin viimeistään 1500-luvulle periytyvä talo, Perälä.
Hajala on ollut ratsutila ja se on kuvattu kartoissa suunnilleen samalla paikalla 1600-luvun puolivälistä alkaen. Tonttimaan luoteispuolelta kulkee Suuren rantatien vanha linjaus. Nykyään tontilla on Kivilinna-niminen rakennus, joka on toiminut muun muassa vanhainkotina sekä uudempia palvelukotirakennuksia. Myös puinen kookas Hajalan kartanoksikin kutsuttu rakennus on vielä paikallaan, samoin mäen kaakkoisreunalla, pellon vieressä sijaitseva noin 100-vuotias navettarakennus.
Mäen länsi- ja itäreunan pellot käytiin läpi silmämääräisesti. Länsipuolella oli nähtävissä historiallisen ajan massalöytötavaran lisäksi muutama kookkaampi palaneen luun siru. Mäen itäpuolen pellossa näkyi vain tiilimurskaa ja vastaavaa yleistä historiallisen ajan materiaalia.

Mustinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aikaisemmin Paimioon kuulunut Mustinen tai Mustisi. Se esiintyy maakirjassa vuodesta 1556 ja periytynee ns. ruotsalaisen oikeuden kylänä aikaisintaan 1300-luvulle ja viimeistään 1400-luvulle. Sen sijainti on pysynyt suunnilleen samana ainakin 1600-luvun puolivälistä saakka. Vasta 1900-luvun puolella kahteen taloon jakautunut kylä hajautettiin niin, että Ylistalo siirrettiin vanhalta tontilta koillispuoliselle mäelle. Vanha kylätontti näyttäisi nykyään olevan lähinnä maatalouskonevarastona ja Ylistalon tonttinurkka vaikuttaa toistaiseksi jääneen pääosin rakentamattomaksi, mutta sitä peittävät mm. maatalouskoneet ja hiekkakasat.

Paimoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paimoinen sijaitsee laajemman mäkialueen itäreunalla, Lokkilanjoen länsipuolella. Vanhojen kylämäkien ketjussa se on Lokkilan ja Kuumalan välissä. Suomalaisen oikeuden yksinäistalona Paimoinen periytynee 1200-luvulle tai jopa vanhemmaksi. Lokkilanjoen toisella puolella sijaitsee Kaikumäen rautakautisen asekätkön löytöpaikka, mutta Paimoisten ympäristöstä ei muuten tunneta rautakautta. Inventointiaikana tilaa ympäröivät pellot kasvoivat syysviljaa tai heinää, eikä niitä voitu tarkastaa. Paimoisten vanha tonttimaa on edelleen rakennettu ja tilan vanha päärakennus uudempine lisäosineen olemassa.
Paimoisten tien vierellä on rajakivi, johon on kaiverrettu selvästi numero 5 ja mahdollisesti myös no. 1, jolloin kivi sopisi vuoden 1915 kartalla näkyväksi rajakohdaksi no. 15.

Kuumala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuumala on ainakin 1200-luvulle periytyvä suomalaisen oikeuden talo. Viimeistään 1780-luvulta alkaen tontti on sijainnut nykyisellä paikallaan, mutta vanhoja rakennuksia ei juuri enää ole jäljellä. Pihalle johtavan tien eteläreunalla on vielä yhden rakennuksen kivijalan rauniot. Vanhojen karttojen perusteella päärakennus on ennen sijainnut tontin kaakkoisreunassa, pellon laidalla. Talon omistajan mukaan em. rauniot liittyisivät kuitenkin vanhaan päärakennukseen. Tonttimaa kierrettiin ympäri pellon reunaa, mutta näkyvyys pellolla oli melko heikko ja löytöaineistona näkyi vain yleisimpiä uuden ajan esinelajeja: tiiltä, punasavikeramiikkaa, fajanssia ja pullolasia. Tontin eteläreunasta lähtee tienpohja pellon viertä kohti Paimoista. Vuoden 1964 kartassa tie on esitetty katkoviivalla, samoin vuo-den 1908 kartassa, mutta vanhemmissa kartoissa sitä ei näy.

Saarimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomalaisen oikeuden yksinäistalo, joka sijaitsee Saarimäen saarekkeen eteläreunassa, mäen reunalla. Tilan pohjoispuolella, Saarimäen halki, kulkee Suuren rantatien vanha linjaus. Saarimäen tontilla on säilynyt vanha päärakennus ja joitakin piharakennuksia, pihapiirin länsipuolella on myös puretun rakennuksen kiviperusta.

Piintilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikaan periytyvä ns. ruotsalaisen oikeuden yksinäistalo sijaitsee metsäisen mäkialueen eteläreunassa, Kealanojan pohjoispuolella. Päärakennuksen kerrotaan olevan Nils Mejbomin rakennuttama 1680-luvulla. Ilmeisesti tuolloin rakennettiin perusta holvikellareineen ja yksi puukerros. 1700-luvun kuluessa rakennusta korotettiin kaksikerroksiseksi. Uudempi päärakennus on vuodelta 1850, lisäksi pihan kolmannessa asuinrakennuksessa on vanha leivintupaosa.
Vanhan ja uuden päärakennuksen välistä, putkikaivannosta, kerrotaan aikoinaan paljastuneen vanhemman rakennuksen jäännöksiä sekä kivettyä kourua. On mahdollista, että kyseessä oli edelleen pystyssä olevia rakennuksiakin vanhempi rakennusjäännös. Piintilän läntisempi kotipelto oli inventointihetkellä avoin, mutta sen reunoilta ei havaittu tavanomaisesta poikkeavia löytöjä.

Orkola (1000036532) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Orkolan torppa mainitaan 1790-luvun rippikirjoissa. Nykyisestä talouskeskuksesta länteen sijaitseva asuinrakennus on todennäköisesti 1860-luvulta.

Pakattulan Myllyvuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tien itäpuolella noin 1,2 m korkea ja 25-50 cm leveä maahan uoptettu pystykivi. Yläosassa M-kirjain hakkaus ja sen alla 1919 hakkaus.

Papinluoto (Asuinpaikat)
Moderni; Odensaaren kartanon torppa Papinluoto on perustettu 1740-luvulla. Muita rakennuksia tuolloin olivat sauna, riihi, talli, ladot, pihatto ja tuulimylly. Nykyään paikalla on 1800-luvun alkupuolelta peräisin oleva asuinrakennus, jonka itäosassa on ollut talli. Tuulimyllystä ei havaittu jäänteitä.

Taipale (1000036538) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taipaleen kylä asutettiin todennäköisesti 1300-luvulla, 1540-luvulla kylässä oli kaksi taloa: Isotalo ja Vähätalo. 1900-luvulla tilat on yhdistetty Taipaleen tilaksi. Nykyinen päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella.

Tarvo (Asuinpaikat)
Moderni; Nyynäisten kartanon torppa oli olemassa viimeistään 1780-luvulla. Nykyinen asuinrakennus valmistui v. 1860. Länsipuolella merenrantakalliolle suunnitellut rakennuspaikat inventoitiin tarkasti.

Taipale Vähätalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän vanhin asutus syntyi todennäköisesti 1300-luvulla. 1540-luvulla kylässä oli kaksi taloa Isotalo ja Vähätalo. Ne muodostivat myöhemmin Taipaleen säteriratsutilan. Nykyinen asuinrakennus rakennettiin 1800-1900-lukujen taitteessa.

Matalaluoto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tila mainitaan Nyynäisten torppana v. 1825. Torppaan on kuulunut tuulimylly. Nykyisistä rakennuksista kivinavetta valmistui v. 1876 ja päärakennus 1927.

Brinkas (1000036680) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kalliopintaan kaiverrettu ympyrä, jonka halkaisija on noin 10 cm. Vastaavanlaiset tunnetaan mm. Liedosta ja Kaarinasta. Liittyy ehkä maanmittaukseen?

Snipan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Naantalin sisäsaaristossa Luonnonmaan länsipuolella Tanilanaukon alueella. Hylky on merkitty merikarttaan ja se näkyy mm. kansalaisen karttapaikan ilmakuvassa.
Pintahylkynä oleva entisen majakkalaiva Snipanin rautarunkoinen noin 30 metriä pitkä hylky.
Majakkalaiva Snipanin alkuperäinen nimi oli Helsingkallan ja se oli sijoitettuna Perämeren eteläosaan 1885-1937. Sen jälkeen alus toimi varamajakkana ja sen nimi oli Varamajakka 1. Keväällä 1945 alus nimettiin Snipaniksi, ja se korvasi edellisenä talvena uponneen majakkalaiva (Qvarken)Snipanin. Snipan poistettiin käytöstä 1960 ja se toimi kymmenisen vuotta troolarina ennen kuin se jätettiin Rymättylän vesille.
Hylystä esitellään tietoja hylyt.netissä. Seppo Laurell on kertonut majakkalaivoista ja niiden historiasta kirjoissaan.

Vähäjoki Kohiseva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanhan myllyn paikka. Mylly on purettu, mutta kivinen pato on jäljellä. Joen rannalla on irtokiviä, jotka ovat peräisin padon rakenteista. Joen itäpuolella on rakennuksen pohja. Paikalla on infotaulu, jonka mukaan mylly on ollut toiminnassa 1800-luvun loppupuolella. Rakennuksen pohja on taulun mukaan jäänne toisen maailmansodan aikaisesta kulkutautiparantolasta.

Penttilä (1000036887) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Penttilän yksinäistalo sijaitsee noin 5,5, km Paimion keskustasta kaakkoon. Talo on kallioisella peltosaarekkeella, noin 60 metriä junaradan pohjoispuolella. Vanha Turuntie kulkee radan eteläpuolella.
Penttilä oli vuonna 1540 täyden manttaalin yksinäistalo. Talo oli asuttuna vuoteen 1611, kunnes autioitui yli kolmeksi vuosikymmeneksi, jonka jälkeen päätyi Vuorentaan läänitykseksi. Vuonna 1668 talo tuli Kivalteri Yrjö Heikinpojan haltuun, joka alkoi taas viljelemään sitä. Talo on ollut ilmeisesti käytössä siitä lähtien. Isojakokartoissa talo ei esiinny, Kuninkaan kartastoon (v.1776-1805) se on merkitty.
Penttilän talo on edelleen kokonaan käytössä, mutta säilyttänyt alkuperäisen luonteensa ja maatalousvaltaisen elinkeinonsa, joten se on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi

Tunnelimäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha, käytöstä poistunut rautatietunneli sijaitsee noin 6 km Salon keskustasta länteen. Vuonna 1927 valmistunut tunneli kulkee Tunnelimäen halki noin 100 metriä nykyisen tunnelin eteläpuolella. Tunnelin pituus on noin 100 metriä. Vuosiluku 1927 on kaiverrettu tunnelin suuaukon yläosaan. Kohde on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Vähämäkipää (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Yksityishenkilön ilmoituksen perusteella löytynyt kohde, joka vuonna 2023 tarkastuksessa todettiin todennäköiseksi viljelyröykkiöksi. Kohde on kalliopaljastuman alareunaa vasten kasattu 1,5 x 2,5 m kokoinen kivikasa. Kiviä on 1-2 kerroksessa. Röykkiön pohjoispuolella on terassimainen tasanne, joka on vanha pelto tai pihamaa. Tasanteelta havaittiin tiilimurskaa ja nokista maata.

Kastu 2 (Taide)
Moderni; Kalliohakkaus tekstillä RH 1944

Tuiskulankalliot (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikallisen asukkaan mukaan Angelansaaren eteläosan länsirannan tuntumassa on tuliasemia ja rakennuksen, ehkä torpan, perustus. Vinovalovarjosteessa alueella näkyy rakenteita, jotka hyvinkin voivat olla juoksuhautoja. Paikkaan liittyy jonkinlaista perimätietoa, että tuliasemat olisivat venäläisten tai venäläisaikaisia. Tuliasemat ja rakennuksen perustus sijaitsevat nykyään kesämökkien tonteilla. Kohdetta ei tarkastettu inventoinnissa.

Matintalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merkitty vuoden 1889 venäläiseen topografikarttaan. Rakennuksenperustus on kooltaan 6 x 4 metriä ja koostuu näkyviltä osiltaan muokkaamattomista luonnonkivistä. Perustan itäosassa on tulisijan kivinen perustus 1,5 x 1,5 m. Rakennus on jäänyt pois käytöstä ennen vuoden 1949 peruskartan piirtämistä.

Vaihemäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalliolla on reilun metrin levyinen sammaloitunut kohouma, johon tehdystä koekuopasta löytyi naulan kappale, tiilenpaloja ja ohuen ikkunalasin kappaleita. Kallion pohjoisreunalla on luonnonkivirivi, ilmeisesti jäänteenä kivijalasta. Vuoden 1855 henkikirjaan on merkitty torppari Johan Vaihemäki

Jungfruskär (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Jungfruskär 1650-luku (Hans Hansson), Iungfruskäär 1695 (Peter Gedda), Jungfruskiär 1713 (MH 2/-- Charta öfwer Åbo) Jungfruskär 1786 (Charta öfver Åland), Jungfruskären 1789 (Eric af Wetterstedt).
Jungfruskär oli merenkulun suojasatama Turun - Lill Sottungan - Tukholman väylän varressa ja saarella asuvien torpparien kalastussatama. Saari mainitaan 1650 luotsinvaihtopaikkana (Smulter 1997: 194) ja 1760 suojasatamana, ei tosin yhtä turvallisena kuin Berghamn (Hülpher 1886: 8, 142–144).
Maakirjassa 1540 saari mainitaan nimellä Hyndh skeer, Hynd Skeer Hyppeisten kylään kuuluvana saarena, jossa ei ollut tiloja (Kuvaja 1997: 56). Torppariasutus alkoi isojaosta 1844, jolloin kantatiloihin kuuluvat maat lohkottiin ja saarelle alkoi muodostua torppia. Vuonna 1881 laaditussa raportissa torppia on seitsemän (Mårtensson 1997: 86-87).

Myshamn (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Mishoopen 1684 (van Keulen, Amsterdam; Westerlund 2007: 6). Múskärhampne 1650 (Hans Hansson, Maskun ja Piikkiön kihlakuntakartta). Myshamn 1695 (Peter Gedda), Myshamn 1747 (Jonas Hahn; Eh-rensvärd & Zilliacus 1997: 32), Myshamn 1789 (Eric af Wetterstedt).
Aspön kyläsaaren länsipuolella olevat saaret Långlandet, Flakaskär ja Stackskär muodostavat suojasataman Myshamnin Utön-Turun väylän varressa (Zilliacus 1994: 64–65). Myshamn on suojaisa kaikilla muilla paitsi suoraan pohjoisesta tai suoraan etelästä tulevilla tuulilla. Paikka esiintyy lähteissä 1500-luvulta alkaen. Johan Månssonin Itämeri-oppaassa 1644 on seuraava kuvaus: Wäster aff Ingolfskiäret en half miil är och en hamn som kallas Myshamn.
Jonas Hahnin kartassa 1747 ja Gustav af Klintin kartassa 1813 on piirretty väylä Utön väylältä Myshamniin Långlands sundin läpi (Ehrensvärd & Zilliacus 1997: 34; Miekkavaara 1988: 67–70).
Långlandetin saari esiintyy 1600-luvulta alkaen nimellä Murskär. Nimi oli tunnettu vielä Ole Eklundin vieraillessa saarella kesällä 1939 (Eklund 1958, n:o 291). Bertel Forteliuksen mukaan nimi palautuu adjektiiviin mjo ’kapea’ (Fortelius 1999: 283), joten nimeä ei voi yhdistää substantiiviin mur ’muuri’, niin arkeologisesti houkuttelevaa kuin se olisikin. Långlandet on vanha rinnakkaisnimi, sillä se on Eric af Wetterstedtillä 1789 Longland.

Byviken (1000037939) (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Byviken on Korppoon Björkön todennäköinen vanhan kyläsataman paikka. Vanhin tieto talonpoikaisasutuksesta Björkössä on tallinnalaisen kauppaporvarin Helmick Ficken velkakirjassa. Siitä käy ilmi kahden björköläisen olleen tallinnanpurjehduksella vuonna 1510, mahdollisesti jo 1508 (Kerkkonen 1978: 184-185).
Vuoden 1540 maakirjassa ja veroluetteloissa 1560-luvulla mainitaan kolme taloa Björkössä (Jutikkala 1973).

Högland maakellari 1 (Kivirakenteet)

Högland maakellari 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivikkoiseen etelärinteeseen kaivettu kuoppa, jonka pituus on noin 4 m ja leveys noin 3 m.

Högland rakennuksenjäännös 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan jäännökset ajalta, jolloin Vesterbergin perhe asui Höglandin torpassa (1889-1922). Suorakulmainen kivijalka, jonka pituus on 8.2 (W-E), leveys 5.8 m ja korkeus 0.2-0.4 m. N-seinää vasten kumpu, joka lienee tulisijan jäännös. Kivijalasta erottuu huone, keittiö ja kamari. Opastaulu ja ulkopöytä jäännöksen päällä.

Högland navetta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Navetan jäännökset ajalta, jolloin Vesterbergin perhe asui Höglandin torpassa (1889-1922). Nurmettunella kedolla erottuu kivijalan SW-kulma. Siihen on pystytetty opastaulu.

Långholmen kiviraunio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laakean siirtolohkareen päälle ja ympärille on kasattu avokallion reunaan pääosin pyöristyneitä melko tasakokoisia kiviä ja lohkareita matalaksi latomukseksi. Pituus 6.2 m (N-S), leveys 2.4 m. Laitumen tai niityn raivaamiseen liittyvä kiviraunio.

Långholmen lato (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sortunut, osaksi piilutusta, osaksi pyöreästä hirrestä salvotun rakennuksen (heinälato) jäännös. S-, E- ja N-nurkan alla nurkkakivi. Pituus 5.3 m (SE-NW), leveys 4.6 m. Hirret katkaistu sahaamalla ja salvottu ristinurkin. Sisäpuolella metalli-, muovi- ja lasijätettä. NW-seinässä sekä piiluttuja että pyöreitä hirsiä. Seinän päällä vihreän kattohuovan jäännöksiä ja sinkittyjä huopanauloja.

Lökholmen kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; W-E-suuntainen pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista koottu kiviaita, jonka pituus on 66 m, korkeus 0.4-0.8 m ja leveys 1.2-2.3 m. Molemmissa päissä aita päättyy suureen lohkareeseen. N-puolella paikoin pystysuoraa kylmämuurattua seinämää.

Sandö rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lämmitettävän yksihuoneisen rakennuksen jäännös, ehkä vartiotupa tai kalatupa. Suorakulmainen matala kivijalka, joka erottuu SW- ja SE-puolilla. Kivijalan pituus 5.4 m (SW-NE) ja leveys 4.3 m. NW-seinän sisäpuolella kumpu hiekkaa, punatiiliä (25x11x5 cm) ja tiilisilppua Maassa erottuu savupelti (19x15 cm), jossa on kiinniniitattu kahva, valurautainen hellan kansilevy, jossa kahden keittolevyn aukot (67x36 cm), taottuja niitillä kiinnitetyn lattaraudan paloja ja pyöristyneitä luonnonkiviä Yhdessä kivessä kummun päällä uurrettu terävällä kärjellä merkit ”2010” ja ”-07” , ”-17”, ”MOI”, ”16 VIIMA”, ”LEILEI”, ”2009” sekä piirros. Kivessä on muitakin resenttejä merkkejä karikkeen alla.

Stora Buskär rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Venäläisen 1. maailmansodan aikaisen kasarmirakennuksen jäännös. Purettu siten, että kivijalan SE-kulma jätetty näkyviin. Alimpana luonnonkivistä sementillä muurattu perustus ja sen päällä valkotiilimuurauksen jäännöksiä. Rakennelman korkeus 0.9 m. Rakenteessa on mukana myös pieniä pyöristyneitä luonnonkiviä. Rakennuksen kulman sisäpuolella pyöristyneitä lohkareita. Kaikki muu purettu pois. Lähempänä rantaa raivattu tasanne. Lahti matala, mutta veneenpäästävä, ei havaittu laiturinjäännöksiä

Vasikhaka rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista koottu kivijalka, jonka ulkomitat ovat 9.5 (SE-NW) x 5.7 m. Rinteen alapuoleisen seinän lohkareet suuria, tasainen tahko ulospäin. Sisäpuolella SW-seinän keskellä siirtolohkare ja
sen ja seinän välissä kiviröykkiö. NE-kulma katajapensaan sisällä.
Suurikokoisen rakennuksen, ehkä riihen, jäännös. Ajoitettu 1800-luvulle sillä perusteella, että Senaatin karttaan XIV13 (1883) on merkitty rakennus tähän paikkaan.

Länsi-Lakia vesiallas (Työ- ja valmistuspaikat)

Alskär kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Torpan jäännöksen ympärillä on kolme kiviaitaa tasakokoisista enimmäkseen pyöristyneistä kvistä. Eteläisin osa on L:n muotoinen ja se pituus on noin 42 metriä. Läntisin osa on noin 42 m pitkä. Itäisin osa kulkee kannaksen yli ja on noin 22 m
pitkä.

Hallskärin rakennuksen jäännös (Asuinpaikat)

Sundholm lato (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lahonneet heinäladon jäännökset. Maassa on rankoja ja leveitä lautoja, joissa punamultaa. Ladon mitat lienevät olleet noin 5x5 m. Ladon vieressä peltoraunio.

Sundholm peltoraunio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelysraunio. Saattaa liittyä myös viljelmää vanhempaan nityyn raivaamiseen. Vuoden 1969 peruskartassa 104104 kiviraunion kohdalle on piirretty lato ja pelto. Pellon alue on vuoden 1795 tiluskartassa nittyä, jolla oli kolme niittylatoa. Niistä ei ole enää merkkejä maastossa.

Sundholm rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen kylmämuurattu kivijalka, jonka mitat ovat 5.5 m (W-E) x 5.3 m. NE-nurkassa kylmämuuratuista kivistä tehdyllä perustalla oleva tulisijan jäännös, jonka päällä kumpu sammaleen peittämiä kiviä. Tulisijan mitat 2.5x2.0 m.
Tulisija peittää suuren osan huonealasta.

Putsaari rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sammaloitunut 3 m:n läpimittainen kumpu, jossa betonilaatan päällä kiviä ja punatiiltä, mahdollisesti tulisija. N-reunassa kivijalkaan kuluvia lohkareita. W-puolella kiviä, laastia ja punatiiltä, mahdollisesti porraskivi. Mitat noin 7x5 m. Kallionpinnalla myös tasolasia ja fajanssia.
Lämmitetty ei-talonpoikainen rakennus, todennäköisesti sotilaallinen rakennus, kuten vartiotupa. Kyseessä lienee jääännös Eva Christina Lindströmin mainitsemasta Venäjän vallan aikaisesta vartiotuvasta, joka liittyi Kappelinvuorella olleeseen optiseen lennätinasemaan (Lindström 1999: 163; Liukkonen 2013: 46-48).

Vekara kylmämuuri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion ja hiekan rajalle on huolellisesti kylmämuurattu pyöristyneistä ja särmikkäistä melko tasakokoisista lohkareista SE-NW-suuntainen muuri, jonka pituus on 12.3 m, korkeus 0.7-1.0 m ja leveys 0.8-1.2 m. Muurin W-puolella muutaman metrin
päässä on 4 m pitkä muurimainen samansuuntainen kivilatomus.
Mahdollisesti karjanlaidunnukseen liittyvä rakennelma, kuten lypsypaikka tai aidatun niityn jäännös.

Vekara perunamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen kylmämuurattu kivimuuri vaihtelevan kokoisista pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista. Muurin sisäpuolella maanpinta tasainen ja kivetön. Murin korkeus 0.4-0.8 m ja leveys 1.0-1.6 m. Sisämitat 16.0 (N-S) x 12.4 m. Karjalta aidattu perunamaa.

Kuuskorpi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienen torpan perustus. Pitkän seinän pituus on noin 5m. Kiviperustan korkeus on noin 70 cm. Rakennuksen itäseinustalla on uuninperusta. Torppa sijaitsee aivan Uudenkaupungin ja Laitilan kuntien rajalla. Paikallisen oppaan mukaan kyseessä on Taakastenojassa sijainneen vesimyllyn (vajaa 100 metriä etelään, ojaa ruopattaessa, Paikalta on löytynyt graniittinen myllynkivi) myllärin torppa.

Kuuskorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Takastenojan pienessä koskessa on ollut vesimylly. Kohde on täysin tuhoutunut, mutta koskesta nostettu myllynkivi on vielä paikalle 1960 -luvulla rakennetun kesämökin pihassa pöytätasona. Kivi oli löytynyt kun ojan uomaa laajennettiin 1960-luvulla niin, että siihen saatiin pieni uima-allas,
Paikallisten oppaan kertoman mukaan samalta alueelta ojaa ruopatteassa on löytynyt rautamiekka, joka oli pitkään paikalla olavan kesämökin omistajan seinällä koristeena. Silloinen omistaja on jo kuollut, eikä miekan sijaintipaikka ole enää tiedossa. Kuvauksen mukaan miekaassa olisi ollut ruoto, mutta ei väistintä ja se olisi ollut kaksiteräinen,

Kuuskorpi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ainakin kolmen hiilimiilun perustat. Ainakin yksi niisätä on olltu tiilirakenteinen ja paikallisen oppaan kertoman mukaan tiilet on aikoinaan kuljetettu Männistön torpan navetan rakennusaineeksi.

Koppari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uudenkaupungin ja Vehmaan rajalla kulkeva näyttävä kiviaita. Pituus on noin 50 m ja sen leveys on noin 1-1,5 m. Aidan ja sen itäpuolella olevan pellon välissä on muutamia kiviröykkiöitä Vehmaan kunnan puolella.

Katanpää tuliasema 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee rantakalliolla, jolta on esteetön näkyvyys länteen. Paikka ei kuitenkaan näy merelle.
Kyseessä on potero, jonka rannanpuoleiset seinämät ovat pystysuorat, kallionpintaa ja rannasta poispäin olevat seinät louheesta tehtyä kylmämuuria. Kallionseinää on tasoitettu sisäpuolelta betonivalulla, joka on karkeaa ja hajoamassa. Lohkareissa ei näy porausjälkiä, mutta niitä on kuitenkin ehkä lohkottu pienemmiksi paikalla, koska lohkokiviä on paljon.
W-seinä sisäpuolelta 3.6 m pitkä, S-seinä 4.1 m, E-seinä 3.6 m ja N-seinä 4.2 m. Seinämien korkeus sisäpuolelta 0.6-0.9 m. NE-kulma on hajonnut: lohkareita on vieritetty ulospäin. Pohjalla on särmikkäitä ja pyöristyneitä kiviä ja lohkareita. E-seinämää reunustaa syvempi kalliossa oleva kuoppa, joka on täytetty lohkareilla.

Katanpää muuri (Kivirakenteet)
Historiallinen; L:n muotoinen pyöristyneistä lohkareista kylmämuurattu seinämämäinen rakenne, jonka haarojen pituudet ovat 5.0 (SW-NE) ja 5.2 m (NW-SE) ulkopuolelta mitaten. Muurin paksuus 1.2-1.4 m ja korkeus 1.2 m. Näyttäisi olevan kuorimuuritekniikalla rakennettu siten, että ulkoseinät ovat tasakokoisista pyöristyneistä lohkareista ja sisäosa on täytetty erikokoisilla kivillä ja lohkareilla. Lähellä rantavyöhykettä ja arviolta metrin korkeudella merenpinnasta.

Katanpää paahus 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus sijaitsee merenrannassa Pitkäkarissa. Noin metrin korkeudella merenpinnasta on suurten maakivien väliin rakennettu rannansuuntainen pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista koostuva kylmämuuri, jonka pituus on 2.9 m. Osa kivistä on romahtanut maahan. Alkuperäinen rakenne on hajalla, mutta tunnistettavissa. Paikka tyypillinen, kohti tuulensuojaista lahtea.

Katanpää tuliasema 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pitkäkarin eteläkärjessä. Kylmämuurattu, enimmäkseen särmikkäistä lohkareista koostuva rakenne. Sisämitat 5.2 m (SE-NW) ja noin 3 m (SW-NE). Korkeus rannan puolelta noin 1.0 m. SE-reunassa kivien alla on puinen soiro, joka viittaa siihen, että seinämissä on ollut puinen rakenne. Rannan puoleinen muuri on tehty kuorimuuritekniikalla siten, että suurten ulkoseinän lohkareiden välit on täytetty pienillä särmikkäillä kivillä. Pohjatasona kallionpinta.

Katanpää tuliasema 4 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tulipesäke, joka on sijoitettu kalliossa olevaan painautumaan ja suojattu merenrannan puolelta kylmämuurauksen avulla. Painautuman pituus on 3.2 m (S-N) ja leveys 2.6 m. Kylmämuurausta 1-3 lohkaretta päällekkäin, keskellä etelää kohti avautuva ampuma-aukko. W-puolella lohkareita vierinyt kallionpintaa pitkin alaspäin. Myös rakenteen sisäpuolelle pudonnut kiviä.

Katanpää Ootskeri louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Lähellä Ootskerin kannasta NW-rannalla on avolouhos, jonka kuilu on kohtisuora rantaa vastaan. Kuilun pituus 16 m (SE-NW) ja leveys 2.5-3.0 m. Syvyys 0.0-2.5 m, madaltuu rantaa kohti. Rantaa on täytetty graniittilohkareilla 10 metrin pituiseksi kivilaituriksi,
jonka SW-puoli on veden alla niin jyrkkä, että siihen voi alus kiinnittyä. Kallioon kiinnitettyjä silmukoita ei ole näkyvissä, mutta kuilun N- ja NE-reunassa on 3 kallioon porattua reikää.
Kyseessä on koelouhos, josta vuonna 1931 lähetettiin kivinäytteet oikeusministeriölle

Moderni; Tulipesäke, joka on sijoitettu kalliossa olevaan painautumaan ja suojattu merenrannan puolelta kylmämuuratun seinämän avulla. Tilassa, jonka pituus on 1.8 m ja leveys 1.8 m, mahtuu kaksi henkeä makaamaan muurin suojassa. Seinämä korkeus on noin 0.7 m. Muurissa on ampuma-aukko etelään. W-seinämässä tasaisessa graniittipinnassa 15 x 11 cm2:n alalla taltalla hakattu teksti: 1941 (/) 11/2.

Katanpää radioasema (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Radioaseman jäännökset pikkupatterin lähellä. Maastossa erottuu vaivoin rakennuksen kivijalkaan kuuluneita lohkareita sekä kasa tulisijaan kuuluneita tiiliä, joissa on vielä kiinni laastia. Rakennuksen SW-kulmassa sijainnut kasa kasvaa jo nuoria mäntyjä. Mittoja ei enää voi arvioida. Rakennuksesta hiukan kaakkoon on kalliolla valettu betonijalka, jonka päällä seisoo neljä sisäänpäin kallistuvaa rautatankoa sekä kaksi kiinnityskorvaketta. Rakenne lienee radiomaston jalusta.

Katanpää rakennuksenjäännös 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kalliopohjalla W-rinteessä, joka laskeutuu notkoon. Betonista valettu rakennuksenpohja. Pituus 6.8 m (W-E), leveys 3.2 m. Kaksi huonetta, ovi itäpäädyssä. Rakennukselle tullut tie notkon läpi upseeritalolta on yhä näkyvissä. Toinen tie tulee kalliota pitkin idästä. Ollut saunarakennus.

Katanpää suojahuone (Puolustusvarustukset)
Moderni; Kallionrinteen yläosassa oleva bunkkeri. Ulko-ovelle johtaa etelästä rinteen suuntainen metrin levyinen kallionhalkeama, jonka pohja on tasoitettu. Ennen ovea on viisto särmikkäistä lohkareista kylmämuurattu seinämä. Bunkkerin SW-seinämä on valettu betonista, ovi karmeineen teräslevyä. Seinän yläosassa jäljellä rautanauloja, joilla sidottu naamiointimateriaalia kiinni seinään. Bunkkerin katto on peitetty lohkareilla. Bunkkerin sisätila pitkä ja kapea.
Kyseessä on jatkosodan aikana Katanpään asukkaille rakennettu suojahuone, joka jäi keskeneräiseksi.

Katanpää Kivimäki louhosalue (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Katanpään saaren pohjoiskärjen kattava avolouhittu alue. Paikalla on ollut louhos, jossa louhittiin vankityövoimalla nupukiveä 1931-1940.
Pohjoiskärjen alueella on muitakin kulttuuriperintökohteita: piirtokirjoituksia, aurinkokello, pajan jäännökset, tykinalustoja ja paahus (ks. alakohteet). Osa näistä liittyy louhokseen.
Pohjoiskärki on rajattu yhtenäiseksi kulttuuriperintöalueeksi Metsähallituksen tekemän kulttuuriperintöinventoinnin mukaisesti.

Katanpää kummeli 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Särmikkäistä ja pyöristyneistä kivistä ja lohkareista koottu kummeli, jonka halkaisija 1.5 m ja korkeus 1.1 m. Ulkokuori on suurista lohkareista, sisäosa täytetty pienemmillä kivillä. N-puolen kivien pinnat on maalattu valkoisiksi, ja samalla puolella kummelin edessä on kalliolle valettu suorakulmainen betonialusta. Kummelin luona vaneritaulu, johon maalattu Tall Ships Race -purjelaivatapahtuman tunnus muistona alusten vierailusta Katanpäässä vuonna 2003.

Katanpää kummeli 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pääosin särmikkäistä kivistä ja lohkareista koottu kummeli, jossa yhteensä viitisenkymmentä kiveä. Halkaisija 0.8 m, korkeus 1.0 m. Maalaamaton, ei maalinjäännöksiä näkyvissä.

Katanpää lennätinaseman konehuone (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäläisen lennätinaseman (1915-1918) konehuoneen jäännös. Seinien mitat 4.5 x 4.5 m. Rapattu kivijalka. Paksut punatiiliset seinät on muurattu ristilimitykseen. Tiilien mitat ovat 27 x 12 x 7 cm. SW- ja NE-seinillä kaksiosaiset ikkunat, joissa alempi osa kolmiruutuinen. Tiilinen eteinen NW-puolella. Ulko-ovena peiliovi, jossa 4 peiliä pystysuorin rihlakoristein. Sisäpuolella 8-peilinen ovi, jossa peilin koristeena kaksi pystysuoraa rihlaa. Eteisessä hyllykkö, jossa yhtenä hyllynä peiliovi. Valssattu peltikatto. Tulisija N-kulmassa, piippu ylös asti rapattu. Talo on ollut ylös asti keltamullalla maalattu. Laastiin piirrelty mm. teksti KORPR. A. HEINO / 4.63. Vähän matkaa länteen on sortumaisillaan oleva vaja.

Katanpää kummeli 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hamskerin alempi kummeli. Särmikkäistä tasakokoisista graniittilohkareista koottu suorakulmainen rakenne. Merelle näkyvän osan pituus 1.5 m, leveys 1.2 m ja korkeus 1.4 m. Sen alla on hiukan leveämpi kivistä koottu perusta. N-puolen seinämään on maalattu kolme pystyraitaa, musta-valkoinen-musta. S-puolella kivien joukossa on 53 cm:n läpimittainen pyöreä valurautalevy, jossa kaksi reiällistä tappia suuntimakehä? Avoin näkyvyys pohjoisen puolelle. Kummeli muodostaa Katanpään satamaan tulevan vanhan väylän alemman linjataulun.

Historiallinen; Suurista särmikkäistä graniittilohkareista koottu suorakulmainen kummeli. Lohkareissa on näkyvissä poranjälkiä. Ne voivat olla alunperin rakennuksen kivijalasta. Pituus 1.2 m, leveys 1.0 m ja korkeus 1.3 m. N-puolen seinämään on maalattu kolme pystysuoraa raitaa, musta-valkoinen-musta. S-puolella kivien joukossa on 50 cm:n läpimittainen pyöreä valurautalevy, jossa on kaksi reiällistä tappia - suuntimakehä? Avoin näkyvyys pohjoisen puolelle. Kummeli muodostaa Katanpään satamaan tulevan vanhan väylän ylemmän linjataulun. Linja kulkee N-S-suunnassa Mustaklupun W-puolelta.

Katanpää kiviuuni 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lähellä Hamskerin SW-rantaa noin 3 m:n korkeudella merenpinnasta on puolikaaren muotoon kylmämuurattu kiveys, suuaukko vinosti rantaa kohti länteen. Suuaukko ulkopuolelta 1.7 m leveä, syvyys 1.5 m, korkeus 0.6 m. SE-puolella maakivi. Eroaa
ryssänuunin tyyppisistä kiviuuneista siinä, että rakenne ei näyttäisi olleen katettu laaoilla.

Katanpää kiviuuni 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista suurten maakivien päälle ja väliin koottu kivikasa, jossa näyttää olleen suuaukko rantaan päin. Mitat 3.1 x 2.0 x 0.8 m. Lähellä N-rantaa, runsaan metrin korkeudella merenpinnasta.

Katanpää paahus 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; S-rannan tuntumassa oleva melkein pelkästään särmikkäistä kivistä koottu puolikaari, joka on suureksi osaksi peittynyt maanpinnan alle. Leveys rannan suunnassa 2.2 m. Toisen paahuksen vieressä.

Katanpää paahus 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; S-rannan tuntumassa oleva melkein pelkästään särmikkäistä kivistä ja lohkareista koottu puolikaari. Leveys rannansuuntaisesti 2.8 m. Korkeus merenpinnasta arviolta 2-3 m. Lähellä toista paahusta.

Historiallinen; S-rannan tuntumassa on tuliasema, johon avautuu kallioon louhittu käytävä pohjoisen puolelta. Rakenteen N-osa on kylmämuurattu särmikkäistä lohkareista paksuseinäiseksi. Seinämien korkeus sisäpuolelta 1.1-1.3 m. Suuaukosta sisään tultaessa haarautuu länteen päin 1.0-1.7 m leveä potero, jossa suorakulmainen kivistä ladottu alusta. Alustan pituus 1.1 m, leveys 0.9 m ja korkeus 0.7 m. Alustan päältä avautuu ampumasektori lännen puolelle. Oviaukosta etelään päin avautuu noin 7 m pitkä ja 0.7-0.9 m syvä kallioon louhittu ja kaakkoon kaartuva ryömintäkäytävä, joka päättyy eteläisempään poteroon. Eteläisempi potero on 0.8-0.9 m syvä ja siitä on esteettömämpi näkymä etelän puolelle. Eteläisen poteron seinämät ja käytävän W-seinä kylmämuuratut.
Rakenteiden SE-puolella pieni ampumasuoja (tai paahus), jossa ison lohkareen päälle nostettu pienempiä. Poteron ja rannan välissä kallioon on räjäytetty kuoppia, jotka on täytetty louheella.

Historiallinen; Särmikkäistä kivistä ja lohkareista kylmämuurattu puolikaari, jonka leveys rannan suunnassa on 2.4 m. Esteetön näkyvyys rantaan, mutta rantakallio voi olla osaksi edessä ampumasektorilla.

Historiallinen; Särmikkäistä kivistä ja lohkareista ladottu puolikaaren muotoinen kylmämuuri, jonka pituus rannan suunnassa on 3.0 m ja korkeus 0.3-0.7 m.

Katanpää kiviuuni 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pääosin särmikkäistä kivistä ja lohkareista koottu kiviuuni tai tulisija, jonka suuaukko on rantaa kohti. Pituus 2.5 m (W-E),leveys 1.9 m. Onkalon katekivet näyttävät puuttuvan; rakenne on voinut olla avoin.

Historiallinen; Rannan alarinteeseen kaivettu kuoppa, jota rannan puolella (E) reunustaa pääosin särmikkäistä lohkareista ladottu kylmämuuri puolikaaressa. Muurin pituus on 9.4 m, korkeus noin 0.7 m ja paksuus noin 1.6 m. Rakenne on kasvillisuuden peitossa, mutta osa lohkareista erottuu. Muurin päällä kasvaa mäntyjä ja leppä. Rakenne on arviolta metrin korkeudella merenpinnasta.

Historiallinen; Rantaan laskeutuvaan rinteeseen kaivettu kuoppa, jossa lohkareet on nostettu kasoiksi kuopan reunalle. Pituus noin 7.0 m, leveys noin 6.5 m ja korkeus kuopan pohjalta 1.2 m. N-puolella on sisääntuloaukko. Rakenne on kasvillisuuden peitossa.

Historiallinen; Maahan kaivettu kuoppa, josta lohkareet on nostettu kuopan reunoille. Kuopan sisähalkaisija on noin 1.6 m ja syvyys 0.9 m.

Historiallinen; Halkaisijaltaan noin metrin suuruinen kuoppa, josta lohkareet on nostettu reunoille.

Historiallinen; Särmikkäistä kivistä ja lohkareista kalliolle ladottu U:n muotoinen kylmämuuri, jonka
suuaukko on pohjoiseen. Pituus 2.3 m.

Katanpää laituri (Kulkuväylät)
Historiallinen; Katanpäästä Ootskeriin johtava kivilaituri, joka on ladottu niitylle särmikkäistä ja pyöristyneistä kivistä, tiilistä ja rikkoutuneista tiilimuurin kappaleista. NNW-SSEsuuntainen rakenne kahdessa osassa, välissä laakea kallio.
Pohjoisempi osa. Leveä ja matala, melko tasainen pinta. Pituus 34 m, leveys 2.5 m, korkeus 0.5-0.7 m. Laiturin puolivälissä on katkos, jonka läpi vesi pääsee virtaamaan laiturin E-puolella olevasta vesijättölammesta pois matalanveden aikana.
Eteläisempi osa. Kapea ja korkea, yhdestä kohdasta sortunut. Pituus 13.7 m, leveys 1.2-1.4 m, korkeus 0.5-0.7 m. Särmikkäitä ja pyöristyneitä kiviä ja lohkareita. Laituri ei ulotu aivan Ootskeriin asti, vaan lopussa on noin 20 metrin pituinen rantaniityn ylitys, jonka on vielä 1930-luvulla täytynyt useimmiten tapahtua kahlaamalla.
Laituri liittynee Katanpään vankila-aikaan, jolloin Ootskeri oli vankien ulkoilualue. Ootskeriin on päässyt myös toista reittiä, muutamaa kymmentä metriä idempää laakeata kalliota pitkin, ja sieltä kahluumatka matalalla vedellä on ollut lyhyempi, korkealla vedellä luultavasti pidempi, koska kallio on hiukan alemmalla tasolla kuin laituri.

Katanpää silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vankilanjohtajan asunnon (3) ja hevostallin (10) välissä tie ylittää kivisen sillan, joka johtaa ojan yli. Sillan rumpu on luonnonkivistä holvattu. Sillan leveys on 6.0 m, sillan kannen paksuus holvin yläpintaan 0.6 m ja pituus 1.65 m.

Katanpää rakennuksenjäännös 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakulmainen kivijalka, joka koostuu tasakokoisiksi lohkotuista nupukivistä kalliolla, todennäköisesti Katanpään kaivoksen tuotantoa. Pituus 9.0 m ja leveys 3.8 m. N- ja W-kulmissa on luonnonkivistä muuratut rakenteet, joiden mitat ovat 1.5 x 1.3 m.

Katanpää meriväen kasarmin raunio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1917 valmistuneen meriväen kasarmin vuonna 1955 tulipalossa tuhoutunut jäännös. Laaja kompleksinen raunio, jossa on näkyvissä perustuksen valuosia, kiviä, tiiltä, vesijohtoputkea yms. Peittynyt karikkeen ja kasvillisuuden alle, joskin puita harvennettu hiljattain. Peitteisyyden takia ei dokumentoitu muutoin kuin muutamin valokuvin.

Historiallinen; Aivan rantaviivan tuntumaan siirtolohkareen taakse rakennettu tuliasema, jota on ympäröinyt neljä suorakulmaista pystysuoraa kylmämuurattua seinämää. Sisätila on ollut noin 2.5 x 3.0 m2. Seinämät, jotka on tehty melko tasakokoisista pyöristyneistä lohkareista, on hajotettu ja niiden alaosat ovat vain osaksi näkyvissä. Suunnilleen metrin korkeudella merenpinnasta.

Turku-Viipuri maantie (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Noin 130 m pituinen osuus Turkua ja Viipuria yhdistämään rakennetusta Suuresta Rantatiestä. Salossa tien linja kulkee Uskelan kirkkomaan lävitse ja suuntaa etelään Perniönjoen vartta.

Uittamon louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivilouhos, louhokseen liittyvän kivetyn tien pohja ja työstöpaikka. Jyrkkäseinäisessä kalliossa useissa paikoissa, lähes yhtäjaksoisesti tasapaksuja poranjälkiä, sen perusteella arvio ajoituksesta 1800-luku, ehkä 1900-luvullakin. Vakokiilauksesta ei havaittu selviä merkkejä. Kallion alapuolella runsaasti lohkokiviä. Louhosalue ulottuu myös tien länsipuolelle, Kannuskadun päähän, eivät liitty nykyaikaiseen louhintaan, koska on sen verran parkkipaikasta etäänpänä, eivätkä suoraan sen reunassa. Louhoksen tie jää näiden kalloiden väliseen notkoon. Parkkipaikan itäpuolella on selvästi 1960-luvun räjäytystöihin liittyvää louhikkoa (isoja leveitä porausjälkiä). Tarkempi raportti MIP:issä.

Prunkkalankosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Prunkkalankosken mylly esiintyy jo vuoden 1780 Prunkkalan ja Seppälän isojaonaikaisessa tiluskartassa. Tuolloin paikalla on kaksi myllyä, yksi kummallakin puolella jokea sekä niiden eteläpuolitse kulkeva tie siltoineen. Sama mylly on merkitty myös kuninkaankartastoon. 1800-luvun lopun senaatin kartastossa molemmat myllyt ovat edelleen samoilla paikoilla ja niiden lähistöllä on myllytorppa. Seuraava myllyrakennus pystytettiin vuonna 1903 ja vain joen länsirannalle. Tämä on kuvattu vuoden 1923 kartassa, kuten myös siihen liittyvä pieni pato, joka lienee tehty samoihin aikoihin sekä nykyinen kivisilta, joka on 1800-luvun jälkipuolen tyyppiä, mutta voi olla myös 1900-luvun alusta.
Vuoden 2019 inventoinnissa havaittiin edelleen pystyssä oleva vuoden 1903 myllyrakennus, kivisilta ja sillan eteläpuolella kaksi rakennettua kiveystä, joista länsirannan kiveys oli kooltaan noin 4 x 5 metriä ja itärannan 3-4 metriä x 1,5 m. Kookkaita luonnonkiviä oli molemmissa yhdessä kerroksessa. Todennäköisesti kyse on aikaisemman sillan perustuksesta. Myös isojakokartalla silta näkyisi olevan hieman etelämpänä kuin nykyinen silta. Havaittu rajakivi ei ole isojaon aikaisella vaan nykyisellä seurantalon rajalla ja se saattaa olla uusiokäytetty kivi, joka on siirretty tänne muualta.

Historiallinen; Kallioseinämässä on lähekkäin kolme kalliohakkausta. Kalliohakkaus 1 käsittää kehyksessä olevat kirjaimet ETG ja kirjainten alapuolella vuosiluku 1894. Kalliohakkaus 2 käsittää kehyksessä olevat kirjaime AEG ja kirjainten alapuolella vuosiluku 1893. Kalliohakkaus 3 sijaitsee aivan kalliohakkaus 2:den vieressä ja koostuu kirjaimista AH.

Kerttulan tennishalli (Taide)
Moderni; Kalliohakkaukset sijaitset Kerttulantien länsipuolella, Kerttulan tennishallin läheisyydessä olevan kalliopaljastuman pohjois- ja itäosassa.
Kalliopaljastuman luoteiskulmassa, kaltevalla pinnalla on kaksi kalliohakkausta lähekkäin. Toisessa on yläpuolella 1903 ja sen alapuolella VIII (kalliohakkaus 1) ja toisessa 1901 ja sen alapuolella II (kalliohakkaus 2). Numerosarjassa 1901 on numero 1 epävarma. Numeron 0 vieressä on lyhyt ja kaareva pystyviiva ja tämän vieressä lyhyempi viiva. Lisäksi II merkinnän alapuolella näyttäisi olevan kaareva viiva.
Kalliopaljastuman pohjoisosassa on kallioon hakattu numerot 190 (kalliohakkaus 3).

Hessund 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa keskiaikaisesta kirkosta noin 3,2 km koilliseen Kirjalansaaren etelärannalla Hessund -salmen kapeimmalla kohdalla, noin 50 metriä itään 1938 rakennetusta Heesudin sillasta.
Salmen pohjassa sijaitsee salmen molemmilla rannoilla laiturin kiveykset. Ne ovat peräisin vuosina 1917–1938 toimineen lossin laitureista. Valtaosa kohteesta on vedenalainen, mutta myös rantoja on muokattu laitureita varten. Salmen keskellä on noin 10 metriä leveä alue, jossa laitureista peräisin olevia kiviä ei ole.
Lossilaitureiden perustukset paikannettiin 2020 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa, joka liittyi uuden sillan rakennus- ja kaavoitushankkeeseen. Uuden sillan linjaus sijaitsee vanhan sillan itäpuolella.

Runebergs gran (Taide)
Historiallinen; Vanha kuusi, jonka juurella kansallisrunoilijan J.L. Runebergin suullisen perimätiedon mukaan kerrotaan istuneen kirjoittamassa runojaan ja odottamassa kihlattuaan Fredrikaa.
Paikalla on myös kivilaatta johon on kaiverrettu teksti "Runebers gran Runebergin kuusi".

Vidkulla Mellangård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontti asutulla tilalla (Vidkulla Mellangårdin kantatalo).

Eerola (1000039423) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eerolan tila on yksi Kettelin kylän kantatiloista. Eerola on ollut kappalaisen virkatalona vuodesta 1691. Rakennukset sijaitsevat vanhalla kylätontilla.

Alinen-Uusikartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kettelin kylän kantatilan tontilla sijaitseva osatalo. Tilaa viljelty jo 1540 -luvulla. Tila jaettu vuonna 1841 Aliseen ja Yliseen Uusikartanoon. Rakennukset sijaitsevat vanhalla kylätontilla.

Muntontien kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivinen, kookkaista lohkoista rakennettu maakellari Saarnin torpan pihapiirissä, Muntontien länsireunassa. Mahdollisesti 1800-luvulta. Kylmämuurattu holvitila täysin ehjä, sisätilan mitat n. 1.2 x 2.9 m ja korkeus 1.5 m. Pihapiiriin kuuluu lisäksi päärakennus, pitkä saunarakennus ja kellarivaja 1800 -luvun lopulta sekä navettarakennus ja vaja 1900-luvun alkupuolelta. Kiinteistöä ympäröivät kivitolpista sekä kivilatomuksista muodostuvat aidat.

Pulkkavuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kallioisen mäen etelärinteellä lohkomajälkiä kalliossa, lohkottuja kiviä ja niissä porausjälkiä tasaisin välein. Lienevät kotitarvelouhinnasta peräisin.

Vuoromäentien ruumiskivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyisen Kuuanvuorentien varrella oleva tasainen ja aikoinaan vaakasuorassa ollut 2,70 x 1,90 x 0,75 m kokoinen lohkare, jota on tietä levennettäessä siirrelty. Kivi on haljennut kahdesta kohtaa.
Kiven kerrotaan paikallisen perimätiedon mukaan olleen ruumiskivi, jonka päälle arkku oli laskettu kantajien vaihdon ajaksi Kuuantaan suunnalta Kalannin kirkolle vainajaa kuljetettaessa.

Viurilan torpan kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuohensaaren lounaisosassa sijaitseva kylmämuurattu holvikellari, jonka rakenteet lienevät suurimmaksi osaksi ehjät. Maakellari kuulunut vuoden 1806 isojakokartalla näkyvään Viurilan torppaan.

Viurilan tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuohensaaren lounaisosassa, niemen poikki luode-kaakko -suuntaisesti sekä rannan suuntaisesti kulkeneen reunakivin pengerretyn noin 2 m leveän vanhan tien jäänne.

Maunulan jääkuoppa (Maarakenteet)
Historiallinen; Säilytyskuoppa, johon on talvisin tuotu merestä jäälohkareita. Jäät peitettiin sahanpurulla. Kuopan reunoja ei ole kivetty, eikä siihen ole liittynyt katosta. Tiedonantajana Maunulan tilan viimeinen asukas.

Särälähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Särälähde on merkitty lähdesymbolilla ja nimellä peruskartalle.
Lähde ei ole enää luonnonmukaisessa tilassa, sillä siihen on asennettu vesipumppu ja lähteen reunoja ja lähiympäristöä on muutenkin muokattu vesijohtoa asennettaessa. Lähteen vieressä vast’ikään tapahtunut tuulenkaato on sorruttanut kiviä ja maata veteen ja em. vaikeutti lähteen tutkimista. Lähteen reunamilta löytyi metallinetsimellä erilaista romua, joten etsimen käyttö tälläkin kohteella osoittautui vaikeaksi. Särälähde on melko matala ja sen vesi kirkasta.
Lähteen pohjalta ei voitu havaita metalliesineitä.

Hästholmen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Taalintehtaalta noin 7,7 kilometriä lounaaseen Lövö-saaren eteläisen osan Hästholmenin eteläosan länsirannassa.
Puurunkoisen aluksen hylky rantaviivalla. Aluksesta on jäljellä pohjaosa. Pituus on arviolta noin 10 metriä ja leveys kolme metriä. Suurin osa hylystä on vedessä, mutta keula ulottuu maalle asti. Hylky on ollut paikalla ilmoittajan mukaan vähintään 50 vuotta, todennäköisesti pitempäänkin. Hylyn taustasta ei ole tietoa. Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 2021.
Museovirasto otti hylkypuusta ajoitusnäytteitä vuosilustoajoitusta varten 2022. Tuomas Aakala analysoi ajoitusnäytteet ja toteaa raportissa näin: Kaikkia näytekappaleita oli veistetty voimakkaasti, eikä yhdessäkään niistä ollut merkkejä puun alkuperäisestä pinnasta. Tämän vuoksi ajoitustulosta tulkitaan siten, että aluksen rakentamiseen käytetyt puut on kaadettu vuoden 1910 jälkeen.

Kranaatin tilan portti (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kaksi nelikulmaista kivipylvästä, joiden laki terävä. Reunustavat tietä, joka alunperin Suurta rantatietä eli Turku-Viipurintietä. Ympäristössä modernia rakentamista aivan viime vuosilta. Pohjoisenpuolen pylvään vieressä sähkökaappi. Pylväiden länsipuolelta alkaa tie on asvaltoitu, ja itäpuolella tielinjaus jatkuu hiekkapäällysteisenä. Vuonna 1991 tehdyssä Suuren rantatien inventoinnissa portinpieliä kutsutaan Raadelman kartanon portiksi. Se merkkaa rajaa, jonka länsipuolella on ollut kartanon maita.

Torppalan portti (Kulkuväylät)
Historiallinen; Torppalantien molemmin puolin sijaitsevat nelikulmaiset, palkosaumaiset kiviset portinpylväät, joiden päällä pienemmistä kivistä koostuvat pyöreät koristeet.
Perimätiedon mukaan silloinen maanomistaja Axel Sjögren rakennutti "muruportin" Torppalan (Torpgård) tilan rajalle maamerkiksi vuonna 1918.

Seisemaantie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uudenkaupungin Pitkäluodon kylässä, joka kuului aiemmin Pyhämaan kuntaan ennen yhdistämistä Uuteenkaupunkiin vuonna 1974. Kylän länsipuolella kulkevan Seisamaantien varressa on kiviaitaa noin 70 metrin matkalla tien eteläreunassa. Aita on noin metrin korkea ja metrin leveä, reunat on kasattu isommista kivistä ja väliä täytetty pienemmillä. Itäpää aidasta, noin puolet sen koko pituudesta, on ehjää, mutta länsipää on osin hajonnut tai kesken. Aita kulkee vuonna 2021 inventoidun sähköjohdon ali. Kiviaidoin reunustetut tiet ja pellot edustavat keskiajalta peräisin olevan Pitkäluodon kylän perinnemaisemaa ja sen vuoksi kiviaita on luokiteltu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, vaikka sen tarkka rakentamisaika ei ole tiedossa. Aidan eteläpuoliset pellot on merkitty jo 1700-luvun isojakokarttaan.

Lähdemäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mietoistentieltä n. 50 pohjoiseen, keskellä peltoaukeaa sijaitseva kalliopaljastuma jossa puretun muuntajan perusta. Kallion pinnalla pyöreä halkaisijaltaan n. 10 cm kaiverrus, joka lienee 1900-luvun alun maanmittausmerkki. Kallioon kiinnitetty myös muuntajaan liittyneitä metallirenkaita.

Kopparö (1000041010) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa noin seitsemän kilometriä Paraisten keskustasta lounaaseen Kopparön itäosan eteläpuolella hietapohjalla noin kolmen metrin syvyydessä.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Kölilinja ja 30 kpl pohjatukkeja havaittavissa. Jonkin verran kaarien alaosia on jäljellä. Ei sisäkarneerausta. Lastia, kansirakenteita tai takilan osia ei ole havaittavissa.
Paikalla on entisaikoina sijainnut Kopparön kylän yhteislaituri (paikallisten haastattelut). Laiturin kivirakenteiden jäämiä edelleen havaittavissa rannassa hylyn kohdalla. On mahdollista, että kyseessä on jahti Knipanin (14 rt, kip. W.Sundqvist) hylky. Se kuljetti kalkkia Uudenmaan maatalousalueilla vuosina 1896-1902. Myöhemmin alus myytiin Kopparöhön, missä se upposi kotirantaan (Nordstöm 2007, Kalk, Skutor och män).
Hylky havaittiin monikeilainluotauksessa 2020. Turkulainen sukeltajaryhmä Barlius teki hylylle tarkistussukelluksen 2021 ja selvitti hylyn taustaa.

Holstenkoski Kurkela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Anerionjoen Holstenkoskessa sijainnut historiallinen Kurkelan mylly. Joessa on harjoitettu myös uittoa. Nykyisen Mäntysillantien sillan kupeessa, joen itärannalla on vielä pystyssä huonokuntoinen lautarakenteinen Kurkelan viimeisin myllyrakennus ja sähköasema, sen eteläpuolella oleva rakennuksen raunio ja pohjoispuolella toinen kookkaampi raunio, johon myös liittyy vesimyllyrakenteita.
Noin 100 m myllyltä ylävirtaan sijaitseva Holstenkosken pato on rakennettu joen yli v. 1903 päätöksellä. Padon pituus sisäkaaren puolelta n. 51 m ja ulkokaaren puolelta n. 53 m. Varsinaisen pato-rakenteen paksuus 0.9-1.0 m. Tukirakenteiden havaittu paksuus n. 3 m. Rakenteen ylin osa padon yläjuoksun vedenpinnasta on noin 3 metriä. Padosta lähteviä uomia on kaksi. Uomien reunat ovat paikoin kivettyjä. Uomien yhtymäkohdassa sijaitsee kaksi pientä kiviperustaa, jotka mahdollisesti liittyvät 1920-luvun tielinjaukseen ja joen yli kulkeneeseen siltaan.
1920-luvulla padon itäisellä sivulla oli metrin läpimittainen puutorvi, joka johti vettä padosta myllyyn. Samalla vuosikymmenellä patoa haluttiin korottaa niin, että veden korkeus altaassa nousi 2 m. Patoon jätettiin edelleen aukot vedenottotorvea ja lauttausränniä varten. Joen länsisivulla oli uittoa varten puusta tehty uittoränni. Noin 300 m padon yläpuolella oli toinen uittoränni sekä sulku veden johtamiseksi ränniin.

Bölen ranta 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Houtskarissa Houtskarin kirkosta noin 2,8 km
kaakkoon Hönssundetin länsiosan etelärannassa Medelbyn Bölen pohjoispuolella.
Limisaumaisen veneen hylky, joka on 5 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä. Vene lepää laitojaan myöten pohjamudassa. Puuaines on erittäin haurasta, joten hylky voi olla
yli sata vuotta vanha. Vene on tasaperäinen ja siinä on kolme istuinlautaa, jotka sijaitsevat keulassa, keskellä ja perässä. Istuinlautojen puuaines on muuta runkoa paremmassa kunnossa. Keskimmäisessä on säilytystilalta vaikuttava aukko. Kylkien ylimmät osat ovat hajonneet. Hylky on silti kokonaisuutena hyväkuntoinen ja yhtenäinen. Simpukoiden täplittämä keula osoittaa eteläkaakkoon.
Hylky havaittiin 2021 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa (Subreering Ammattisukellustyöt Oy).

Ruohoisenmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruhoisenmaa -niminen torppa mainitaan Nyynäisten kartanon katselmuksissa vuonna 1767. Torpan tontti sijaitsee nykyisen päärakennuksen kaakkoispuolella.

Koivukankare (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on noin 6 x 6 metrin kokoinen tasainen kiveys, joka koostuu noin parinkymmenen sentin kokoisista luontaisista kivilohkareista. Ilmoittajan mukaan kiviä on kallion päällä vain yhdessä kerroksessa. Kiveys sijaitsee metsäsaarekkeen korkeimman kohdan tuntumassa.
Kohdetta ei ole tarkastettu.

Heikkilä/Vähä-Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Heikkilä on nykyään tiheästi rakennettu omakotitaloalue keskustan eteläreunassa. Viimeisimmän tontin säilynyt osa sijaitsee Myllymäentien ja Uittamontien risteyksessä, sen lounaispuolella.
Heikkilästä tunnetaan ensimmäinen mainita vuodelta 1457, jolloin Henrik Tavast
ja hänen vaimonsa Johanna Diekn saivat siihen rälssivapauden. Mahdollisesti tila oli sitä
ennen ollut porvarisomistuksessa. Tila siirtyi tuomiokirkolle noin vuonna 1481 ja siitä tuli
Pyhän Henrikin lampuotitalo. Vuonna 1525 talo siirtyi taas muutamaksi vuodeksi rälssille,
Iivari Flemingille, mutta pian jälleen tuomiokirkolle. Kirkkoreduktiossa se kuitenkin päätyi
taas rälssin lampuotitaloksi. Vuonna 1555 tila peruutettiin kruunulle ja liitettiin pian osaksi
Korppolaisten latokartanoa, jota tämän myötä alettiin kutsua Heikkilän latokartanoksi.
Nykyisen tontin kellari on 1900-luvun tutkimuksissa ajoitettu 1400-luvulle ja yläosan kellaritupa on peräisin 1700-luvulta. Pihapiirin asuinrakennus on 1880-luvulta.

Auvainen (Auvaisberg) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Auvainen mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1473, ja uuden ajan alussa kylään kuului neljä taloa, joista kolme oli verotaloja ja yksi tuomiokirkolle kuulunut. Reduktiossa vuonna 1559 viimeksi mainittu siirtyi kruunulle. Edelleen 1600-luvun alussa käsitti neljä taloa. Vuosien 1644–1683 välillä oli rälssisäterinä ja vuodesta 1683 alkaen ratsutila. Kuului Hovirinnan kartanoon vuoteen 1910 saakka. Puinen kaksikerroksinen päärakennus on 1800-luvun alkupuolelta. Pihapiirissä sijaitsee useita talous- ja asuinrakennuksia. Moderni rakentaminen ei ole tuhonnut tonttia, joten alueella voi hyvin olla säilyneenä kulttuurikerroksia ja maanalaisia rakenteita.

Ilpoinen (Ilpoinen) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylästä on mainintoja vuodesta 1416 alkaen ja koko 1500-luvun ajan kylään kuului neljä verotaloa. 1600-luvun lopulla täällä oli kaksi taloa, Isotalo ja Vähätalo, joista Isotalo jakautui kahtia Uustuvaksi ja Vanhataloksi 1760-luvulla. Uusitupa liitettiin kuitenkin takaisin Isotaloon myöhemmin.
Ilpoisten Uusitalo (eli Uusitupa) ja Vähätalo sijaitsevat vierekkäin, jälkimmäisestä on jäljellä enää uudehko päärakennus, mutta Uudentalon pihapiirissä on säilynyt vanhaa rakennuskantaa.

Kaistinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Kaarinan pohjoisrajan lähellä, kunnan länsipuolella, Rauvolan itäpuolella, Rauvolantien varressa, sen eteläpuolella. Paikalla on ollut pieni peltojen ympäröimä mäki, jolla kylä on sijainnut.
Mainitaan keskiajalla vain kerran, vuonna 1462, ja oli uuden ajan alussa yksinäinen verotalo, mutta halottiin kahtia vuonna 1580 ja vuonna 1602 oli kolmitaloinen, mutta seuraavalta vuosisadalta lähtien taas kaksitaloinen.34 Näkyy 1600-luvun puolivälin kihlakunnankartalla ja edelleen 1700-luvun lopun isojakokartassa.

Kappola (Kappo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; eskiajalta mainintoja vuodesta 1416 alkaen ja ensimmäisessä maakirjassa yksinäinen verotalo. Jakautui 1500-luvun puolivälissä kahteen osaan, jotka taas 1580-luvulla yhtyivät. Säilyi verotalona 1600-luvulle. Tontilla on monen ikäistä rakennuskantaa. Asuinrakennus rakennettiin 1860-luvulla ja palvelijoiden asunto 1800-luvun lopulla. Lisäksi tontilla on ulkorakennus.35 1600-luvun puolivälissä tontti näkyy sijainneen Rauvolan vierellä, kuten myöhemminkin, joskin se puuttuu 1700-luvun lopun isojako- ja Kuninkaankartastosta.

Kärki (1000041419) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1378, jolloin kylässä oli ainakin kaksi taloa. Uuden ajan alussa oli kuitenkin yksinäistalo, joka kuului Turun tuomiokirkolle. Tältä se peruutettiin noin 1530 kruununtaloksi ja läänitettiin1556 Turun linnan muurarimestarille, jolla se oli 1570-luvun alkupuolelle. Tämän jälkeen oli vielä toisellakin muurarimestarilla kunnes kruunu myi sen ratsumies Yrjänä Juhanpojalle vuonna 1596. Taloa on kutsuttu 1500-luvulla myös Käräjäniemeksi. Kärjen tonttimaan sijainti on ollut suunnilleen sama ainakin 1600-luvun puolivälistä saakka, joskin sen sijainnin voi paikantaa lähinnä suurimittakaavaisista yleiskartoista.

Lauste (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylästä ei ole keskiaikaisia mainintoja, mutta ensimmäisessä maakirjassa 1540 se esiintyy yksinäisenä verotalona, mutta vuonna 1556 peruutettiin kruunulle ja muodostettiin latokartanoksi. Ei toiminut hyvin sellaisena, joten vuokrattiin pois ja lahjoitettiin lopulta vuonna 1605 Turun kaupungille. Lausteen talot paloivat vuonna 1633. Tilan viljelijöinä ovat olleet lampuodit. Lausteen talo jakautui Yli- ja Alitaloksi 1700-luvulla ja kylän molempien talojen asuinrakennukset ja osa niiden ulkorakennuksista on edelleen tällä vanhalla kylätontilla. Lauste näkyy suurimittakaavaisissa kartoissa 1600-luvun puolivälistä lähtien ja nykyinen tontti on sijainnut samalla paikalla ainakin 1700-luvun lopulta saakka.

Rauvala/Rauvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuului tuomiokirkolle jo vuonna 1405, jolloin sen verovapaus vahvistettiin. Vuonna 1559 talo peruutettiin kruunulle ja tehtiin verotaloksi, jollaisena se säilyi 1600-luvulle. Kylä on merkitty 1600-luvun puolivälin kihlakunnankarttaan ja tonttialue tarkemmin vuosien 1778–1785 välillä tehtyyn isojakokarttaan

Ravattula (Ravattula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylästä on mainintoja 1300-luvulta, taloja uuden ajan alussa kuusi ja 1600-luvulle tultaessa kahdeksan. Kyseessä oli Kaarinan suurin kylä. Seítsemän kantataloa jäi lopulta pidemmäksi aikaa olemaan uudella ajalla: Mattila, Uotila, Särvä, Tekkala, Suutela, Pompo ja Perälä. Pappila rakennettiin 1850-luvulla, sen alueella on luhti ja 3–5 muuta rakennusta.
Kylätontin talot ovat sijainneet pitkälle samoilla paikoillaa, joten keskiajan ja sitä nuoremmat kerrokset ovat todennäköisesti jääneet pitkälti nykyisten rakennusten alle.

Voivala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Voivala mainitaan useaan kertaan keskiajalla vuodesta 1378 alkaen. 1400-luvulla kylässä
oli kaksi taloa, kuten 1500-luvullakin. Nykyinen rakennus peittää melko suuren osan vanhaa Itätalon tonttia, mutta pihamaa sen länsipuolella – entinen Länsitalon tontti – on suureksi osaksi rakentamaton. Mäen itäpuolella, vanhan karjapihan alueella, on säilynyt entinen avettarakennus.

Yli-Lemu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan vuodesta 1411 alkaen, ja ilmeisesti jo 1400-luvulla kylä oli kaksitaloinen,
mutta vuosisadan lopulla toinen talo joutui kirkolle. Vuoden 1540 maakirjassa molemmat
talot ovat taas verotaloina. 1560-luvulla kylän toinen talo jakautui kahtia, joten 1600-luvulle
tultaessa kylä käsitti kolme taloa: Ylilemun, Kreulan ja Suikin. Yli-Lemu näkyy vuoden 1650
kihlakunnankartasta alkaen suunnilleen nykyisellä paikallaan, Ala-Lemun kylän ja
myöhemmän kartanonpaikan koillispuolella, mutta tarkkoja karttoja kylästä ei vaikuttaisi
olevan ennen 1900-lukua, toisin kuin Ala-Lemusta. Ylä-Lemun maita näkyy paikoin Ala-
Lemun isojakokartalla ja 1800-luvun kartoilla, mutta tonttimaan paikannus on tehty
suurimittakaavaisten karttojen, erityisesti Kuninkaankartaston, perusteella.

Alakylä (1000041440) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alakylä mainitaan 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla pariin kertaan ja uuden ajan alussa oli veroluontoinen yksinäistalo. Tällaisena säilyi 1600-luvulle asti, mutta 1580 oli jakautunut kahdeksi taloksi. Tonttialue on isojakokartan perusteella hyvin paikannettavissa.
Alueella ei ole enää tilan vanhoja rakennuksia ja tonttimaa on pääosin jäänyt tiheän uudisrakentamisen alle.

Maakasto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maakasto sijaitsee Kaarinan eteläosassa salmen rannan lähellä, nykyään alueella, jota kutsutaan
Rauhalinnaksi. Kylätontit näyttävät vaihtuneen ja vanhin tontti tai tontit paikantuvat Rauhalinnan kartanoalueelta itään, Rauhalinnantien varrelle.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1323, jolloin Markvard Fleg -niminen henkilö myi Vehmas-nimisen talonsa Turun piispalle. Piispa lahjoitti talon vuonna 1328 Turun tuomiokirkon rakennusrahastolle. Vuonna 1540 kylässä oli kolme taloa, joista yksi mainitaan entisenä rälssitalona. 1560-luvulla kaksi taloista oli jakautunut kahtia eli kylässä oli viisi taloa. 1600-luvulla taloluku oli taas kutistunut kolmeen verotaloon, jotka olivat Jaakola, Knaapi ja Marttila.
Nykyisin vanhoilla tonttialueilla on tiivistä omakotiasutusta.

Taskala/Pappinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan vasta vuoden 1540 maakirjassa yksinäisenä verotalona, joka hallinnollisesti kuului Ylikylään. 1590-luvulla talon osti Kaarinan kirkkoherra Jaakko Eerikinpoika, josta tila lienee saanut uuden nimensä Pappinen. Tonttimaa on hyvin paikannettavissa isojakokartan perusteella.
Alue on tiheästi rakennettu uusi pientaloalue, jossa maata vaikuttaisi muokatun niin laajalti, ettei kylään liittyviä kulttuurikerroksia ja rakenteita todennäköisesti ole säilynyt.
Tonttimaan kohdalle rakennetun omakotitalon lounaispuolella on jäljellä kivinen kellari.

Puistomäki (1000041448) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1820-luvulla Vähä-Heikkilän latokartanon vuokrasi maaherra ja salaneuvos Knut von Troil, joka rakennutti perheelleen kesänviettoa varten talon Uittamontien viereen. Rakennus oli puinen ja kaksikerroksinen ja sen vierelle pystytettiin palvelusväen talo. Ympäristöön perustettiin puisto huvimajoineen, johon istutettiin jaloja lehtipuita ja lehtikuusia. Tämä Puistomäeksi kutsuttu talo tuhoutui kuitenkin tulipalossa vuonna 1853. Tulipalossa kuolivat leskirouva Mathilda Meurman (os. von Troil) ja tämän nelivuotias tytär Bertha, joille myöhemmin pystytettiin mäelle muistomerkki.
Vanhin tarkka kartta alueesta on vuoden 1759 Vähä-Heikkilän tiluskartta, jossa tonttimäki näkyy ainakin näennäisesti autiona ja peltojen ympäröimänä. Peltojako muistutaa kotipeltojen ryhmittelyä suhteessa tonttimaahan. Alueella saattaa olla 1800-lukua vanhempi asutusvaihe, joka voidaan todentaa vain arkeologisin tutkimuksin.
Paikalla on nykyisin Matilda Meurmannin puistikko.

Auvainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paattistenjoen ja Paattistentien länsipuolella, Auvaismäen eteläpuolella ja Tekkalan luoteispuolella. Auvaisten kantatalon puolikas sijaitsee edelleen vanhalla kantatalon tontilla jokirannassa.
Auvainen oli talonpoikainen yksinäistalo 1500-luvulle saakka, jolloin se joutui Turun tuomiokirkolle. 1500-luvun puolivälissä se jakaantui kahdeksi taloksi, ja tämän jälkeen talot olivat vaihtelevasti verotaloja ja kruunun omistuksessa. Kantatalon nimi muutettiin vuonna 1905 Hulvelaksi. Ylitalo on siirretty pois vanhalta tontilta ilmeisesti 1800-luvulla. Keskellä pihaa on ollut makasiini/kalustovaja ja sen alla on ollut iso kellari (jääkellari samassa), kellari on ilmeisesti edelleen olemassa ja käytössä. Kalustovajan jatkeena/kohdalla on joskus aiemmin ollut vanha päärakennus, josta on yhä kivijalan jäännöksiä näkyvissä kasvimaan kohdalla. Tällä paikalla on isojakokartan mukaan ollut aiemmin silloisen Aufvaisin C-talon (eli nykyisen Hulvelan Alitalon) tontti. Nykyinen päärakennus taas sijaitsee silloisen Aufvaisin D-talon (eli nykyisen Hulvelan Ylitalon) tontin eteläreunalla.
2021 inventoinnissa tarkasteltiin Auvaistentien länsipuolista aluetta, jonne kylätontti on ulottunut.
Vanhaan kylänpaikkaan kuuluvien kerrosten ja rakenteiden löytyminen paikalla on hyvin epätodennäköistä.

Auvaismäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde Paattistenjoen länsipuolella, Auvaistenmäen päällä, tien molemmin puolin.
Jo vuonna 1454 Auvaismäki oli kaksitaloinen kylä. Talot mainitaan vuoden 1540 maakirjassa nimillä Krouvila ja Anttila. Vuonna 1574 Krouvila jakaantui kahtia, jolloin syntyi Lautkankareen talo, josta myöhemmin tuli Paattisten pappila. 1600-luvulla autioitunut Mäenpään yksinäistalo liitettiin Auvaismäkeen, mutta tämän tontin sijaintia ei tunneta. Anttilan vierelle syntyi Pietilän talo.
Vanha kylämäki on edelleen rakennettu ja rakennuksia on melko tiheässä, mutta valtaosa niistä on vanhoja talonpoikaistaloja ja maatilojen muita rakennuksia. Tarkastushetkellä mäkialueella oli menossa erilaisia maansiirto- ja muokkaustöitä, joten stratigrafia näyttäisi suurelta osin sekoittuneen ainakin puolen metrin syvyyteen.
2021 tielinjainventoinnissa vanhan pappilan tontin todettii olevan autioituneena. Sillä havaittiin rakennuksen pohjia, jotka on purettu 1950-luvulla. Kairauksissa piha-alueella todettiin 30-50 cm paksut kulttuurikerrokset. On mahdollista, että alueelta löytyy vanhoja rakenteita ja kerroksia, jolloin vanhaa pappilan tonttia voitaisiin pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä. 2022 Lautkankareen tontilla tehtiin koekaivaukset ja tontti erotettiin sen perusteella omaksi kohteekseen.

Halinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueen asutus periytyy rautakauteen. Halisten kylästä alkavat asiakirjatiedot vuodelta 1359 ja kylässä oli vuonna 1560 kolme taloa: Tätilä (myöhemmin Kreula), Kallonen (nyk. Komonen) ja Löytänä (Frantsi, nykyisin Koski-Frantsi). Isojaon aikaan 1787 kaikki kylän kolme taloa olivat nykyisillä paikoillaan. Komonen oli lahjoitettu vuonna 1651 Turun maistraatin palkkaukseen, verolle tilan osti 1860 Wilhelm Ernst Kallenpoika. Vanhoilla tonteilla, etenkin Kreulan ja Komosen pihapiireissä, on edelleen rakennushistoriallisesti arvokkaita asuin- ym. rakennuksia.
Kylä on säilyttänyt perinteisen rakenteensa ja sen rakennuskanta on pääosin 1800-luvulta ja 1900-luvun alusta. Koska kylämäki on edelleen asuttu, alueelle on kuitenkin kaivettu erilaisia putkikaivantoja todennäköisesti jo noin 100 vuoden ajan.

Joenperä (1000041459) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paattisten keskiaikaisista kylistä pohjoisin sijaitsee Paattistenjoen luoteispuolella. Vanhat tontit ovat sijainneet molemmin puolin Paattistentietä.
Joenperä ei esiinny keskiajan lähteissä, mutta uuden ajan alussa kylässä oli jo kaksi verotaloa, joista toisen nimi oli Krapoi. 1600-luvulla talot mainitaan nimillä Hollo ja Rokki.
Ei ole tietoa, kumpi tonteista on vanhempi, mutta Rokin puolella sijaitsee edelleen asuinrakennus ja pitkä ulkorakennus, Hollon puolella on ulkorakennuksia, mutta isojakokartan asemoinnin perusteella vanha tontti näyttäisi kuitenkin sijainneen osin myös nykyisellä pienellä peltoalueella.

Prunkkalan kylämäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Prunkkalan isojakokartalle (1780) on merkitty tiheään rakennettu viiden talon kylä
joka on sijainnut nykyisten Isotalon ja Ali-Penttilän talojen talouskeskusten alueella.

Kinnarla/Kunnila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tonttimaa sijaitsee Paattistenjoen kaakkoispuolella, joen viereisten peltojen reunassa, mäen länsiosassa, Paattisten kirkosta noin 400 metriä länteen.
Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1525, jolloin siitä puolet myytiin Turun kaniikille. Vuonna 1540 tuli taas talonpoikaiseksi verotaloksi ja 1550-luvulla talo jaettiin kahtia. 1600-luvulla taloista tuli Kankaisten kartanon lampuotitaloja. Kinnarlan tiluskartan mukaan vuoteen 1877 mennessä Ylistalon ja Alistalon tontit oli erotettu niin, että Ylistalo jäi lähelle vanhaa tonttia, Alistalo oli siirretty etelämmäksi. Nykyään Kinnari-niminen talo sijaitse vanhasta tontista etelään.
Alueelle on 2000-luvulla noussut uusi iso asuinrakennus, mutta tontin koillispuolella on kuitenkin edelleen vanhaa rakennuskantaa ja hieman rakentamatontakin aluetta.

Kreivilä (1000041465) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tilan ensimmäinen tunnettu isäntä oli todennäköisesti Pietari Kreivi (Greve), joka mainitaan lautamiehenä vuonna 1405. Uuden ajan alussa yksinäinen verotalo, joka kuitenkin oli pitkään Turun porvarien hallussa. Myöhemmin Kreivilä oli Paattisten ainoa ratsutila. Kreivilän rakennukset ovat palaneet 1740-luvulla. Nykyistä päärakennusta kutsutaan keltaiseksi riviksi (sijaitsee pääty kohti maantietä). Näistä jäljelle jääneistä rakennuksista koostuvaa kompleksia on aiemmin kutsuttu Kreivilän Isotaloksi. Vanhempi punainen rivi, asuinrakennus myös (edellisen, keltaisen rivin, vieressä, pitkä sivu maantien suuntaisesti), purettiin pois 1960. Nykyisen päärakennuksen alla ovat kellaritilat, tiilestä muuratut holvit.
Pihapiiri näyttää säilyneen sekä rakentamisen puolesta että sijaintinsa suhteen pitkään samanlaisena.

Myllyoja (Myllyoja) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myllyojasta ei tunneta keskiaikaisia mainintoja, vasta 1500-luvulta mainitaan autioituneen Myllyojan haltuunotto Turun tuomiokirkon P. Ruumiin alttarin prebendataloksi, joka olisi tehty 1400-luvulla. Vuoden 1540 maakirjasta tunnetaan vain tämä yksi talo. 1700-luvulla tontti sijaitsi samalla paikalla kuin myöhemminkin eli peltoaukean keskellä, Myllyojan uoman pohjoispuolella. Talosta 300 metriä kaakkoon sijaitsee kuppikallio, joka voi viitata rautakautiseen asutusvaiheeseen, vaikka vanhempia löytöjä täältä ei toistaiseksi tunneta. Pihapiirissä on vielä päärakennus ja vaja jäljellä vanhasta rakennuskannasta. Talon pohjoispuolen rinteestä paloi vuonna 1952 työväenasunto ja täällä oli myös sauna ym. Talon eteläpuolen karjarakennukset purettiin 1965.
Harvahko ja melko vanha rakennuskanta, joten hyvät mahdollisuudet säilyneille vanhemmille kulttuurikerroksille ja rakenteille.

Paavola (Mäkilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäisessä maakirjassa mainitaan vain yksi talo, joka 1550-luvulla jakautui kahtia. Näistä syntyivät Anttila ja Mattila, jotka olivat 1600-luvulle asti verotaloja. Jossain lähistöllä lienee myös Untola, joka liitettiin Paavolaan 1500-luvulla. 1700-luvulla jo kuusitaloinen kylä.
Talojen tonttimaat ovat pääosin edelleen rakennettuja. Yhdellä niistä sijaitsee Paattisten VPK:n talo ja tämän ympäristö on tuhoutunut, muuten rakennuskanta on pääosin vanhempaa.

Piipanoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pellosta kohoavalla niemekkeellä Vähäjoen ja Piipanojan välissä, Naantalin kehätien länsipuolella, Kärsämäen ja Ihamuotilan välissä.
Piipanojan isäntiä on tunnettu jo vuodesta 1405 lähtien. Vuonna 1540 se oli yksinäinen verotalo, mutta tila jakautui kahtia vuonna 1587, Isotaloksi ja Vähätaloksi. Isojakokartassa molemmat talot ovat sammalla kylätontilla, jossa edelleen on Piipanojan talo. Nykyinen Piipanoja on muodostunut Isotalon ratsutilasta, johon yhdistettiin 1870-luvulla Vähätalo, osa Halisten kylän Frantsin talosta sekä Ihamuotilan kylän Alitalo. Kaksikerroksinen, valkoinen päärakennus on rakennettu 1890. Lähiympäristössä on vanha kivisilta, ympärillä pellot laskevat Vähäjokeen. Läheiseltä pellolta on löytynyt rautakauden keramiikkaa ja kupurasoljen katkelma.
Kylämä on edelleen rakennettu, mutta siellä ei ole uutta rakennuskantaa, joten joillakin paikoin voi rakenteita ja kulttuurikerrosta olla säilynyt.

Pitkämäki (1000041476) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Naantalin pikatien ja Manhattanin ostoskeskuksen pohjoispuolella, vanhan peltoaukean takana kohoaa Pitkämäki, jonka etelärinteellä tonttimaat ovat sijainneet.
Pitkämäen kylä ilmestyi asiakirjoihin 1414. Uuden ajan alussa kylässä oli neljä taloa, rälssilampuotitalo, kaksi veroluontoista talo ja yksi Turun Pyhänhengenhuoneen lampuotitalo. Vuoden 1540 maakirjassa Pitkämäki esiintyy jakautuneena kahdeksi kyläksi. Verotalot kuuluivat Pitkämäen kylään ja rälssitalot kuuluivat Alakylään. Mainitut verotalot mainitaan myöhemmin nimillä Isotalo ja Keskitalo, Pyhänhengenhuoneen lampuotitalo oli Vähätalo ja vanhaa rälssiä oleva talo oli nimeltään Alitalo. Vuoden 1783 isojakokartassa Pitkämäestä käytetään nimeä Stor och Lill Pitkämäki byar. Kylässä oli tuolloin neljä taloa, Michelin talok, Simontalo, Henricintalo ja Pertuntalo. Talot on myös tunnettu nimillä Isotalo, Keskitalo, Alitalo ja Vähätalo. 1800-luvun alussa talot jakautuvat siten, että kylässä oli vuonna 1829 kaikkiaan jo seitsemän taloa.
Pitkämäen Isotalo ja Keskitalo tontteineen ovat vielä olemassa ja käsittävät vanhaa rakennuskantaa. Ympäristö alkaa olla muutoin pitkälti rakennettua kauppakeskus-, teollisuus- ja omakotitaloaluetta.

Aninkainen Puolala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puolalan taloista ilmeisesti kaksi sijaitsi rinnakkain Puolalanmäen etelänpuoleisella rinteellä, nykyisen Aurakadun ja Torninkadun risteyksen paikkeilla vuoteen 1775 saakka, jolloin alue tuhoutui tulipalossa. Iso-Puolalan talouskeskus rakennettiin nykyiselle paikalleen heti palon jälkeen. Paikka oli tulliaidan ulkopuolella, vähän matkaa aiemmasta kylätontistaan koilliseen. Toisaalta myös jälkimmäiselle alueelle on merkitty taloja jo vuoden 1743 kartalla.
Puolala kuului keskiajalla Aninkaisten kylään, mutta sen vanhin tunnettu tontti oli ijainniltaan kuitenkin yksinäistalon luonteinen. Puolala mainitaan Pyhän Peterin prebendatilana 1550-luvulla. Noin vuonna 1610 se jaettiin kahteen osaan, Puolalaan ja Pyhähenkeen. Vuonna 1630 Puolala eli Iso-Puolala lahjoitettiin Turun kaupungille ja siitä tuli kaupungin palkkatila. Vanha tontti tuhoutui vuoden 1775 tulipalossa ja kylän asutus keskittyi tämän jälkeen Puolalanmäen lounais- tai etelärinteeseen. Uudessa asemakaavassa Iso-Puolalan talouskeskus merkittiin tonttirekisteriin numerolla Eteläkortteli 252. Se sijaitsi asemaakaavassa rakentamattomaksi kukkulaksi määritetyllä Puolalanmäellä, joka vasta 1900-luvun vaihteessa rakennettiin puistoksi.
Aikaisempi tontti Taidemuseon alapuolella on todennäköisesti täysin tuhoutunut ja viimeisin tunnettu tontti on osin näkyvällä kalliopohjalla, joten se tuskin sisältää kovin paksuja kulttuurikerroksia. Viimeisimmän tontin ympäristö vanhoine rakennuksineen on myös tuhoutunut. Iso-Puolalan rakennuksiin kuului vielä 1800-luvun puolivälissä päärakennus, asuin- ja liiterirakennus, talli, navetta, sauna ja kellaritupa sekä kaksi yhteen rakennettua asuinrakennusta. Rakennukset muodostivat umpipihan vuoteen 1885, jolloin tulipalo jälleen hävitti osan rakennuksista. Vanhoista rakennuksista jäi jäljelle mm. nykypäiviin säästyneet 1770-luvulta peräisin oleva päärakennus sekä pihan itäsivua rajaavat yhteen rakennetut asuintalot, jotka asiakirjojen mukaan on pystytetty vuosina 1827 ja 1828, mutta joiden alla olevat kellarit on ajoitettu huomattavasti vanhemmiksi, 1700-luvun puolelle ja vuoteen 1815.

Ruohonpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä on sijainnut Satakunnantien lounaispuolella, säilyneet rakennukset osoitteessa Ruohonpääntie 8–10. Yksi tonteista, Tommila, näyttäisi koko ajan sijainneen ojan koillispuolella ja muut 1700-luvulla jo kolme tonttia peräkkäin ojan lounaispuolella.
Mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1525 ja vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi taloa, toinen oli Peltola, joka oli verotalo, toinen Tommila, joka oli välillä veroista vapautettuna kamreeri Sipi Sipinpojan hallussa.
Alueella on vielä myös kylästä periytyvää vanhempaa rakennuskantaa, mutta osalla tonteista on uudisrakennuksia. Etenkin Tommilan tontti on todennäköisesti enimmäkseen tuhoutunut, mutta Keskitalon alueella saattaa olla säilyneitä kulttuurikerroksia.

Saramäki (Saramäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähäjoen pohjoispuolella, myöhemmän Maarian altaan padon lähellä. Kylällä on ollut useita tonttimaita, joista Vaistenkylän näyttää sijainneen joen rannalla, Saramäki peltojen takana mäen rinteessä ja Marttila erillisenä tonttinaan näistä.
Saramäki mainitaan keskiajalla kerran, vuonna 1472 ja myöhemmin usein Vaistenkylän yhteydessä, mutta jälkimmäinen erotettiin Saramäestä jo keskiajalla. Uuden ajan alussa Saramäessä oli neljä taloa: Pukkila, Marttila, Moisio ja Huilu, joista Marttila ja Moisio jakautuivat 1500-luvun lopulla kahtia. 1600-luvun kartassa talot sijaitsivat tiiviinä rykelmänä kylämäen kaakkoisrinteessä.
Saramäen alueella on sekä uudempaa rakentamista, että alue, jossa on vain vähän rakennuksia ja jossa kulttuurikerroksia on voinut säilyä. Marttilan tontti sekä Vaistenkylä ovat omina kohteinaan.

Suikkila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suikkila oli Turun tuomiokirkon P. Annan alttarin prebendatalo, joka peruutettiin kruunulle 1545. 1600-luvun alussa talo joutui Ruohonpään Tommilan talon omistajalle. 1700-luvulla Suikkila oli henkirakuunain vartiokomppanian ratsutila nro 23. tilan osti verolle 1763 professori Olof Pryss.
Viimeisin päärakennus on edelleen olemassa ja tämän tontti säilynyt melko hyvin, toinen isojakokartalla näkyvä Suikkilan tontti on tuhoutunut kerrostalorakentamisessa.

Tekkala (Tekkala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paattistenjoen itäpuolella, vastapäätä Auvaisten Alitalon tonttia, peltojen jälkeen kohoavan mäkialueen länsireunalla.
Mainittu keskiajalla useita kertoja vuodesta 1411 alkaen. Uuden ajan alussa täällä oli kaksi verotaloa, jotka molemmat jakautuivat vielä 1500-luvulla. Toinen vanhoista taloista oli nimeltään Liukko ja siitä oli ensin kolmeksi taloksi jaotun sijaan jäljellä pian vain kaksi, Kaijala ja Ursala. Toisesta talosta muodostuivat Arkkila ja Heikoinen.
Nykyään mäellä ovat Simolan, Ursalan ja Kaijalan talot. Alue on pitkälti vielä välttynyt uudisrakentamiselta, joten täällä saattaa olla säilyneenä vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Tiipilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä on sijainnut Viikkalan ja Joenperän kylien välissä, pääasiassa Paattistenjoen itäpuolella, lähellä jokea, jossa todennäköisesti myös vanhimmat tonttimaat ovat sijainneet. Isojakokartassa näkyy tarkemmin tonttien siirtämisiä ja tyhjenemisiä.
Vuoteen 1540 mennessä kylään kuului kaksi taloa, jotka 1500-luvun jälkipuolella mainitaan nimillä Pukki ja Kurppa. Pukki jakautui pian kolmeksi taloksi, joista yksi kuitenkin hävisi pian. Jäljellejäänyt uusi talo oli nimeltään Soini. Kurpasta erosi vuonna 1570 talo, josta tuli toinen uuden Paijulankylän taloista. 1700-luvun lopulla kylän talot ovat olleet Pukkila ja Kurppa, Soini ja Untola.
Kyläalue on edelleen osin rakennettu, mutta tonttimaita on otettu myös viljelykäyttöön. Koska Pukki ja Kurppa ovat vanhimmat talot, mahdollisesti myös niiden vanhin tunnettu tonttimaa on kylän tonteista varhaisin. Juuri tämä tonttialue on osin edelleen rakennettu, mutta Kurpan talon on siirretty täältä jo isoajon yhteydessä kauemmaksi joesta.

Ullainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paattistenjoen ja Paattistentien pohjoispuolella, Paattisten kirkosta alle 200 metriä länteen. Toinen, todennäköisesti myöhäisempi (kuitenkin isojakokarttaan merkitty) tontti sijaitsee tästä noin 200 metriä luoteeseen.
Tunnetaan vasta vuoden 1540 maakirjasta, jolloin kylässä oli kolme taloa. Yksi näistä autioitui hetkeksi vuonna 1580, mutta palasi pian talonpoikaiseksi verotaloksi, joskin turkulaisen porvarisnaisen Margareta Krouvilan omistuksessa. Oli välillä panttina talonpojalla, mutta päätyi sitten Margaretan pojalle, joka oli Kumlingen kirkkoherra. Isojaossa tunnetaan kaksi taloa, Paavola ja Heikkilä, joista jälkimmäinen oli jaettu kahtia ja oli kahden eri omistajan hallussa. Isojakokartasta selviää myös, että Paattistentien vierellä oleva tontti näyttäisi olevan vanhempi kuin pohjoisempi Paavolan tontti, koska Paavolalla oli tuolloin vielä täällä tonttiomistus Heikkilän vierellä, Ullaisten kylämäellä.
Paattistentien vieressä sijaitsevalla tontilla on nykyään työväentalo ja sen lähiympäristö on muuten rakentamaton, joskin kookas työväentalo täyttää suuren osan tonttia. Paavolan nuoremmalla tontilla on edelleen maatilan rakennuskantaa.

Virusmäki (Virusmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1410 Virusmäessä mainitaan olleen kolme taloa, joista kaksi oli asuttuina. Uuden ajan alussa kylä oli kaksitaloinen ja 1600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla talot yhdistettiin yksinäistaloksi. Virusmäen kylän ulkorakennusalueen eteläpuolella on Virusmäen rautakautinen kalmistoalue.
Vanha tonttimaa sijaitsee paikalla, jossa on nykyään kerrostalo ja asfaltoitu pysäköintialue, ja vaikuttaa täysin tuhoutuneelta. Virusmäentien pohjoispuolella on ollut ulkorakennuksia, joista yhden perustaa on säilynyt. Vaikka perusta itse on melko nuori, on mahdollista, että sen alla on säilynyt Virusmäen kalmistoon tai vanhempaan asuinpaikkavaiheeseen liittyviä kerrostumia.

Kuuskoski Rakuunan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuskosken isojakokartalle (1782) on merkitty "Dragons torp". Myös pitäjänkartalla (1845) kohdalla esiintyy torpan symboli. Myöhemmillä kartoilla paikalle ei ole merkitty asutusta vaan peltoa. Alue oli inventointiajankohtana heinällä, joten kohdetta ei voitu keväällä 2021 tarkemmin tutkia.

Kuuskoski torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuskosken isojakokartalle (1782), peltoalueen länsipuolelle, talon D maalle on merkitty torppa. Pitäjänkartalla (1845) tai myöhemmillä kartoilla tätä ei enää esiinny. Kohta oli v. 2021 inventoinnin aikaan metsää lähellä peltoalueen länsireunaa.

Kurittula 2 (Taide)
Historiallinen; Kalliossa oleva vuosilukuhakkaus, jossa luku 1921 ja sen alapuolella viiva.

Piintilä Kalliola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalliola oli Piintilän tilan ratsusotilaalleen lohkoma torppa. Se on sijainnut Kealanojaa kohti työntyvällä saarekkeella, peltojen ympäröimänä. 1800-luvun puolen välin jälkeen torppa ilmaantuu näkyviin kartta-aineistossa ja 1900-luvun puolella tarkemmin sen rakennuskanta. Torpanpaikka on autioitunut vasta 1900-luvun jälkipuolella ja näkyvät säilyneet rakenteet ovatkin enimmäkseen valettuja betoniperustoja. Alue näyttäisi kuitenkin jääneen rakennusten purkamisen jälkeen melko koskemattomaksi. Sen puutarhassa kasvaa vielä omenapuita.

Piintilä Takala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Piintilän isojakokartalla alueella on ”Vähä Myllyhuhta” sekä pieni rajattu alue, ilmeisesti sama peltotilkku, joka on myöhemminkin ollut Takalan eteläpuolella. Torpan sijainti aivan myllyalueen vierellä sopisi hyvin myllärin torpan paikaksi, joskin myllyt ovat olleet Kankareen myllyjä ja pääosin Kankareen puolella. Kohteella olevan rakennuksen portaille asetettu melko pienikokoinen jauhinkivi, halkaisijaltaan 50 cm, joka voisi olla myllystä, mutta sopii myös käsikiveksi. Rakennuksen luoteis- ja koillispuolilla kivijalan ja kiukaan jäännöksiä.

Artukka/Artukainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Artukka esiintyy lähteissä vuodesta 1405 alkaen ja 1500-luvulla se käsitti kolme verotaloa, kunnes 1576 yksi niistä hävisi. Vertaamalla talojen nykyistä sijaintia vuoden 1698 tiluskarttaan, käy selväksi, että Itätalon paikka on alkuperäinen – tai ainakin 1600-luvulle periytyvä – kylätontti. 1700-luvun lopulle tultaessa Artukka oli yksinäistalo, joka tuolloin lohkottiin Länsitaloon, Itätaloon ja nimettömään kolmanteen taloon. Tuolloin myös Länsitalo siirrettiin pois vanhalta tonttimaalta. Itätalon tontilla on nykyäänkin umpipihamainen pihapiiri, jossa ei kuitenkaan ole erillistä mies- ja karjapihaa. Rakennuksissa on luonnonkiviperusta ja päärakennuksen kivijalassa vuosiluku 1749. Hirsinen aitta ja sauna ovat 1800-luvulta.
Tontti vaikuttaa säilyneen melko hyvin ja 1600-luvun lopun kartan perusteella sen aikainen tontti on voinut sijaita aivan mäen juurella, nykyisen tontin pohjoisreunassa.

Harjattula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka on sijainnut Kakskerran saaren koillisreunalla, Kakskerrantien itäpuolella, nykyisen
Paasikiviopiston alueella.
Maakirjoista Harjattulan yksinäistalon historiaa voidaan seurata 1540-luvulta alkaen. Sittemmin ratsutila, joka ostettiin perinnöksi 1750-luvulla.
Alueella on toimivat sekä Paasikivi-opisto että golf-kenttä. Harjattulan vanhalla kylätontilla on edelleen kartanon suuri navetta, mutta muu ala tontista on nurmea. Mahdollisesti tontin ympäristöä on kuitenkin muokattu mm. pieniä asfaltoituja teitä rakennettaessa. Tontin itäreunalla näkyy kiveystä, mahdollisesti puretun sivurakennuksen jäännöksiä. Vanhan tonttimaan pohjois- tai koillisreunaa on saattanut säilyä.

Hylklahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran länsipään pohjoispuolella, Satavasta tulevan Kakskerrantien, Brinkallintien ja Vaparintien risteyksen länsipuolella, mäkialueen koillisosan juurella.
Hylklahti mainitaan maakirjassa vuonna 1540 ja oli tuolloin yksinäinen verotalo. 1600-luvun alussa tila toimi piispa Erik Sorolaisen rälssinä, mutta peruutettiin kruunulle, minkä jälkeen se oli palkka- tai lampuotitilana. Merkitty vuoden 1872 maarekisteriin sotilasvirkatalona. Paikalla on asuinrakennus, entinen karjakon mökki ja ent. alustalaisten asunto ym. pääosin 1900-luvun rakennuksia, mutta ei kuitenkaan aivan modernia rakentamista.
Alueella on saattanut säilyä vanhempia kulttuurikerroksia, mutta tontin voi kartoista jäljittää vain 1800-luvun ensimmäiselle puoliskolle.

Kankare 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Heti Laviakalliontien itäpuolella sijaitsee pieni lampi, jonka lounaisreunassa on matala
rakennettu patomainen osa sekä puron itäpuolella jonkinlainen tukirakenne. Lammesta alajuoksulle lähtevässä purossa on keskellä kookas nelikulmainen kivi. Kyseinen tie on rakennettu vasta 1900-luvun jälkipuolella, jolloin näillä paikkeilla on saattanut tuhoutua rakenteita, jotka olisivat kertoneet tarkemmin eri myllyrakenteiden funktiosta.

Kankare 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tähän alueeseen kuuluu ainakin näennäisesti useita rakenteita, jotka saattavat kuitenkin kaikki liittyä yhden myllyn rakenteisiin. Tien länsipuolella puro kulkee rakennetusta
uomasta, jossa on kolme kivikertaa korkea putous. Tähän kohtaan olisi voinut sopia
kouru, josta vesi lähtisi myllyyn. Tästä parikymmentä metriä alajuoksulle sijaitsee kookkaampi, noin nelisen metriä leveä kiviperusta, jossa on lohkottuja kivipaasia kolmessa
kerroksessa. Tällä hetkellä puro kulkee kiveyksen päältä, mutta mahdollisesti vesi on
tullut tänne alun perin kourua pitkin. Kiveyksen itäreunalla näkyy pieni aukko, joka olisi
voinut toimia veden ulosmenoaukkona. On mahdollista, että molemmat kiveykset ovat
jonkinlaisia patorakennelmia ennen myllyä, josta ei siinä tapauksessa olisi säilynyt turpeen pinnalle havaittavia jälkiä. Toisaalta kumpikaan kiveys ei muistuta alueen rakenteellisesti yksiselitteisiä patoja, koska niistä puuttuu selkeä maavalliosa. Puron länsipuolella kulkee toinen, kuivunut uoma. Näiden uomien väliin jää lisäksi halkaisijaltaan noin viisimetrinen, suuaukollinen maakuoppa, jonka funktio ei v. 2019 inventoinnissa selvinnyt.

Kankareenjärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla, jossa metsätie kulkee puron yli näkyy purossa kivettyä reunaa. Alajuoksulle päin mentäessä hyvin pienen putouksen jälkeen tulee vastaan halkaisijaltaan noin metrin kokoinen lampi, jonka jälkeen puro jatkuu kapeana uomana. Lammen viereisellä maapenkereellä on kiviä jonossa useamman metrin matkalla. Mitään selvempää rakennetta ei tästä kuitenkaan ole hahmotettavissa. Samalla alueella, kivirivistä länteen päin on laakea kuopanne tai jälkiä toisesta, kuivuneesta uomasta, joka katkeaa tienpohjaan. Mikäli kyseessä on myllynpaikka, padon on täytynyt olla kohdassa, jossa nyt kulkee kyseinen tie – tuolloin pato olisi voitu tasata tien pohjaksi. Kohde sijaitsee vanhoissa kartoissa esiintyvän Noukkilan myllyn paikkeilla.

Kankareenjärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kivettyjä maavalleja, joilla on myös ohjattu puron kulkusuuntaa kaartumaan hieman idemmäksi. Maan ja karikkeen alla on useaan kerrokseen koottua kiveystä. Vallien korkeus vaihtelee metrin molemmin puolin ja leveys on 3-4 metriä. Padon puro laskee pienenä putouksena ja puron uoma haarautuu kahdeksi keskelle jäävän saarekkeen ympärille ja yhtyy taas tämän jälkeen yhdeksi puroksi. Itse myllyn rakenteita ei havaittu, vaikka sellainen padon alla on todennäköisesti ollut.

Takala Liutlanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienen puron kaakkoispuolella on jäljellä selvää patovallia ainakin viiden metrin pituudelta.
Pato vaikuttaa rauenneen hieman aiemmasta muodostaan ja on nyt noin 3 metriä leveä ja korkeintaan metrin korkuinen maavalli. Mitään muita myllyrakenteeseen viittaavaa ei paikalla havaittu. Kansallisarkiston digitoiduissa kartoissa tai Kuninkaankartastossa mylly ei esiinny, mutta avoimeksi jää johtuuko se myllyn vanhasta iästä vai lyhytaikaisuudesta.

Hännälä/Hennala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ei mainita keskiajan lähteissä, mutta 1500-luvulla esiintyy yksinäisenä verotalona, jonka maat on ilmeisesti lohkottu Mäenpään yksinäistalosta. Rakennetuksi alueeksi tontti vaikuttaa hyvin säilyneeltä vanhoine rakennuksineen. Päärakennus on ajoitettu 1860-luvulle, sen kellari on samalta vuosisadalta. Rannan puolella on laaja puistoalue.

Höyttinen/Höytti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Satavan saaren eteläosassa, sen keskivaiheilla, Kakskertaan johtavan tien
länsipuolella.
Höyttistä on arveltu yhdeksi Satavan vanhimmista kylistä. Se lienee asutettu kruunun 1200-luvun lopulla aloittaman uudisasutustoiminnan yhteydessä. Ensimmäinen maininta on kuitenkin vasta vuodelta 1456 ja ensimmäisessä maakirjassa 1500-luvun puolella se mainitaan yksinäisenä verotalona. Kaksitaloiseksi kylä muuttui vuonna 1787 toimeenpannun isojaon myötä. Tällöin Höytin talo jaettiin kahteen osaan, Länsi- ja Itätaloon. Vuoden 2020 inventoinnissa todettiin, että talojen alueella on voinut säilyä kulttuurikerroksia.

Kolli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren länsipuolella, Kakskerranjärven pohjoispuolella. Vanha tontti sijaitsee peltojen pohjoispuolella kohoavan mäen etelätasanteella.
Mainitaan vuosina 1437 ja 1444, vuonna 1540 käsitti neljä verotaloa, joista kolme yhdistettiin 1570-luvulla keskenään. Yksi näistä oli Haurlan keskiaikainen yksinäistalo, joka oli liitetty Kolliin vuonna 1540. Kollin asuinrakennukset muutettiin 1880-luvulle mennessä Kakskerran järven
rannalle, mutta vanhalle tontille jäi vielä rakennuskantaa, mm. 1700-luvulle ajotettu tiilikellari. Nykyisen päärakennuksen ympärille on tuotu täytemaata, mutta sen ympärillä on vielä rakentamatonta puutarha-aluetta, jossa voi olla säilyneenä kylään liittyviä, vanhempia kulttuurikerroksia.

Kulho (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kulhon saari sijaitsee Hirvensalo, Satavan, Kakskerran saarten ja Kaarinan mannerosan välissä. Vanha tonttimaa on saaren itäpuolen eteläosassa.
Viimeistään 1200-luvulla asutetuksi oletetun Kulhon yksinäistalon varhaisvaiheita ei tunneta. Myöhemmin se kuului Askaisten Louhisaaren omistajalle, Maunu Flemingille, joka lahjoitti sen perimätiedon mukaan 1400-luvun puolivälissä Turun Pyhän Olavin luostarille. Talo peruutettiin kruunulle vuonna 1537. Myöhemmin sen omistajiin ovat kuuluneet mm. vouti Ragvald Halvardinpoika, Pontus de la Gardie, kamarijunkkari Lauri Olavinpoika ja Henrik Tönnenpoika Wildeman. Kulhon kartanosta muodostettiin reduktiossa säterivapautta nauttiva virkatalo. Ruotujakolaitoksen toimeenpanon yhteydessä siitä tuli ensin majurin ja sen jälkeen everstiluutnantin asuttama. Tonttimaa on sijainnut samalla alueella ainakin 1600-luvun lopusta saakka.
Alueella ei ole tehty arkeologista tarkastus, vuoden 2020 inventoinnissa paikalla ei käyty, mutta kohde mainitaan raportissa.

Laalahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oli koko 1500-luvun veroluonteinen yksinäistalo, vaikka muodosti yhdessä Ollilan kanssa kaksitaloisen kylän. 1700-luvulla oli jaettu Itätaloon ja Länsitaloon, mutta nämä yhdistyivät taas myöhemmin, kunnes Laalahden kantatila halottiin vuonna 1956 Laalahteen ja Hongistoon. Vanha asuinrakennus jäi Hongiston puolelle. Laalahden asuintontti merkittiin maarekisteriin vuonna 1997 nimellä Metsärinne. Vanha miespiha sijaitsee Hongiston puolella ja siitä on jäljellä vielä 1860–70-lukujen asuinrakennus sekä kivikellari 1800-luvulta.

Lempälä/Lempäälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1580-luvulle saakka käsitti kaksi verotaloa, jotka tuolloin yhdistyivät. Isojaon täydennys on vahvistettu vuonna 1915, ja tila lohkottu neljään osaan, jotka saivat nimet Kannisto, Berghem, Åkerbacka ja Lempälä.
Lempälän tontti periytyy ainakin 1600-luvulle, mutta sen rakennuskanta on osin 1900-luvun puoliväliä nuorempaa ja tontti osin kalliopohjainen, joten kovin paljoa kulttuurikerroksia alueella tuskin on säilynyt. Pienialaisetkin säilyneet kulttuurikerrokset voivat olla ikänsä puolesta olla mielenkiintoisia.

Monnoinen (1000041611) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta on vuodelta 1456 ja ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1540 Monnoinen oli yksinäinen verotalo, kunnes Prinkkalan Hannu Eerikinpoika hankki sen rälssilampuotitaloksi. Pihapiirissä on edelleen vanhaa rakennuskantaa, pääosin 1800-luvulta tai 1900-luvun ensimmäiseltä puoliskolta. Tonttimaa on jäljitettävissä 1600-luvun lopulle.
Tontilla saattaa olla säilyneenä vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Myllykylä (Myllykylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee Kakskerranjärven eteläpuolella, Kierlän ja Kalliolan tilojen välissä, Myllykyläntien itäpuolella ja Housuvuoren länsipuolella. Vanhat miespihat sijaitsivat nykyisten Ylitalon ja Keskitalon tonteilla.
Myllykylä mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1437. Uuden ajan alussa (1540) kylässä oli kolme talonpoikaista verotaloa. Näistä kaksi yhdistettiin 1500-luvun puolivälissä, jolloin ne siirtyivät kaupan myötä turkulaiselle porvarille Heikki Myllärille. Ruotujakolaitoksen toimeenpanon yhteydessä siitä tuli ratsutila, joka sai apu- eli augmenttitilakseen Raustvuoren. Myllykylän säätyläisrustholli jaettiin 1700-luvun puolivälissä toteutetun isojaon yhteydessä kahteen osaan (v. 1750 kartalla näkyy vanha tontti). Talojen ositus jatkui 1800-luvulla: Pohjoistalo jaettiin vuonna 1810 kahtia – Ylitaloon ja Keskitaloon – ja vuonna 1835 Keskitalolle lohkottiin vielä puolet Etelätalosta.
Vanhaa rakennuskantaa 1700-luvulta 1800-luvulle ja osin 1900-luvun alkuun, pihapiirit vaikuttavat hyvin säilyneiltä, tontti periytyy ainakin 1700-luvun puoliväliin.

Mäenpää (Mäenpää) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan keskiajalla vuosina 1472 ja 1473, vuonna 1540 on yksinäinen verotalo. Kylä näkyy ensimmäisen 1600-luvun puolivälin kihlakunnankartalla ja tämän jälkeen ainakin vuoden 1789 postiteitä kuvaavalla kartalla. Kalmbergin kartassa tai senaatinkartastossa se sen sijaan ei esiinny, eikä tilasta ole vanhempia tiluskarttoja. Tilan isojako tehtiin poikkeuksellisen myöhään ja isojakokartta on vasta vuodelta 1900. Ajoittaisesta kartalta katoamisesta huolimatta vanhimmat kartat osoittavat, että nykyinen tonttimaa on ainakin suunnilleen 1600-luvulle periytyvällä paikalla. 1920-luvulla tehty päärakennus on purettu vuonna 2001, muita vanhempia rakennuksia on vielä pihapiirissä. Vanhassa pihapiirissä saattaa olla vielä säilyneitä kulttuurikerroksia

Nikkilä (Nikkilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee Satavan saaren pohjoisosan keskivaiheilla, Samppaantien molemmin puolin.
Mainitaan jo keskiajalla, ja uuden ajan alussa kylässä on kaksi verotaloa. Anttila sijaitsi jossain Nikkilän lähellä, mutta sulautui siihen 1600-luvulla, samoin Hakula. Nikkilän talo on isojaon yhteydessä vuonna 1788 halottu osiin Nikkilän Itätalo 1:1 ja Nikkilän Länsitalo 1:2. Isojakokartasta ei selviä, kumpi taloista sijaitsee alkuperäisellä tontilla, jos kumpikaan. Vuoden 1650 kihlakunnankartassa Nikkilän tontin ympärille on merkitty myös Hakula ja Anttila, joten niiden tonttimaat näyttäisivät sijainneen aivan lähiympäristössä.
Länsitalo ja tien toisella puolella sijaitseva Itätalo muodostavat historiallisen, hyvin säilyneen kylänäkymän myllyineen ja aittoineen. Alkuperäisen tontin paikka ei ole varma, mutta ainakaan Länsitalon yläosan näkyvällä kalliopohjalle ei ole voinut muodostua kulttuurikerroksia. Sen sijaan molempien talon päärakennusten ympäristössä saattaa olla
säilyneenä vanhempia kulttuurikerroksia. Anttilan ja Hakulan tontit voisi olla mahdollista
löytää koekuopituksen avulla ja isojakokartta voi antaa niiden sijainnista viitteitä.

Ollila (1000041619) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ei keskiaikaisia mainintoja, vuonna 1540 yksinäinen verotalo. On säilynyt yksinäistalona, josta vasta 1900-luvulla on lohkottu muita tiloja. 1800-luvun jälkipuolta vanhempia, tonttimaan sijaintia kuvaavia karttoja ei ole löytynyt.
Modernilta rakentamiselta säästyneenä saattaa sisältää vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Penilä/Pennilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran saaren länsipuolella, Kakskerranjärven eteläpuolella, Vapparintien pohjoipuolella. Tonttimaat ovat sijainneet ainakin 1600-luvun lopulta saakka samalla alueella, kapean peltokaistaleen eteläpäässä.
Keskiajalla asutetussa Penilän kylässä oli vuonna 1540 neljä taloa, joista kolme oli verotaloja ja yksi Turun tuomiokirkon Sielujen alttarille kuulunut lampuotitalo. Kylässä oli ilmeisesti keskiajalla viideskin talo, sillä Sielujen alttarilla oli 1400-luvun lopulla kaksi lampuotitaloa. Sielujen alttarin talo peruutettiin kruunulle vuonna 1548 ja vuosina 1573–1597 se oli luovutettuna lainan pantiksi Brinkhallin herralle Hannu Erikinpojalle. Penilän kylästä tuli kaksitaloinen 1500-luvun puolivälissä, jolloin kolme verotaloa yhdistettiin. Vuoden 1579 vaiheilla verotalo jäi autioksi. Koska autiokausi eli kyvyttömyys maksaa veroja jatkui pitkään, tuli siitäkin vuonna 1599 kruununtalo. Penilän molemmat kruununtalot autioituivat jälleen 1600-luvun alussa, mutta ainakin 1640-luvulta lähtien ne olivat jatkuvasti asuttuja. Viljelijät vaihtuivat tiheään. Molemmat talot ostettiin perinnöksi vuonna 1760.
Paikalla pääosin 1900-luvun rakennuksia, mutta rakennuskantaa ei ole niin tiheä, etteikö alueella paikoin olisi voinut säilyä vanhempia rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Raustvuori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee aivan Kakskerran saaren länsireunassa, lähellä meren rantaa. Tonttimaa on sijainnut suunnilleen samalla paikalla ainakin 1600-luvun lopusta.
Mainitaan 1461, vuonna 1540 kylä käsitti kolme verotaloa, joista kaksi yhdistettiin vuoteen 1556 mennessä. 1600-luvulle säilyi kaksitaloisena veroluontoisena kylänä, sen jälkeen on ollut Myllykylän augmenttitilana. Myllykylän omistaja Elisabet Annala osti sen perinnöksi vuonna 1706.
On varsin mahdollista, että alueella on säilynyt kulttuurikerroksia ainakin 1600-luvulta saakka.

Samppa (1000041622) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Siajitsee Satavan saaren länsipäässä, Samppaantien itäpuolella. Rakennuskanta on sijainnut vielä 1900-luvun alussa pienen Peltomäentien molemmin puolin.
Mainitaan vuosina 1462 ja 1471. Ensimmäisessä maakirjassa on verotettava yksinäistalo. Ei tietoja tonttimaan muutoksista. Ei uudisrakennuksia, joten oletettavasti myös vanhempia kulttuurikerroksia on säilynyt. Koska alueesta ei ole vanhempia, tarkkoja karttoja, tonttimaan sijainnin alkuperäisyydestä ei ole lainkaan varmuutta.

Uusikylä (1000041625) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1540 kaksitaloinen, mutta ainakin vuodesta 1551 lähtien yksinäinen verotalo. Autioitui joksikin aikaa 1500-luvun jälkipuolella. Vuoden 1693 geometrinen kartta kertoo tonttimaan sijainneen eri paikassa kuin 1900-luvulla. Isojakokarttaa ei löydy. Isojaon täydennys on tehty vuonna 1919, jolloin lohkottu kahteen osaan.
Edelleen rakennettu alue, mutta kulttuurikerroksia ja rakenteita saattaa olla paikoin säilyneenä, etenkin kun alueen rakentamisessa on nähtävästi katkos, eikä vanhalle tontille osu myöhempiä asuinrakennuksia.

Artukainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainintoja vuodesta 1426, mutta talomäärästä ei ole tietoa ennen kuin vuosilta 1470–1512. Välillä kylässä oli tuolloin kaksi taloa, joista toisen nimi oli Valli. Noin vuonna 1512 ne liitettiin yhdeksi taloksi ja siitä lähtien Artukainen oli yksinäistalo. Uuden ajan puolella tilasta tuli Artukaisten kartano, jonka rakennuskantaa on edelleen pihapiirissä. Isojakokartassa tonttimaa saattaa olla hieman nykyistä miespihaa pohjoisempana, mutta hyvin lähellä kuitenkin.
Kartanon rakennuksia on edelleen säilynyt ja täällä toimii nykyään Artukaisten ratsastuskeskus. Pihapiirissä saattaa olla säilynyt vanhan tontin rakennuskannan jäännöksiä, mutta ne eivät enää näy maan pinnalle.

Kerttula (1000041635) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valtatie 40:n pohjoispuolella Kerttulanmäen kaakkoisrinteessä, Innamaankadun pohjoispuolella.
Mainintoja vuosilta 1390 ja 1413, jolloin kylässä oli jo useita taloja. Näistä yksi oli Naantalin luostarin hallussa. Ilmeisesti kolmen talon kylästä kasvoi vuoteen 1532 mennessä viisitaloinen. Talot olivat Friisilä, Hulvela, Kauppi, Klemelä ja Tasala, jotka olivat olemassa koko 1500-luvun. Alueen rautakausi viittaa kylän esihistoriallisiin juuriin. Tontille jäivät siirtojen jälkeen vain Friisilä ja Klemelän talot ja niiden tonttimaatkin näyttävät laajentuneet 1700-luvun ryhmäkylän ajoista.
Friisilän ja Klemelän puolella saattaa olla säilyneenä vanhaa ryhmäkylän tonttia, joka kylätien kaakkoispuolella on todennäköisesti uudisrakennusten myötä tuhoutunut.

Kuloinen Kajala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuloisten kylä sijaitsee Raisiontien, Rauman valtatien ja Raisionjoen välisellä mäkialueella, Raisiontien pohjoispuolella.
Ensimmäinen maininta vuodelta 1390, ja myös talonnimet tunnetaan poikkeuksellisen varhain. 1400-luvulla kylään kuuluivat Nuijan eli Nuhjan, Lukkarlan, Kauristen ja Kajalan talonpoikaiset verotalot sekä tuomiokirkon omistama Mettälä. Talot säilyivät samoina koko 1500-luvun. Kuloisten kylällä on 1700-luvun lopulla ollut useita tonttialueita: Lukkarla ja Kajala sijaitsivat pohjoisemmalla mäellä, lähellä jokea ja Mettälä ja Kaurinen kirkosta suoraan etelään sijaitsevalla mäellä, kauempana joesta. Nuhjan tonttimaata ei ole isojakokarttan merkitty, mutta koska tilan pellot sijaitsevat toisella puolen jokea, lienee tonttimaakin ollut siellä.
Kuloisten pohjoisen mäkialueen pohjoispuolella, jossa vanhoja tonttimaita on ollut 2–3, on nykyään vain 1900-luvun rakennuksia, mutta ei kovin tiheässä. On mahdollista, että alueella on säilynyt pienialaisia vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Taivassalon pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappilan vanha päärakennus ajoittuu 1700-luvun puoliväliin ja uusi päärakennus 1800-luvun alkuun. Pihapiirin talousrakennuksen alla hyväkuntoinen kaksihuoneinen alaosastaan luonnonkivestä muurattu kellari, joka ilmeisesti 1500-luvulta.

Mahittula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Turun kehätien pohjoispuolella, Raisionjoen länsipuolella, peltojen ympäröimällä mäkialueella.
Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1390, jolloin esiintyvät talot Hintsa ja Kummala. Hintsa oli jonkin aikaa keskiajalla myös Naantalin luostarin hallussa. 1400-luvulla mainitaan myös kylän kolmas talo, Räyskö. Ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1540 kylässä oli jo kuusi taloa. Isojaossa Hintsan rälssitila siirrettiin tontilta pohjoisemmaksi nykyiselle paikalleen ja Tuomolan talo kylämäeltä länteen kylän rautakautisen kalmiston, Tuomalan vierelle. Pelloilta löytyneet rautakautiset metallilöydöt kertonevat talojen tuhoutuneista kalmistoista, laajin kylän kalmistoista on kuitenkin ollut Tuomalaksi nimetty kalmisto.
Kylämäellä on edelleen kantatalojen rakennuskantaa. Kesällä 2019 löytyi kylämäen teläreunalta jäänteitä rautakautisesta, joskin jo tuhoutuneesta asuinpaikasta.

Metsäkylän kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta Metsäkylästä on vuodelta 1463. 1500-luvulla Metsäkylän omistajia olivat Turun tuomiokirkon pyhäinmiesten alttari ja Luonnonmaan Isokylän kartanon Martti Olavinpoika. Myöhemmin Metsäkylä kuului mm. Jägerhorn suvulle ja vuonna 1804 Aminoff-suvulle, jolta Turun kaupunki osti tilan 1975. Metsäkylä on siis ollut rälssisäteri, joka oli kuitenkin lampuotien viljelemä. Kartanon mainitaankin 1600-luvulla olleen vaatimattomasti rakennettu. Isojako suoritettiin vuosina 1783–1787 ja vuonna 1794 Metsäkylässä tehtiin katselmus (Maskun Tuomiokirjat, Metsäkylän katselmus). Tilukset mitattiin uudelleen 1844, ja tuolta ajalta on kartta, johon on merkitty tilan silloiset rakennukset. Päärakennus on nykyisellä paikallaan, joskin isompana. Tilan muut silloiset rakennukset on purettu. Päärakennuksen itäpuolella oli ruutukaavajakoinen puutarha.

Metsä-Sylttylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo, joka on ennen kuulunut Petäsmäen kylään, mutta Joki-Sylttylän isännän ostettua talon vuonna 1435 laskettiin ja vähitellen nimettiin omaksi Metsä-Sylttylän taloksi. Myytiin vielä 1440 tuomiokirkolle, jolla se pysyi kirkontilojen peruutukseen asti. Myöhemmin kruununtalona ja sittemmin rälssitalona säilyi edelleen yksinäistalona. Tontin paikka ei näy vaihtuneen ainakaan 1600-luvun lopun jälkeen.
Paikalla on edelleen tilan vanhoja rakennuksia, rakennuskanta on melko tiivistä ja pihakin osin rakennettua, mutta on todennäköistä, että alueella on kuitenkin vielä myös ehjiä kulttuurikerroksia.

Someron pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappila on ilmeisesti aluksi sijainnut Kirkkojärven etelärannalla, keskiaikaiseen tapaan kirkon lähellä. Pappila on siirretty nykyiselle paikalleen, lähemmäs Härkätietä, ehkä 1500-luvun alussa. Se lienee sijainnut joko Lammin tai Harjun kylän mailla. Maakirjakarttaan vuodelta 1647 on merkitty pappilan päärakennus, mutta ei talousrakennuksia. Miespihan piirissä oli päärakennuksen lisäksi renkitupa, mankelihuone, piispantupa, kaksi aittaa ja pakari. Karjapihan ympärillä oli kaksi navettaa, lammashuone, ja talli. Lisäksi oli vielä riihiä, vilja-aittoja, latoja, mallashuone ja sauna.
Pappila tuhoutui tulipalossa 1690-luvun alussa melkein kokonaan ja rakennettiin uudestaan 1695. Rovasti Zidbeck rakensi uuden asuinrakennuksen omalla kustannuksellaan 1750-luvulla; korjattu vanhempi pappila todettiin huonokuntoiseksi vuoden 1776 tarkastuksessa. Se myytiin lopulta huutokaupalla ja uusi rakennettiin 1824. Uudessa pappilassa mainitaan olleen tiilestä muuratut uunit. Vuonna 1865 rakennusta laajennettiin kolmella huoneella tuolloisen kirkkoherran
suuren perheen tarpeisiin.
Nykyinen päärakennus on rakennettu vuosina 1887–90. Sen eteläpuolella on puutarha. Tämän lisäksi pihapiirissä on tietojen mukaan suurehko ulkorakennus, rantasauna ja ilmeisesti 1700-luvulla rakennettu holvattu kellari. Rakennuksia on aikoinaan ollut huomattavasti enemmän. Pappilaan johtavan tien länsipuolella, ennen nykyistä pihaan ajoa, sijaitsee pappilan 1887 rakennettu navetta. Se ei enää ole pappilan alueella.
Someron pappilan pitkä asutushistoria alkaa 1500-luvun ensimmäiseltä puoliskolta ja on jatkunut näihin päiviin. Pappila on edelleen asuttu ja se on säilyttänyt alkuperäisen luonteensa suhteellisen vähäisen viimeaikaisen maankäytön vuoksi. Pappilan tontti on ollut nykyistä laajempi; se ulottui idässä ainakin 1800-luvun
puoliväliin asti nykyiselle rannan viheralueelle ja pohjoisessa nykyisen piha-alueen ulkopuolelle, vanhan kivinavetan tienoille.

Jaatila Grankulla (Saukko) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jaatila kylän vanha tontti on sijainnut noin 200 metriä pohjoiseen Härkätien varresta. Jaatilan maat ulottuivat aikoinaan Kirkkojärven rantaan asti, mutta rantamaat luovutettiin myöhemmin pappilalle. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1492 Someron pappeinkokouksen pöytäkirjassa. Vuosina 1508 ja 1509 mainitaan käräjäasiakirjoissa henkilö marcus jatila. Talonnimi Jaati hävisi 1700-luvulla. Jaatilan vanhat kantatalot, jotka olivat olemassa jo 1540, olivat Kylä,
Ruunala ja Saukko. Jo vuodelta 1548 on tieto, jonka mukaan Someron kirkon kappalainen asui Jaatilan kylässä sijainneessa talossa. Saukon talosta muodostettiin vuonna 1663 Someron kappalaispappila (ns. pikkupappila) ja nimi muuttui myöhemmin Grankullaksi – tästä vääntyi nimeksi Rankulla, päätyen lopulta nykyiseksi kaupunginosan nimeksi Rankkula. Tarkka tieto siitä puuttuu, milloin talo muutti nykyiseen paikkaansa. Vuoden 1698 kartassa se on vielä lähempänä vanhaa
Jaatilan kylätonttia, joten muutto lienee tapahtunut vuosien 1698–1785 välillä; isojaon kartassa se on jo nykyisellä paikallaan. Tiedetään että vuonna 1754 pikkupappilan talo ja aitta paloivat; tämä on yksi siirron mahdollinen ajankohta. Nykyinen päärakennus on peräisin 1870-luvulta.

Jaatila Jaati (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jaatilan kylän vanha tontti on sijainnut noin 200 metriä pohjoiseen Härkätien varresta. Jaatilan maat ulottuivat aikoinaan Kirkkojärven rantaan asti, mutta rantamaat luovutettiin myöhemmin pappilalle. Jaatilan vanhat kantatalot, jotka olivat olemassa jo 1540, olivat Kylä, Ruunala ja Saukko. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1492 Someron pappeinkokouksen pöytäkirjassa. Vuosina 1508 ja 1509 mainitaan käräjäasiakirjoissa henkilö marcus jatila. Talonnimi Jaati hävisi jo 1700-luvulla. Vuoden 1698 kartassa Jaatin talo näkyy sillanpielessä tien pohjoispuolella. Kirkkoherran leski oli asettanut sen autioksi 1696 ja talo siirrettiin tuolloin kylätontilta Härkätien varteen. Tuolloinen tieyhteys kulki Jaatilan kylätontilta Jaatin kautta Härkätielle. Myöhemmin muodostui kulkureitti myös Jaatilta pohjoiseen niittyalueille ja myllylle; tämä reitti näkyy isojaon kartassa. Isojaon kartassa Jaatin kohdalle ei ole merkitty tonttia; se näyttäisi autioituneen. Isojakokartassa on kuvattu yksittäinen rakennus hieman Jaatia lännemmäksi joka näkyy myös
senaatin kartassa sekä vielä vuoden 1959 peruskartassa, mutta paikalle ei ole merkitty tonttia. Kyseessä voi olla ulkorakennus; esimerkiksi paloturvallisuussyistä hieman syrjemmälle asutuksesta sijoitettu riihi.
Jaatin talon paikka on isojaon kartassa peltona ja niittynä, samoin myöhemmissä kartoissa. Vuoden 1959 peruskartassa paikalla on jo torppamuseo. Museo koostuu kolmestatoista 1700- ja 1800-luvun rakennuksesta, jotka on siirretty museoalueelle Somerolta ja lähipitäjistä vuosina 1955–1964. Päärakennuksena on Riutan torpan päärakennus vuodelta 1823 Someron Terttilän kylästä.

Ruunala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruunala mainitaan ensimmäisen kerran 1507. Se sijaitsee Jaatilanjoen itärannalla, lähes vastapäätä Jaatilaa. Sen maiden raja kulki etelässä hetken Härkätietä seuraillen, idässä Laukkonlampeen saakka ja siitä luoteeseen nykyistä Palmanojaa pitkin yhtyen lopulta Jaatilanjokeen. Ruunala luettiin välillä kuuluvaksi Joensuuhun, välillä myös Lammin kylään. Yksinäistalon isäntänä oli 1540 Matti Sipinpoika Hippa. 1559 talo halottiin kahteen osaan, mutta vain vuoteen 1580 asti. 1600-luvun alkupuolella talo oli pitkään autiona, kunnes 1740 se otettiin uudelleen viljelykseen. Aina 1900-luvulle saakka se pysyi yksinäistalona. Isojako suoritettiin 1783. Ruunala kuului Joensuun kylän jakokuntaan.
Ruunala on kuvattu maakirjakartassa vuonna 1647 Jaatilanjoen rantaan ja 1695 kartassa hieman ylemmäs. Vuoden 1698 kartassa, jossa kuvataan Joensuun ja Jaatilan maita, ei Ruunalan tonttia ole lainkaan piirretty. Kartassa mainitaankin ”Ruunala tai Böhleby” autiona. Isojaon karttaan tontin tyhjä kohta on merkitty rantaan. Pitäjänkartassa kuvataan tonttimaa, joka oli ylempänä koillisessa, nykyisen Joensuuntien varressa. Senaatin kartassa (1876-77) tontti on edelleen tien vieressä ja tila on edelleen samalla paikalla; uudempi päärakennus on umpinaisen piha-alueen eteläpuolella. Vanhin kuvattu tonttimaa rannassa oli vielä 1959 ja 1980 peruskartoissa kuvattu suurimmaksi osaksi pelloksi ja rannassa oli vain pari pientä rakennusta. Rannan tontilla sijaitsee nykyään vuosien 1980 ja 1992 välillä rakennettu pientalo. Maakirjakartassa 1647 kuvatun tontin pohjoispuolinen osio vaikuttaa säilyneen rakentamiselta.

Lammi (1000041751) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lammin kylä sijaitsee hautausmaan itäpuolella, Kirkkojärven kaakkoisnurkassa. Lammin kylä mainittiin ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1508. Ensimmäinen pappila on voinut sijaita Lammin kylässä tai sen lähellä. Kylä oli 1540 kaksitaloinen, jollaisena se pysyi ainakin 1870-luvulle saakka. Lammilla on käytännössä aina ollut vain kaksi taloa; Laurila ja Alitalo. Vuosina 1836–1849 Laurila oli kahtia jakautuneena ja hetken kylässä oli kolme taloa. Alitalon toisena nimenä oli Salomo, vuosien 1590–1616 talon omistajan Someron kappalaisen Salomon Juhananpojan mukaan. Isojako suoritettiin 1783. Lammi kuului Harjun jakokuntaan Harjun, Saarentaan ja Härkälän kylän kanssa.
Vanhalla kylätontilla sijaitsee vielä Laurilan (nyk. Tauro) kantatila ja ulkorakennuksia.

Jaatila (1000041753) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jaatila kylän vanha tontti on sijainnut noin 200 metriä pohjoiseen Härkätien varresta. Jaatilan maat ulottuivat aikoinaan Kirkkojärven rantaan asti, mutta rantamaat luovutettiin myöhemmin pappilalle. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1492 Someron pappeinkokouksen pöytäkirjassa. Vuosina 1508 ja 1509 mainitaan käräjäasiakirjoissa henkilö Marcus Jatila. Talonnimi Jaati hävisi jo 1700-luvulla ja talon nimeksi vakiintui Simola. Jaatilan vanhat kantatalot, jotka
olivat olemassa jo 1540, olivat Kylä, Ruunala ja Saukko. Saukosta tuli 1661 Someron kappalaispappila ja nimi muuttui Grankullaksi – tästä vääntyi nimeksi Rankulla, päätyen lopulta nykyiseksi kaupunginosan nimeksi Rankkula. Samalla talo siirtyi vanhalta tontiltaan noin 300 metriä kaakkoon. Jaatila pysyi kolmitaloisena vuoteen 1749, jolloin Ruunalan jakautuessa kahtia saivat alkunsa Simola ja Mäkelä. Vuonna 1792 perustettiin kylän takamaalle lisäksi Penikojan
uudistalo kruunun toimesta. Vuoden 1858 jälkeen kylässä oli viisi taloa: Kylä, Simola, Mäkelä, Grankulla ja Penikoja. Jaatila oli oma jakokuntansa, jossa isojako suoritettiin 1785.

Miekelä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo mainitaan ensimmäisen kerran 1422 ja säilyy yksinäistalona myöhemminkin. Ei esiinny isojako- ym. vanhemmissa kartoissa, mutta 1800-luvulla tällä tontilla. 1800-luvulla tontti on ollut todennäköisesti tyypilliseen tapaan laajimmillaan, kunnes 1900-luvulla rakennuksia on vähitellen purettu pois, myös asuinrakennus on uusittu.
Kartta-aineiston perusteella ei voi päätellä vanhan tontin tarkkaa sijaintia, mutta alueella ei nyt ole kuin asuintalo ja pari pientä ulkorakennusta, joten osa 1800-luvulla rakennettuna olleesta tontista on ainakin autiona.

Nuorikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan 1400-luvulla, 1540 veroluontoinen yksinäistalo. Jakautui 1570 kahtia, Nuhjalaksi ja Taparlaksi. Molemmat talot joutuivat vuonna 1586 kansliakirjuri Iisak Maununpojalle, jolloin ne yhdistettiin yhdeksi kartanoksi. 1600-luvun alussa tähän liitettiin Haapalan yksinäistalo, joka katosi sen jälkeen lähteistä ja jonka sijaintia ei tiedetä. 1600-luvun lopun tiluskartassa Nuorikkalan talo näkyy suunnilleen samalla paikalla kuin nykyinenkin talo. Samassa kartassa, peltoalueen itäpäässä näkyy tyhjäksi tontiksi merkitty alue, joskin ”tyhjyys” voi johtua myös sen kallioisuudesta. Nykyään ko. alue sijaitsee Kerrolan puolella ja on rakennettu.
Nuorikkalan talon vanhaa rakennuskantaa on tontilla edelleen ja alueella on mahdollisesti säilynyt myös vanhempia kulttuurikerroksia. Miespihan tontin luoteispuolella on navetan kivijalka, muu osa entisen karjapihan tonttimaasta on tasoitettu ja asfaltoitu.

Pahaniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee Raisionjoen itäpuolella, junaradan eteläpuolella, Riippakoivunkadun molemmin puolin.
Tunnetaan vuodesta 1405. Alkujaan taloja oli vain yksi, vuonna 1500 luku oli noussut kahteen ja uuden ajan alussa 1540 kylässä oli kolme taloa: Alistalo, Keskitalo tai Keskikylä ja Ylistalo. Alistalo ja Ylistalo olivat verotaloja, Keskitalo oli kirkon eli Pyhänhengenhuoneen lampuotitalo. Ylis- ja Alistalo joutuivat 1600-luvulla panttitiloina Torsten Stålhandskelle, jonka leski Kristina Horn osti ne vuonna 1647, jolloin tiloista tuli ostorälssitiloja. Keskitalo määrättiin 1600-luvun alkupuolella ylläpitämään Seilin hospitaalia.29 Pahaniemen kylän alueesta on Johan Wettervik tehnyt kartan 1726. Tällöin paikalla olivat kaikki kolme taloa, kuten vielä vuosisadan lopun isojakokartassakin. Keskitalo hävisi 1800-luvun aikana ja nykyisin jäljellä ovat mainitut Ylitalo ja Alitalo, jotka vaikuttavat sijaitsevan vanhoilla tonteillaan. Keskitalo on sijainnut heti Ylistalon kaakkoispuolella, jossa nykyään on Ylistalon piharakennuksia. Nykyään alueen vanhin rakenne sijaitsee Alistalon puolella, vajan alla, jossa on viimeistään 1600-luvulla rakennettu kaksiosainen holvikellari.

Pansio Vähätalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metallikadun päässä, Valkamalahden koillisrannalla, mäkialueella, joka kuuluu nykyään Pansion laivastoasemalle.
Mainitaan vuonna 1463, 1400-luvun jälkipuolella kylässä ilmeisesti oli jo kaksi taloa. Vuonna 1500-luvulla talot tunnetaan jo Isotalona ja Vähätalona. Vähätalo oli nk. hospitaalitalo, jonka tuotto meni mm. Seilin sairaalan ylläpitoon. Kylän talot olivat yhdysviljelyksessä 1800-luvun alusta lähtien. Pieni, pitkälti kalliopohjainen tontti on Pansion varuskunnan alueella ja säilynyt kohtuullisen hyvin juuri Vähätalon tontin osalta.

Historiallinen; Noin 250 metriä keskiaikaisesta kivikirkosta lounaaseen, josta sen erottaa nykyään Raisiontie. Tonttimaa on Kirkkoherrankujan ja Pappilanpolun välissä.
Pappilan yksinäistalo oli keskiajalla ja vuoteen 1581 asti Raision kirkkoherran pappilana, jolloin se peruutettiin kruunulle ja kirkkoherra sai uudeksi pappilakseen Naantalin luostarin latokartanon. Vuonna 1594 Pappila muuttui rälssitaloksi, ollen kuitenkin pääosin 1600- ja 1700-lukua ratsutilana. Vuonna 1759 kappalainen vuokrasi itselleen asunnon Pappilan rusthollista, mutta pian sen jälkeen Alhaisten puustelli rakennettiin uudelleen papin virka-asunnoksi. Vuonna 1868 Pappilassa pidettiin kuntakokouksia erityisellä kuntaluvalla ja Pappilan rusthollissa Raision säätyläiset järjestivät tuohon aikaan usein myös huvitilaisuuksia. Pappilan tilan mailla sijaitsi aiemmin kansakoulu tontin itälaidalla. Raision seurakunnan itsenäistymisen myötä vuonna 1894 päätettiin ostaa Pappilan rustholli yli 300 vuoden jälkeen virkataloksi kirkkoherralle. Pappilan pihapiiri näyttäisi sijainneen samalla paikalla koko sen ajan kun sen karttahistoria tunnetaan. Keskiaikaisen pappilan sijaintia ei kuitenkaan ilman kaivaustutkimuksia voida tietää: pappilan on voinut sijaita samalla paikalla mutta myös vielä lähempänä kirkkoa, kuten tapana oli.
Vanha pihapiiri on säilynyt, samoin kappale pappilan puutarha-aluetta pihasta länteen. Tontin länsipuolella on kallio, jonka juurella on todennäköisesti ei kovin vanhaan rakennusjäännökseen viittaavia kumpareita.

Petäsmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee Raision sairaalan ja Kustavintien länsipuolella, Myllymäen luoteisreunassa olevalla pienemmällä, peltojen ympäröimällä mäkialueella.
Mainitaan vuosina 1435–1455 yhdessä Metsä-Sylttylän kanssa. Myöhempi Petäsmäen yksinäistalo mainitaan vuonna 1461, jolloin tilan sai haltuunsa turkulainen raatimies Arndt van Herwen. Tämän leski myi tilan myöhemmin tuomiorovastille, joka lahjoitti sen tuomiokirkolle. Peruutuksen jälkeenkin pysyi yksinäistilana. Sijainnut ainakin 1600-luvun lopulta saakka samalla pienellä mäkialueella, sen eteläpuolella.
Päärakennus on vielä jäljellä ja tonttimaa sen ympärillä vaikuttaa osittain säilyneeltä.

Polusmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Naantalintie, rautatien ja Raisionjoen risteämiskohdan pohjoispuolella, Polusmäen mäkialueen kaakkoisreunassa.
Tietoja vuodesta 1464, jolloin Raision laamannikäräjät pidettiin täällä. Vuonna 1540 oli yksitaloinen, mutta maakirjassa Joki-Sylttylä laskettiin kuuluvaksi Polusmäen kylään. Yksinäistalona myöhemminkin.
Paikalla on säilynyt vanhaakin rakennuskantaa, joten vanhempien säilyneiden kulttuurikerrosten mahdollisuus on olemassa.

Pirilä Vähä-Pirilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainintoja vuodesta 1413 lähtien, tuolloin jo kahden talon kylä. Tilanne on saman uuden ajan alussa, talot ovat nimeltään Iso-Pirilä ja Vähä-Pirilä. 1700-luvun lopun isojakokartassa Vähä-Pirilän tontti on jaettu kahtia, Alitaloon ja Ylitaloon.
Iso-Pirilä on jo isojakokartassa sijainnut eri mäellä, etelämpänä kuin Vähä-Pirilä, ja sen tontti on tuhoutunut 1900-luvun rakentamisen yhteydessä. Mahdollisesti jonkin verran säilyneitä kulttuurikerroksia, vaikka onkin edelleen asuttu tontti. Saattaa periytyä myös asuinpaikkana rautakaudelle, vaikka lähilöydöt viittaavatkin kalmistoon.

Ristimäki (1000041806) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä esiintyy lähteissä vasta 1500-luvun alusta, oli maakirjassa yksi Tahvion kylän taloista, mutta monissa asiakirjoissa mainitaan myös yksinäistalona. Alueella on edelleen vanhaa
rakennuskantaa melko väljästi, joten todennäköisesti paikoin täällä on säilynyt myös vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Somersoja Ylitalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo mainitaan 1449, 1400-luvulla turkulaisen porvari Olavi Tuurenpojan omistuksessa, joka myi tilan tuomiorovasti Maunu Särkilahdelle, joka puolestaan lahjoitti sen tuomiokirkon prebendataloksi. Myöhemmin tuli kruununtilaksi ja sen jälkeen rälssitilaksi. Jakautui Alitaloksi ja Ylitaloksi, joiden sijainti tunnetaan tarkemmin vasta vuoden 1869 tiluskartasta.
Paikalla edelleen kahtia jaetun kylän Ylitalon vanhaa rakennuskantaa. Alitalon puoli on todennäköisesti enimmäkseen tuhoutunut.

Toravuori (Toravuori) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan vuonna 1454 ja joutui vuoteen 1468 mennessä raatimies Arndt van Herwenille, joka lahjoitti sen vaimoilleen. Vuonna 1472 tila siirtyi Turun tuomiorovastille ja kaksi vuotta myöhemmin tuomiokirkolle. 1500-luvulla Toravuori muuttui kruununtaloksi ja säilyi edelleen yksinäistalona, jota pienuutensa vuoksi kutsuttiin myös torpaksi.
Nykyään vanhalla tontilla on enää navetta, mutta ylempänä mäellä uusi asuinrakennus. Vanhalla tontilla voi hyvin mahdollisesti olla säilyneenä vanhempia rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Vatsela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan 1416 alkaen ja jo tuolloin kylässä oli ainakin kaksi taloa, Lappalainen ja Vatsiala. Vuoden 1540 maakirjassa kylää kutsutaan nimellä Lappalainen ja siinä oli Isotalo ja Vähätalo. Isotalo lienee Vatsela ja Vähätalo sama kuin vanha Lappalainen. Tämän nimisinä talot säilyivät 1600-luvulle. Isojakokartassa vuonna 1791 tontilla oli neljä taloa, Yli-Isotalo, Ali-Isotalo, Uurna ja Vähätalo pohjoisesta etelään lueteltuina. Tontit ovat sijainneet rivissä kylätien länsipuolella.
Kylämäellä on edelleen vanhoista taloista periytyvää, paikoin melko tiivistäkin rakennuskantaa.

Schwalbe (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön lounaiskärjestä noin 5,5 kilometriä lounaaseen Formansbådanin matalikolla 3 - 15 metrin syvyydessä.
Metallirunkoisen rahtilaivan hylky, joka on pahoin hajonnut. Kokonaisuuteen kuuluu yksi isompi rungon osa, höyrypannu sekä pienempiä osia pitkin pohjaa.
Hylyn oletetaan olevan saksalainen 842 brt:n rahtilaiva Schwalbe, joka ajoi karille 12.12.1940 ja jäi hylyksi. Yksi hylystä peräisin oleva ankkuri on Utössä majakkaa lähellä olevalla kalliolla.
Muinaisjäännösrekisteriin merkitty sijainti osoittaa 15 metrin syvyydessä olevan höyrypannun paikan.

Arola (1000041981) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1400-luvun alkupuolella mainitaan luultavasti täältä kotoisin olevia lautamiehiä. Vuonna 1540 kylä oli kolmetaloinen ja kokonaan veromaata ja säilyi sellaisena myös 1600-luvun puolelle. Näkyy myös vuoden 1650 kihlakunnankartassa kolmitaloisena. Muuttui yksinäistilaksi, jonka 1700-luvulla tehty päärakennus on edelleen tontilla ja merkinnee siis tuon aikaisen tontin paikkaa. 1900-luvun alun kartassa näkyy, että rakennuksia ja pieniä tonttimaita on ollut laajemmallakin alueella mikä voi osin periytyä kolmen talon aikaan.
Mäkialue on säilynyt melko hyvin mutta heti sen ulkopuolelta on oikeastaan joka suunnasta rakennettu. Mäen lounais- ja etelärinteessä on vielä hyvin näkyvissä kivijalkoja, jotka kuulunevat vielä vuoden 1968 peruskartassakin näkyviin ulkorakennuksiin. Mäen päällä sijaitseva tontti ei välttämättä ole keskiaikainen, mutta mikäli vanhempi tontti on sijainnut mäen alla, sen länsipuolella, se on todennäköisesti pitkälti tuhoutunut uuden tien tekemisen yhteydessä.

Ravas/Rauvainen (Friskala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Friskalan kylä tunnetaan jo 1300-luvulta ja oli pitkään kirkontilana. Sen alkuperäinen nimi on ilmeisesti ollut Ravas tai Rauvainen. Kun 1400-luvulla talon omistajina oli Friske-sukuisia miehiä, tilaa alettiin kutsua Friskalaksi. Näihin aikoihin tila jaettiin myös hetkeksi kolmeen osaan. Kirkkoreduktion aikoihin tila päätyi Pietari Flemingille ja toimi hänen asuinkartanonaan kuolemaansa saakka vuonna 1561. Tila säilyi rälssiluontoisena myöhemminkin ja on ollut Hirvensalon ainoa kartano. Edelleen alueen miljöö on kartanomainen 1800-luvun akennuksineen, mutta tiloissa toimii nykyään ratsastuskeskus. Pihapiirissä on 1754 vuosiluvulla varustettu kellari, ja myös tiluskartta paikantaa tontin samalle paikalle ainakin 1700-luvun alusta.
Vanhaa rakennuskantaa, rakennetuksi kohteeksi kohtuullisen hyvin säilynyt.

Haarla Iso-Haarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvensalon saaren eteläisin kylä, joista Iso-Haarlan tontti sijaitsee Kakskerrantien varrella, Isohaarlantien ja Valeri-Haarlantien välissä, Vähä-Haarlan toinen tontti tästä noin 400 metriä itään Kakskerrantien ja Meritalontien välissä.
Isäntiä mainitaan vuodesta 1440 alkaen ja jo 1500-luvulla kylä oli jakaantunut kahteen osaan, joissa oli eri sarkajako, Vähä-Haarlaan ja Iso-Haarlaan. Iso-Haarla jaettiin kahtia vuonna 1784 ja molemmat talot ovat edelleen vierekkäin kylätontilla. Niiden rakennuskanta on 1800-luvulta.
Iso-Haarlan tontti on melko hyvin säilynyt todennäköisesti suojeltujen rakennusten ansiosta kuten myös Vähä-Haarlan Meritalon tontti. Muutoin ympäristö on melko täynnä uudisrakennuksia eli mikäli tonttimaat ovat vaihtuneet, vanhempien tonttimaiden säilyminen ei ole kovin todennäköistä.

Haarla Vähä-Haarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvensalon saaren eteläisin kylä, joista Iso-Haarlan tontti sijaitsee Kakskerrantien varrella, Isohaarlantien ja Valeri-Haarlantien välissä, Vähä-Haarlan toinen tontti tästä noin 400 metriä itään Kakskerrantien ja Meritalontien välissä. Isäntiä mainitaan vuodesta 1440 alkaen ja jo 1500-luvulla kylä oli jakaantunut kahteen osaan, joissa oli eri sarkajako, Vähä-Haarlaan ja Iso-Haarlaan. Vähä-Haarlan sijainti 1800-luvun pitäjänkartassa ei näyttäisi olevan aivan sama kuin vanhemmissa ja uudemmissa kartoissa, mikä todennäköisesti johtuu vain tämän karttatyypin epätarkkuuksista.
Iso-Haarlan tontti on melko hyvin säilynyt todennäköisesti suojeltujen rakennusten ansiosta kuten myös Vähä-Haarlan Meritalon tontti. Muutoin ympäristö on melko täynnä uudisrakennuksia eli mikäli tonttimaat ovat vaihtuneet, vanhempien tonttimaiden säilyminen ei ole kovin todennäköistä.

Basens W-ändpunkt (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pienellä kallioisella saarekkeella peltoalueen ja joen välissä sementtialustalle pystytetty kiviveistämössä valmistettu nelikulmainen merkkikivi, mittauspiste. Kivipylvään päällä kolo jossa ollut metallinen reiällinen tähtäinpultti. Kiven pystysivulla kiillotetussa kentässä teksti "HÖE Basens W-ändpunkt" sekä vuosiluku 1910. Vastakkaisella sivulla sama venäjäksi.
Paikalta 4.4 km itään sijaitsee vastaavanlainen mittauspiste, Basens Ö-ändpunkt.

Häppilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainintoja vuodesta 1405 alkaen ja vanhimmassa maakirjassa vuonna 1540 nelitaloinen kylä, joista yksi taloista, Illainen, esiintyy yksinäistalona. 1540-luvulla myös yksi taloista jakautui kahtia. Myös Pyöli yhdistettiin 1600-luvulla Häppilään. Vanhimmalla tunnetulla asuinrakennustontilla on edelleen talojen vanhaa rakennuskantaa, asuinrakennus on 1800-luvun lopusta. Vuoden 1697 tiluskartassa on talonsymbolista kaakkoon alue, joka voisi olla myös vanhempi tonttimaa.
Osin vanhaa rakennuskantaa, osa on purettukin, mutta ainoa uudempi rakennus on tontin länsipuolella sijaitseva kesämökki. Toisella potentiaalisella tontilla on ollut rakennuksia ainakin isojaosta saakka, joten mahdollisten vanhemman tontin erottaminen myöhemmistä rakenteista vaatisi laajempaa kaivausta. Joka tapauksessa tontti on osin tuhoutunut leveämmän asfalttitien rakentamisen yhteydessä ja siinä on edelleen ulkorakennus.

Illoinen/Illainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Illoinen / Ilois / Illainen mainitaan keskiajalla ensimmäisen kerran 1475. Kylää ei ole vuoden 1540 maakirjassa, koska Illoinen kuului silloin Häppilän kylään. Vuoden 1634 maakirja mainitsee ”Häppilä med Ilois”, mutta jo saman vuosisadan lopulta lähtien Illoinen muodosti taas oman kylänsä. Talojen lukumäärä on vaihdellut, 1500-luvulla Illoinen oli yksinäistalo, mutta seuraavan vuosisadan lopulla taloja oli kaksi. Molemmat talot toimivat sittemmin Saramäen Pukkilan ratsutilan aputiloina. Kun Illoisissa suoritettiin isojako 1787, mainitaan osatalot Alitalo ja Ylitalo jo nimeltä. Alitalon mainitaan olevan vanha perintötila eikä Ylitalokaan koskaan ollut kruununtila. Illoinen onkin yksi niistä harvoista tiloista Friskalan ja Kaistarniemen lisäksi, joka ei koskaan menettänyt perintötilaoikeuttaan. Talot oli 1800-luvun alkupuolella määrätty uudestaan Saramäen Pukkilan rusthollin aputiloiksi. Talot yhdistyivät 1850-luvun jälkeen ja ovat myöhemminkin vaihtaneet omistajia. Tila siirtyi Turun kaupungille 1980-luvulla ja kaupunki perusti 1989 Illoisten maille siirtolapuutarhan. Illoisten päärakennus on rakennettu tiettävästi 1700-luvulla. Illoisten mailla oli myös tiilitehdas, jonka apteekkari Erik Julin osti 1845. Sen jälkeen tehtaalla alkoivat suuret laajennukset: rakennettiin uusia kuivaushuoneita ja uusi tiilenpolttouuni. Illoinen oli otollinen paikka tiilitehtaalle, sillä samalta alueelta löytyi sekä kelvollista savea että hiekkaa. Tehtaan lopettamisesta ei ole tarkkaa tietoa, palovakuutus tehtaalle oli otettu mm. 1860. Tuotanto oli kuitenkin loppunut 1900-luvun alkuun mennessä, mutta rakennusten raunioita oli vielä nähtävillä 1930-luvulla ja hiekanottokuopat ovat nähtävissä tänäkin päivänä.
Siirtolapuutarha on ehkäissyt tontin modernin rakentamisen, eikä pienviljely todennäköisesti ole ulottunut syvempiin kulttuurikerroksiin. Tontti sopisi alkuperäiseksi, toisaalta ympäristön tiivis uusi rakentaminen ei myöskään anna enää juuri mahdollisuuksia toisen tonttimaan etsintään.

Illon kalkkikaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Toiminta Västanfjärdin Illon kalkkilouhoksella (Illogruvan) aloitettiin 1880-luvulla, kun Illo Kalkbergs Ab perustettiin vuonna 1882. Illon kaivoksen vieressä sijaitsee ns. Skogsgruvan, jossa on myös harjoitettu louhintaa. Kaivokset yhdistettiin maan alla 1930-luvulla. Lammalan kaivoksilla sijainnut n. 3 km pitkä köysirata siirrettiin Illoon. Louhintatyö Illossa loppui ja kaivos suljettiin 1950-luvun alussa.
Alueella on runsaasti louhoksen toimintaan liittyviä rakennusjäänteitä. Illon louhos on Kemiönsaaren syvin (n. 70m). Nykyisin se on täynnä vettä ja urheilusukeltajien käyttämä sukelluskohde.

Mathildedalin kellarit (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mathidedalin ruukkialueen työläisasuntojen kellareita 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta. Osa holvattuja, joko kiveä, slagitiiliiä, tiiliä, nuorimmat betonista. Kellareissa tyypillisesti eteinen ja kaksoisovet. Suojattu kattorakenteilla, katon päällys alunperin peltiä, myöhemmin kattohuopaa. Sijoitettu rinteeseen.

Storängen pohjoispuoli (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kallion laella, pystysuorissa kallioseinämissä on useita pieniä kivilouhoksia. Poran
jälkiä (käsiporat), eivät koneella porattuja. kalliosta on louhittu graniittia rakennus-
kiviksi. Jätekiveä on louhosten juurella. Eteläisin louhos on erillinen kallionyppylä,
joka on vaaleata gneissiä, josta irrotetussa paadessa on rivissä porat kiinni juuttuneina kallioon.

Vuorelanmäki rajakivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; S- ja W-puolille äkkijyrkän kallion W-reunassa on kaltevalla kallionpinnalla graniittisista särmikkäistä kivistä ja lohkareista kylmämuurattu suorakaiteen muotoinen kiveys. Useimmat lohkareet laakamaisia. Pystysuorien seinämien pituus 1.3 x 1.3 m (SW-NE ja SE-NW) ja korkeus 0.4-0.6 m. Rakennelman keskellä on SE-NW-suuntainen W-puolelle kallistunut pystylaaka, joka kohoaa kiveyksen pinnasta 0.4 m. Kiveys päältä sammaleen peitossa. NW-reuna on sortunut. Näköala on puuston peitossa.
Rajapyykki Tavolan ja Nummen kylien välisellä rajalla. Rakennettu isojaossa 873-1803, mutta kylien välinen raja on vanhempi. Pyykissä pystyssä oleva laaka eli sydänkivi on rajalinjan SW-NE suuntainen.

Hietaranta (1000042711) (Taide)
Historiallinen; Haukkaus sijaitsee Hirvensalon Häppilässä Hietarannan talon pihapiirissä. Sileään, melkein vaakasuoraan avokallioon hakkaamalla tehty risti. Ristin yksi sakara on muita pitempi; lyhyempien sakaroiden päissä on syvemmiksi hakatut paksunnokset. Pituusakselin suunta on NW ( 325°) -SE ( 145°). Sakaroiden pituudet: NW 13 cm, NE 20 cm, SE 27 cm, SW 17 cm.
Ristikuvion syvyys enintään 0.9 cm. - Ajoitus ja luonne ovat epäselviä. Yksi mahdollisuus on jokin vuoden 1810 isojaon järjestelyä vanhempi rajamerkki.

Örö 09 suojahuone (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tuliasema rantakalliolla, jolta näkyvyyttä ns. puulaiturin satamaan ja itään. Betoninen kallioon upotettu suojahuone, jossa tähystysaukko itään. Sisään laskeudutaan portaita lännen puolelta. Betoninen tasakatto.

Örö 40 Bockberg tuliasema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tuliasema pienellä luodolla. Kallion laelle on kasattu hiekkaa ja lohkareita, joista on kasattu puolikaaren muotoinen suojavalli. Siihen johtaa käytävä luoteesta. Näköala sektorissa pohjoisesta lounaaseen. Pyöreän sisätilan halkaisija 4.5 m, syvyys 0.6 m.

Örö 39 harjoituskenttä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suurten maanpinnalta raivattujen lohkareiden muodostama suorakaide, jonka sisäosa
on ympäristöä tasaisempaa hiekkamaata, noin 37x16 (SE-NW) metriä. Lähellä iso
pyöreä kuoppa, jonka halkaisija 6.4 m ja syvyys 1.9 m.

Örö 44 suojarakennus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioon louhittu suojarakennus ja yhdyskäytäviä. S-päässä betoninen potero, jonka
päällä on teräskupu, tähystysaukko etelään. Poterosta lähtee 1.0-1.7 m:n syvyinen ja 22 metriä pitkä käytävä pohjoiseen. Käytävästä haarautuu vajaat 10 m pitkä käytävä itään. Käytävä kääntyy länteen ja päättyy monihuoneiseen suojarakennukseen, jonka läpimitta on noin 15 m ja joka yhdistää kulkuaukot. N-osassa kulkuaukko. Suojarakennuksen tasakatto on betonia ja sen takana kallion päällä on teräskupu, jossa tähystysaukot. Aseman W-puolella alarinteessä kasvillisuuteen peittynyt metallinen rakenne.
Kranaatinheitinasema ja miehistön suoja- ja majoitustila toisen maailmansodan ajalta. Ollut pitkään käyttämättömänä. Teräskuvut ovat everstiluutnantti evp. Pertti Huttusen mukaan tähystyskupuja, koska aukot ovat liian pienet konekiväärille. Pohjoisempi kupu on vuodesta 1941 alkaen valmistettua mallia M41.

Historiallinen; Rannansuuntainen (N-S) taisteluhauta, joka mutkittelee maastossa. Kaivannon S-
osassa 33 m:n pituinen sivukäytävä, joka johtaa lähelle rantaa. Pituus 70 m. Leveys

Historiallinen; Kivistä ja lohkareista koottu puolikaaren muotoinen valli, joka rajaa pyöreän sisäti-
lan. Sisätilan läpimitta on 3.6 m ja syvyys 0.9 m. Sijaitsee rantakallion rinteellä, jolta nykyisin puuston peittämä näköala itään.

Örö 50 avolouhosrakenne (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksi kallioon louhittua avointa syvää kuilua, joihin johtaa käytävä etelän ja
pohjoisen puolelta. Käytävän syvyys 4.5 m, leveys 1.2-2.6 m. Kuilujen läpimitat noin
6 m, syvyys noin 2.5 m.
Keskeneräiseksi jäänyt avolouhosrakenne. Kyseessä saattaa olla keskeneräinen avo-
louhoskorsu. Everstiluutnantti evp. Pertti Huttusen mukaan luola on suomalaista työtä toisen maailmansodan ajalta tai sen jälkeen.

Historiallinen; Silokallioon pultattu takorautainen pultti, jossa soikea silmukka. Pultin ja silmukan pak
suus 10 mm. Silmukan suurin läpimitta 15 cm. Pahoin ruosteessa.

Historiallinen; Maastossa kiemurtelee rannansuuntainen hiekkaiseen maahan kaivettu 81 m pitkä
taisteluhauta, joka on 2.0 -3.3 m leveä ja 0.7-1.5 m syvä.

Historiallinen; Louhikkoon naamioitu betoniharkoista rakennettu tuliasema, jonka aukot suuntiin E
ja N. Oviaukko etelään. Pituus 3.2 m, leveys 2.3 m.

Järvistensaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun vesialueella Airistolla Järvistensaaren länsiosasta pohjoiseen ja Kuivakarista länsilounaaseen 3,0 metrin väylän itäpuolella 5-8 metrin syvyydessä.
Melko jykevärakenteisen puulaivan hylky, jonka pituus on noin 26 metriä ja leveys noin 7 metriä. Laiva on ollut tasasaumainen ja komposiittirakenteinen. Kansirakenteita ei ole jäljellä, mutta kylkien alimmat osat ovat vielä pystyssä. Perä ja keula ovat pahoin hajonneet. Takilan osia ei ole havaittu, poislukien pieni määrä neitsyitä. Myöskään kansivarustuksen osia ei ole havaittu. Ruumatilassa pieni määrä tiiliä. Hylky sijaitsee 2-3 m matalan eteläpuolella, keulasuunta 11° kohti matalaa. Alus on mahdollisesti törmännyt matalikkoon tai se on ajettu siihen tahallaan. Alus lienee joutunut pelastustoimien kohteeksi, minkä jälkeen se on hylätty paikalleen. Aluksen identiteettiä ei toistaiseksi ole onnistuttu selvittämään.
Hylky havaittiin monikeilainluotauksessa 2011. Barlius-ryhmä sukeltanut hylyllä 2021 sitä kuvaten.

Gråskären (1000043373) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten vesialueella Nauvon ja Korppoon välisestä Storströmmenistä pohjoiseen, Vandrock -saaresta pohjoisluoteeseen Gråskären -saaren itäpuolella niin sanotussa Lövskärin mutkassa. Hylky on väyläalueella.
Suurehkon puualuksen hylky, joka on pituus on noin 27 metriä. Runko on tasasaumainen ja mahdollisesti jääpellitetty. Aluksessa on ollut kaksi mastoa tai apumastoa. Takamasto on katkennut ja keulamasto on kaatunut mastonkengästään asti keulan suuntaan. Aluksen kyljet ovat enimmälti pystyssä, mutta keula on pahoin vaurioitunut.
Hylyssä on havaittavissa kohtalaisen runsaasti rautaisia kansivarustuksia ja apulaitteiden osia, sekä ainakin yksi ankkuri.
Mahdollisen lastin laatua tai aluksen identiteettiä ei toistaiseksi ole pystytty selvittämään. Myöskään sitä ei ole pystytty varmistamaan, onko aluksessa ollut apukone. Vauriot viittaavat joko karilleajoon tai yhteentörmäykseen toisen aluksen kanssa. Hylyn keulasuunta on 256°.
Hylky havaittiin monikeilaluotauksessa 2016. Barlius -ryhmä sukelsi ja viistokaikuluotasi hylyllä 2021.

Haverö itäpuoli 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Paraisten keskustasta on 13 km länsilounaaseen Haverön pohjoisosan itäpuolella Boviksuddenista kaakkoon.
Noin 17 metriä pitkä aluksen hylky, jonka uskotaan olevan Kuha-luokan miinanraivaaja. Runko lepää pohjassa pohjois-eteläsuunnassa. Viistokaikuluotauksen perusteella aluksen runko on säilyttänyt muotonsa.
Kuha-luokan miinanraivaajat rakennettiin Porvoossa Aug. Eklöf Ab:n telakalla 1941-1946. Raivaajat poistettiin käytöstä huonokuntoisina 1957-1962. Miinanraivauksen jälkeen aluksia käytettiin koulutusaluksina. Tämän hylyn oletetaan olevan Kuha 1, Kuha 10 tai Kuha11, jotka poistettiin käytöstä 1960.
Taustatietoja ks. www.hylyt.net, Haverö V. Barlius-ryhmä paikansi hylyn viistokaikuluotaamalla 2021. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylkyä 2024.

Björkudden 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kahdeksan viljelyröykkiötä, jotka koottu pellolta nostetuista kivistä ja jotka sijoittuvat vanhojen peltoalueiden reunoille.

Björkudden 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Erittäin huonokuntoinen, lahon takia kallistunut, pieni lautarakenteinen tuulimylly metsässä kalliokumpareen laella. Julkisivuista vain pieni osa jäljellä. Kaikki tuulimyllyn tekniset osat vaurioituneet. Rakennettu mahdollisesti 1800-luvulla.

Ruissalon silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ruissaloon linnanniemestä kulkeneen vanhan sillan jäännökset. Silta rakennettiin vuonna 1852 puusta ja sen päässä oli kahdeksankulmainen siltavahdin tupa Otkantti. Siltaa varten tehtiin Ruissalon puoleiselta rannalta myös maapenger. Vanha silta purettiin 1912 ja korvattiin lautalla.

Trappberget 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paljaalla kallionlaella lohkotuista, pitkänomaisista kivistä koottu n. 40 cm korkea pyöreähkö kasa, mahdollisesti rajamerkki. Ei kuitenkaan varmuuudella tiedetä, onko ko. kohdalta joskus kulkenut tontin raja. Etelään ja lounaaseen rajamerkistä rinne laskee rantaan, merkistä pohjoiseen-luoteeseen on kallion korkeimman kohdan harjanne. Länteen merkistä kallio laskee melko jyrkästi. Merkiltä on mäntyjen latvoja lukuun ottamatta lähes 180 asteen näkymä merelle.

Vanhatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; 750 metriä pitkä metsässä kulkeva vanha tielinja, joka on suurelta osin edelleen kulkuväylänä parille sen varella sijaitsevalle tontille. Pohjoispäästään tie on nykyisin kulkukelvoton autolla. Paikotellen tieväylällä on näkyvissä kivistä tehtyä pengerrystä. Sen varrella on Häntälän ja Ahtialan kylien vanha rajamerkki. Tien eteläosaa on alkuperäiseen nähden levennetty, mutta muuten tie on linjauksen ja rakenteiden osalta suhteellisen autenttisessa kunnossa. Tieosuus näkyy mm. Pitäjänkartassa sekä Kalmberginkartassa vuodelta 1855. Tietoimituskarttojen perusteella maantie on siirretty itäänpäin nykyiseen linjaansa vuosien 1883 ja 1923 välisenä aikana ja Vanhatie on sen jälkeen jäänyt tonttitieksi.

Haaga (Haga) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaarinan pohjoisin kylä sijaitsee Aurajoen länsirannalla, Ravattulan pohjoispuolella ja Liedon etelärajan tuntumassa, lähellä mm. Vanhalinnan linnavuorta. Kartanon on ajateltu perustetun viimeistään 1200-luvulla ja kylää on pidetty Ravattulan tytärkylänä. Kyseessä on läpi tunnetun historian ollut yksinäistalo, joka on muodostanut oman jakokunnan vuoteen 1430 mennessä. Ensimmäiset suorat kirjalliset tiedot Haagasta ovat vuodelta 1444, jolloin Naantalin luostari osti kartanotilan useamman aiemman omistajan hallusta. Kartano on sijainnut nykyisellä paikallaan tai sen välittömässä läheisyydessä viimeistään 1600-luvun puolivälistä lähtien.
1998 inventoinnissa löytöinä tiiltä, keramiikka, porsliinia, lasia ja mahdollisesti keskiaikaisen keramiikan pala.

Utö Kesnäs bukten (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Utön etelärannan Kesnäs buktenissa on pieni länteen kurottava kallionniemi, jonka taakse jää matalaa vettä. Aalloilta suojaisaan paikkaan, pystysuoraan sileään granodioriittiseen pintaan on meislattu vedenkorkeutta osoittavia merkkejä. Merkkien edessä veden syvyys on noin 0.3–0.4 m. Merkit ovat selvästi luettavia. Kuvioiden korkeus on runsaat 1.20 m ja leveys 1.52 m. Ne jakautuvat kolmeen osaan, jotka on merkitty vuosiluvuilla 1898, 1900 ja 2000. Vuosiluvulla 1898 merkityn ristimäisen kuvion keskellä ja päissä on ympyrät. Vaakasuoran merkkiviivan pituus on 0.76 m. Pystyviivassa on 4 lyhyttä poikkiviivaa. Kuviosta oikealle pinnassa on lyhyt vaakaviiva ja sen yläpuolella vuosiluku 1900. Lähellä vedenpintaa on kolmas vaakaviiva ja sen yläpuolella vuosiluku 2000. Kaksi vanhinta merkkiryhmää kuuluvat luotsi- ja majakkalaitoksen viime vuosisadan vaihteessa tekemiin vedenkorkeusmerkkeihin.

Saksila 1 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Saksilan talosta noin 260 metriä etelään peltojen ympäröimällä metsäsaarekkeella. Metsäsaarekkee korkein kohta on avokalliota, jonka reunalla havaittiin louhosjätteenä pieni määrä teräväsärmäisiä isoja kivenlohkareita. Lisäksi paikalla havaittiin neliömäinen kooltaan 3x3 metriä kuoppa, joka nyt oli täynnä vettä.
Kohde on pienialainen eikä sen ikää pystytty määrittämään.

Metsäjärvi (1000006354) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luonnonmaalla, Kultarannan ja Viialan rajan tuntumassa, kallioiden välisessä hieman kosteassa notkelmassa sijaitsevat kaksi kiviaitaa, noin 20 m päässä toisistaan. Kiviaidat rajannevat vanhaa peltoa, johon viittaavat alueelta havaittu aitojen suuntainen oja ja sille useammat poikittaiset ojat ainakin 30 m matkalla. Kahdesta kiviaidasta läntisempi on itä-länsisuunnassa, suora ja runsaat 10 m pitkä. Siitä 20 m itään on toinen, kulman tekevä aita, pituudeltaan myös runsaat 10 m. Tämän on noin lounais-koillis-, toinen itä-länsisuuntainen. Ne koostuvat pyöreähköistä kivistä, jotka ovat halkaisijaltaan noin 15-30 cm. Rakennelmat ovat noin metrin levyiset ja 30-60 cm korkeat.

Fiinan kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; 2020-luvun alussa avohakatussa itään viettävässä rinteessä maakellarin jäännös, mahdollisesti 1800-luvulta.

Kärpijoen silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kärpijoen sillan koillispuolella havaittiin Savijoen molemmilla rannoilla likimain suorakulmaisiksi lohkottuja kiviä, joista osassa oli näkyvissä poran jälkiä. Luoteisrannalla neljä kiveä muodosti vähän veden pinnan yläpuolelle ulottuvan, noin kolme metriä pitkän jonon.
Lohkokivirakenteet näyttävät olevan paikalla aiemmin olleen sillan päätytukia. Niiden yläosat on saatettu purkaa sillan purkamisen yhteydessä, koska alueella on myös irrallisia lohkokiviä. Molemmilla puolilla jokea havaittiin savisen pohjamaan päällä hiekkakerrostumia oletetun sillan linjauksen jatkeilla, mutta ei kauempana sen sivuilla. Tämän perusteella sillan molemmilla puolilla on jäänteitä tien rakenteista. Selvimmin näkyvät kivirakenteet liittynevät siltaan, joka on merkitty paikalle vielä vuoden 1968 peruskartassa. Likimain samalla kohdalla on ollut silta jo ainakin vuonna 1767 piirretyssä kartassa.

Viluluoto (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Viluluodolla on toiminut teveyslähde ja siihen liittyvä kaivohuone, joka perustettiin vuonna 1723. Kaivohuoneen käyttö jatkui aina vuoteen 1827 asti. Tämän jälkeen paikalle perustettiin kylpylä, joka valmistui 1837. Kylpylässä pystyi ottamaan mm. savikylpyjä, joihin savi otettiin Luolalanjärvestä. Tähän liittyviä savenottokuoppia on edelleen nähtävissä Viluluodon niemellä Luolalanjärven rannalla. Kylpylälaitos siirrettiin Nunnaniemelle 1863. Teveyslähde oli käytössä vielä 1900-luvun alussa katettuna.
1873 niemelle peustettiin Naantalin Höyrypolttimo, joka lopetti toimintansa 1906. Nyt alueella erottuvat rakennuksen jäännökset liittyvät tähän toimintaan. Tämän lisäksi alueella on nähtävissä puutarhapengeryyksiä, joiden ajoitus ei ole varmaa. Osan näistä voi liittyä lähellä olleeseen omakotitaloon, mutta osa voi olla jo kylpylän aikaisia.
Paikalla selkeimmin näkyvä iso kivijalka on viinatehtaan kellari. Alueella oleva ja lidarissakin erottuva kumpare puolestaan koostuu paikalle ajetusta sorasta ja kivestä.

Junnorko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kurjenmetsän kaakkoispuolella Mynämäen ja Laitilan kuntien rajalla on kallion laella vanha rajamerkki nykyisen rajapisteen kohdalla. Rajamerkki on n. 1,5 m laaja laattamaisista kivistä koottu röykkiö, jonka päälle n. 50 cm korkea rajakivi on asetettu. Kivien pinnassa kasvaa jäkäliä ja sammalta. Vuonna 1800 päivätylle isojakokartalle tai tätä myöhemmille 1800-luvun kartoille kohdalle ei ole merkitty rajapistettä.

Kuuskorvenvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peururahkasta luoteeseen Krouvinummentien länsipuolella, jyrkkärinteisen Kuuskorvenvuoren avokallioiden laella nykyisellä rajalla on ainakin 29 kohdassa linjakiviä, jotka on ladottu pieniksi röykkiöiksi ja rykelmiksi, osin pystyyn, osin limittäin. Kivien pinnalla kasvaa jäkäliä ja sammalia. Yksi linjakivilatomus sijait-
see erillään vajaa 40 m nykyisestä rajalinjasta kaakkoon, sen kiviä on liikuteltu lähihistoriassa. Aluetta ei ole esitetty isojakokartoilla. Nykyisen rajan kohdalle on merkitty rajalinja mm. vuoden 1882 senaatinkartalle.

Metsäranta (1000044674) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Karjakosken kylästä pohjoiseen johtavan Kivijärventien varrella, tien itäpuolella peltoalueen pohjoispuolella, paikka on pieni metsäinen kivikkoinen raivattu mäennyppylä. Noin 10-20 m tiestä ja suunnitellusta kaapelilinjauksesta sijaitsee n. 10 m pitkä, 0,6 m korkea ja n. 1-1,5 m leveä kiviaita ja sen itäpuolella noin 2,5 m
läpimitaltaan oleva ja n. 0,6 m korkea peltoröykkiö. Peltoröykkiön pinnalla kasvaa heinää ja sammalta, kiviaidan pintaa peittää sammal, aidan luoteispään kookas kivi on mahdollisesti asetettu myöhemmin paikoilleen.
Mäelle ei ole merkitty viljelyksiä vuoden 1794 isojakokartalle. Vuoden 1968 peruskartan mukaan paikalla sijaitse heti tien itäpuolella lato tai muu maatalousrakennus. Ilmeisimmin kysymys on melko nuorista kohteista.

Päärnävuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; rouvinummentien länsipuolella jyrkkärinteisen Päärnävuoren laella. Kallioilla kasvaa harvaa nuorta mäntymetsää, kohteen eteläpuolella on metsästysmaja. Kallioiden korkeimmalla kohdalla ison maakiven vieressä on n. 1,2 x 0,7 metrin kokoinen laakakivi pienempien kivien päällä, ympärillä on hajanaisesti irtonaisia kiviä. Vuoden 1846 pitäjänkartalle ja vuoden 1882 senaatin kartalle mäelle on merkitty kolmiomittauspiste, ilmeisemmin latomus ja sen ympärille levinneet kivet liittyvät tämän mittauspisteen maastoon merkintään.

Järvis Västerskogen (Kivirakenteet)
Moderni; Kalliolla säännöllisin välimatkoin kivipareja joiden välissä maatunutta puuta (riukua) sekä piikkilangan jäänteitä. Aidan jäänne kulkee n. 60 m matkan kiinteistöjen 445-658-3-30 ja 445-658-4-23 rajaa myöten.

Metsola (1000044721) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muutama metri asuinrakennuksesta, sen pohjoispuolella, kiinteistöjen 833-402-4-23 ja 833-402-4-15 rajan myötäisesti kulkeva n. metrin korkuinen, pari metriä leveä ja parikymmentä metriä pitkä massiivinen kiviaidan pätkä.

Hurri (1000044800) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijainneet isojakokartan mukaan kylätontit Hurri, Hiiska ja Suupus.
Kuninkaan kartastossa (1776 - 1805) alueelle merkitty Härjenlax by.

Lähtemäki (Lähteenmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lähtemäki (Lähteenmäki) mainitaan yksinäistalona vuodesta 1513 alkaen ja on ollut asuttu siitä lähtien. Lähteenmäen talotontin länsiosa vaikuttaisi silmänvaraisesti tarkasteltuna kohtuullisen häiriintymättömältä, sen sijaan tontin itäosa näyttäisi käytännössä tuhoutuneen uudempien ulkorakennusten rakentamisen yhteydessä.

Asolan yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asolan yksinäistalo mainitaan viimeistään 1700-luvun lopun kartoissa, parhaimmillaan alueelle on 1800-luvun puolivälin kartoissa merkitty 3 taloa. Nykyään vanhalla tonttialueella on yksi asuinrakennus siihen liittyvine ulkorakennuksineen sekä tontin luoteisosaan kaivettu syvä kuoppa/lampi. Tontin luoteisosa on täysin tuhoutunut, kaakkoisosan nykyisen nurmikon alla saattaa olla vielä jäänteitä vanhemmasta asutuksesta.

Kirkonkylä (1000045045) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Ruskon Kirkonkylässä oli seitsemän taloa. Kylän tonttimaat sijaitsevat nykyisen Hujalantien molemmin puolin ja ovat rakennettuina.

Långholmen tuliasema 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Siirtolohkareiden väliin on kylmämuurattu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista jykevä puolikaaren muotoinen muuri, joka avautuu N-puolelle, rannasta poispäin. Etäisyys rantaan 15 m. Muurin paksuus 0.6-0.8 m, korkeus 0.9-1.0 m. S-puolelle avautuu 0.6 m leveä aukko, jonka kynnyksenä on laakea kivi. Kylmämuuri on tiivistetty lohkareiden väliin asetetuilla kivillä. Rakennelman leveys siirtolohkareiden välissä 2.2 m. Rakennelman sisäpuolelta maa on kaivettu kuopalle. Korkeus arviolta 3 m mpy.
Rakennelma muistuttaa tomtningia, mutta sen erottaa tomtningista jykevä rakenne, (luodeilta) tiivistetty kylmämuuri ja muurin avonaisuus. Aukko meren puolelle on ampuma-aukko: kynnyskivi on soveltunut ampujan tueksi ja suojaksi. Paahukseksi rakennelma on liian kaukana rannasta.

Långholmen tuliasema 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rantavyöhykkeeseen kallionportaan alle on rakennettu vaihtelevasti pyöristyneistä kivistä puoliympyrän muotoinen kivikehä (tuliasema), joka avautuu rannasta poispäin. Kehän sisähalkaisija 2.4 m ja korkeus 0.3-0.4 m. Sisäpuolen maanpinta tasainen.

Högland maakellari 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Särmikkäistä suurelta osin kiillegneissisistä lohkareista muurattu suorakaiteen muotoinen rakennelma N-rinteessä. Sisämitat 2.9 m (N-S) ja 2.4 m. Peräseinän korkeus 1.2 m. N-seinällä 0.7 m leveä oviaukko. S-seinällä tuuletusaukko.
Maakellarin jäännös ajalta, jolloin Vesterbergin perhe asui Höglandin torpassa (1889-1922).

Hällskär rakennuksenjäännös (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suorakulmainen sammaltuneen kivirivin muodostama kivijalka S-kaltevalla kallionpinnalla. Mitat 4.5 x 4.4 m.
Lämmittämättömän yksinkertaisen rakennuksen jäännös. Rakennus on voinut liittyä pähkinöiden tai lehtikerppujen keruuseen. Lehto on merkitty Kalmbergin karttaan 1855-1856.

Taimo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taimo mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäinen kerran vuonna 1379. 1500-luvulle Taimo oli Turun tuomiorovastin palkkatilana, ja 1600-luvulla Taimosta tuli ratsutila. Vuoden 1788 isojakokartassa Taimon ratsutila on yhdessä Nuhjalan kantatalon kanssa. Isojakokartassa Taimon kylätontti sijaitsee pohjoiseteläsuuntaisen kallioisen mäen etelä-laidalla kahtena erillisenä tonttina. Vuonna 1799 vahvistetussa isojaossa Taimo jaettiin Ali-, Yli- ja Isotaloihin, joista Alitalo jäi lopulta vanhalle kylätontille, ja myöhemmin yhdistyneet Yli- ja Isotalon tontit sijoitettiin 1800-luvulla vanhan kylätontin itäpuolelle, nykyisen Pajapellontien toiselle puolelle.
Isojakokartan kylätontin pohjoisosassa maastoa on muokattu voimakkaimmin, ja siellä kylätonttiin liittyviä rakenteita ei todennäköisesti ole säästynyt. Tontin eteläosa on hieman paremmin säilynyt, joskin sielläkin maanpintaa on muokattu Alitaimonpolun ja Pirttiluodontien välisellä alueella.
Inventoinnissa Pirttiluodontien ja Alitaimonpolun väliseltä nurmialueelta havaittiin
4 x 7 metrin kokoinen kylmämuurattu kiviperustus. Rakenteen pohjoislaita on maan tasassa ja etelälaita on noin 1,2 metriä korkea. Rakenne on kasattu lohkotuista kivistä, joista ei havaittu poranjälkiä. Perustuksen etelälaita on keskeltä romahtanut. Rakenteen kohdalla on ehjä rakennus vielä vuoden 1954 ilmakuvassa ja vuoden 1968 peruskartassa.

Ylitaimonpuisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on noin 3 metriä pitkä eteläpohjoissuuntainen kivirivi, joka lienee rakennuksen länsiseinän kiviperustusta. Rakenteen eteläpuolella on noin 2,5 x 3 metrin kokoinen noin 60 cm korkea kumpare, jonka päällä on rapautuneita tiiliä ja kiviä, ja kumpareen itälaidalla on muutama suurikokoinen lohkottu kivi. Kyseessä on uunin jäännös.
Noin 20 metriä uuninperustuksesta etelään maanpinnalle näkyy muutama lohkottu kivi eteläpohjoissuuntaisena rivinä. Tällä paikalla vuoden 1788 isojakokarttaan on piirretty eteläpohjoissuuntainen rakennus. Rakennus esiintyy myös vuoden 1818 ja 1912 kartoissa, mutta ei enää 1950-luvun ilmakuvissa tai peruskartassa.
Noin 60 metriä rakennusjäänteistä pohjoiskoilliseen Orvokkipolun varressa on halkaisijaltaan noin 8 metrin kokoinen pyöreähkö kuoppa, johon on kulku kuopan luoteislaidalta. Kuopan pohjalla on puutarhajätettä ja oksia. Kyseessä saattaa olla vanha kellarin kuoppa. Maaperä paikalla on savea, joten hiekanottokuopasta ei ole kyse. Kuopan läheisyydessä nykyisen Orvokkipolun länsipuolella on Taimon isojaon vuoden 1912 täydennyskartassa rakennus, jota ei ole enää vuoden 1954 ilmakuvassa.
Kohderajaus on tehty maastossa havaittujen kivirakenteiden perusteella eikä se kata mahdollista kellarikuoppaa.

Ylitaimonpuisto 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioisen mäen laella on noin 3 x 3 metrin kokoinen neliönmuotoinen kivikko, joka koostuu luonnonpyöreistä ja joistain lohkotuista kivistä. Kiviä on yhtenä kerroksena. Rakenne on samalla paikalla kuin Taimon ja Nuhjalan vuoden 1912 isojaon täydennyskarttassa esiintyvä tuulimyllyä muistuttava merkintä. Vuosien 1788 ja 1818 kartta-aineistoissa myllyä ei esiinny.
Mahdollisesta tuulimyllyn pohjasta noin 20 metriä lounaaseen avokallion päällä on noin 10 metriä pitkä lohkotuista kivistä järjestetty eteläpohjoissuuntainen kivirivi. Yksi kivistä on nostettu pienempien kivien varaan. Rakenne on Taimon ja Nuhjalan vuoden 1788 isojakokartassa näkyvän tilustenvälisen rajan kohdalla, ja raja on kulkenut tällä paikalla vuoden 1912 isojaon täydennykseen asti. Kivirakenne saattaa liittyä tämän rajan merkitsemiseen tai aitaamiseen.

Haverö itäpuoli 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten kirkolta linnuntietä noin 13 kilometriä länsilounaaseen Haverön pohjoisosan itäpuolella.
Hylky, joka on tunnettu pitkään ja jonka sijainti tarkistettiin viistokaikuluotaamalla 2022 (Barlius). Kohde on hylyt.net -palvelussa nimellä Vahterpää. On oletettu, että kyseessä on miinanraivaaja Vahterpää, joka jäi hylyksi 1961. Identifiointia ei ole vahvistettu.
Hylyt.net kertoo näin: Kansanhuoltoministeriö osti vuonna 1948 liittoutuneiden ylijäämävarastosta 5 kpl puurunkoisia, Yhdysvalloissa rakennettuja uppoamaltaan 260 tonnin B.Y.M.S.-tyyppisiä rannikkoraivaajia (British Yard Mine Sweeper). Alukset oli rakennettu 1941-1942 alun perin lyhytaikaisiksi sota-aluksiksi. Alusten pituus oli 42 metriä ja leveys 7,6 metriä, niissä oli 2 x 500 hv moottorit. Aluksi niitä käytettiin ylioppilaiden asuntoloina Helsingin Pohjoisrannassa. Myöhemmin syksyllä 1948 ja alkuvuodesta 1951 Merivoimat osti neljä alusta miinanraivauksen tarkistusraivauksiin. Ostetut alukset olivat B.Y.M.S. 2032, B.Y.M.S. 2044, B.Y.M.S. 2049 ja B.Y.M.S. 2047 ja ne saivat suomalaiset nimet Vahterpää, Purunpää, Katanpää ja Tammenpää ja niitä alettiin kutsua nimellä ”puupäät”. Alukset oli varustettu kosketus- ja heräteraivauskalustolla. Raivaustoiminnan päätyttyä ”puupäät” siirrettiin 1950-luvulla merikoulutuskäyttöön tykkiveneiden korvikkeina. Huonokuntoisina ne saivat hylkäystuomion vuosina 1958-59 ja myytiin lopuksi romuna yksityisille.
Barlius-ryhmä on viistokaikuluodannut hylyn 2024.

Korpströms gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartan Korpo Öster- och Westerkalax storskifte 1787 och 1789 mukaan paikalla sijainnut Korpströms gård -niminen kylätontti. Paikalla mm. 1700-luvun kivinen viljamakasiini sekä muuta edelleen käytössä olevaa rakennuskantaa.

Kastu Johanssonin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valpurintien ja Parrantien risteyksestä länteen. Paikalla on tynnyrihovalttu kellari, joka on edelleen osittain käytössä. Vuoden 1796 isojakokartassa alueelle ei ole merkitty rakennuksia, mutta senaatin kartastossa alueella on rakennuksia. Vuoden 1906 isojaon järjestelykartan mukaan paikalla on Johanssonin tontti. Kyseessä on todennäköisesti Kastun kylään kuuluneen torpan kellari.

Vänö Wästerbygge (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wästerbygge krono hemman om 1/4 dels mantal, besittas/åbos af Bonden Anders Andersson.

Vänö Bergs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Bergs krono hemman om 1/4 mantal, innehafves af Bonden Danjel Mattsson.

Vänö Klings (Asuinpaikat)
Historiallinen; Klings krono hemman, som Bonden Matts Thomasson besitter för 1/4 dels mantal.

Vänö Stens (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stens krono hemman 1/4 mantal, som Bonden Mats Ericsson bebos/innehafves.

Nummi (1000045827) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummi eli Kaarinan kirkonkylä mainitaan jo vuonna 1309, mutta asutus alueella periytyy rautakaudelle. Vuonna 1540 Nummella oli pappilan lisäksi yksi tuomiokirkon omistama talo ja kaksi verotaloa. Pian tämän jälkeen molemmat verotalot jakaantuivat kahtia ja 1500-luvun lopulla kylässä oli kuusi taloa, jotka tunnettiin jo nimillä Pappila, Kuikkula, Tammi, Veräjänkorva, Kylä ja Simola.
Vanhat pappilan, Kuikkulan, Kylän ja Simolan tontit ovat säilyttäneet kylämäisen rakennuskantansa ja muodostavat edelleen tiiviin ryhmäkylän Pyhän Katariinan kirkon vieressä. Sen sijaan Tammen ja Veräjänkorvan tonttimaat ovat jääneet viereisen koulun ja sen pihamaan alle. Pappilan alue on suojeltu osana Kirkkomäen-kalmistoa. Pappilassa on edelleen 1500-luvulle ajoitettu holvikellari.
Koetutkimuksissa tonteilla 23-2 ja 23-3 ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Haavisto-Heikin kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jäännös koostuu 3,5 x 2 m kokoisesta ja reilu metrin syvästä kellarikuopasta ja sen
ympärillä olevasta matalasta n. 2–4 m leveästä maavallista. Kellarikuopan seinämät on vuorattu luonnonkivillä. Jäännös on turpeen peittämä ja vallien päällä kasvaa pari isokokoista mäntyä.

Järsä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuusi 1700-luvun kylätonttia asuinkäytössä olevalla tilalla.
1779 Järsä ett halft (½) rusthåll om 4 öres skatt och ½ mantal, äger bonden Matts Johansson.
1779 Järsä ett halft (½) rusthåll om 4 öres skatt och ½ mantal äger bonden Anders Christersson.
1779 Sipilä ett fjerdedels (1/4) hemman skatte om 2 öres skatt och 1/4 mantal, bebos af bonden Johan Johansson.
4 (Rn:o 1)-> 4 (Rn:o1:1), 4a (Rn:o 1:2), 4b (Rn:o 1:3). 1784 Uotila rusthåll, 1. rusthåll, 1 mantal.
1784 Mattila Salomon Tomeson, ½ hemmen, ½ mantal.
1784 Laurila Mickel Mattsson, ½ rusthåll, ½ mantal.

Björkö Södergrannas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijainnut isojakokartan mukaan kylätontti sekä useita siihen liittyviä rakennuksia.
Karta öfver Björkö Utskär bys alla egor af Korpo socken, Wirmo härad och Åbo och Björneborgs län. Egorna affattade och storskiftade åren 1898-1899 af vicelandtmätaren K. A. Rehnberg genom P. von Nandelstadh, auskultant.

Kukkarkoski 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventoinnissa löytyi Kukkarkosken alajuoksulta, noin 15 metriä joesta, Aurajoen itärannan jyrkästä rinteestä kuoppa, jonka koko on noin 1,5 x 2 metriä. Kuopan syvyys ylärinteen puolelta on yli kaksi metriä ja alarinteessä on vallia, jonka kohdalla kuopan syvyys on noin metri. Kuoppaan johtaa kapea käytävä rinteen suuntaisesti etelästä. Vastaavanlaisia kuoppia löytyi myös joen vastarannalta (Nautela 3). Kyseessä lienee maatalouteen tai kalastukseen liittyvä varastokuoppa.

Nautela 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventoinnissa löytyi Nautelan kartanosta noin 250 metriä pohjoiseen kuoppia ja kaivantoja, jotka todennäköisimmin liittyvät Nautelan kartanon toimintaan historiallisella ajalla.
Yksi kaivannoista on suorakaiteen muotoinen, kooltaan noin 6 x 10 metriä, sitä kiertävät kiven ja maansekaiset vallit. Syvyyttä kaivannolla on 0,5–1 metriä vallin yläreunasta mitattuna. Säännöllisen muotonsa perusteella kaivanto vaikuttaa rakennuksen pohjalta, mutta mitään rakennusta ei ole merkitty historiallisiin karttoihin tai 1900-luvun peruskarttoihin tälle kohdalle. Kaivannon eteläpuolella on lisäksi epämääräisiä kaivantoja, jotka ehkä liittyvät hiekanottoon.
Yllä mainitusta rakenteesta noin 30 metriä länteen sijaitsee maakellarin jäännös, jonka länsipuolella olevassa rinteessä on useita kuoppia. Näiden funktio on epävarma, ne voivat liittyä maa-aineksen ottoon.

Nautela 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventoinnissa löytyi Aurajoen länsirannalta jokeen laskevasta rinteestä kaksi kuoppajäännöstä noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Pohjoisempi kuoppa on halkaisijaltaan noin 3 metriä, syvyys alarinteen puolella noin puoli metriä ja ylärinteen puolella pari metriä. Kuoppaan johtaa kapea, rinteen suuntainen, käytävä etelästä. Kyseessä lienee varasto tai säilytyskuoppa, johon on voinut liittyä puisia rakenteita, jotka ovat myöhemmin maatuneet. Kuoppa liittynee maatalouteen tai joessa tapahtuneeseen kalastukseen.

Nautelankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nautelankoskessa on ollut mylly jo keskiajalla, sillä kirjallisia mainintoja on vuosilta 1421 ja 1455. Nykyisen myllyn paikalla on ollut mylly ilmeisesti 1580-luvulta lähtien, jolloin Nautelankosken mylly eli Knaapin mylly mainitaan myllyveroluettelossa. Nykyisen myllyn
on rakennuttanut Nautelan kartanon omistaja Ernst Gustaf Willebrandt vuonna 1806 tai 1807. Mylly lopetti toimintansa 1960-luvulla. 1890-luvulla myllyn yhteyteen rakennettiin myös saha, jonka kivisiä ja betonisia perustuksia on maastossa myllyn eteläpuolella. Sahan perustusten itäpuolella aivan joen rannassa on rakennuksen perusta ja tiilestä muuratun uunin jäännökset, rakennus lienee 1800-luvun lopun/1900-luvun alun peruja.
Myllyn pato on todennäköisesti sijainnut myös pitkään samalla paikalla. Pato on rakennettu luonnonkivistä, sillä on pituutta 25 metriä, leveyttä 4 metriä ja korkeimmillaan se on noin pari metriä. Patoaltaan reuna on myös tehty luonnonkivistä, se ulottuu kosken poikki noin 35 metrin matkan.
Lauri Nautelan museon itäpuolella on rakennuksen jäännös (ks. alakohde ison rakennuksen perustus).

Nautelanuoma (Kulkuväylät)
Historiallinen; Aurajoen länsipuolella, Aurajokeen laskevassa uomassa Nautelan kartanon mailla, noin 400 metriä kartanosta pohjoiseen. Uoma on melko syvä, korkeuseroa pohjoispuolella olevan pellon reunaan on noin 8–9 metriä. Uoman eteläpuolella korkeuseroa on pari metriä vähemmän, alue sillä puolella on metsää. Uomassa virtaa noin metrin levyinen kapea puro,
jonka molemmin puolin on tehty sillan maatuet, jotka koostuvat uoman vieressä isoista rinnakkain asetuista ja päällekkäin ladotuista kivistä, isoimmat kivet ovat halkaisijaltaan noin 70 cm ja rakenteen leveys noin kolme metriä. Kivet liittyvät maapenkereeseen, joka on korkeimmillaan noin 1,5 metriä puron tuntumassa ja noin 10 metriä leveä, ja madaltuu sulautuen rinteen yläosassa maastoon noin 40 metrin päässä purosta sen pohjoispuolella ja noin 10 metriä sen eteläpuolella. Silta on ilmeisesti rakennettu oikotieksi ja helpottamaan kulkua Nautelan kartanon ja sen pohjoispuolisten peltojen välillä 1800-luvun puolen välin paikkeilla. 1700-luvun isojakokartassa tai vuoden 1845 pitäjänkartassa uoman poikki ei mene uraa, mutta Senaatinkartastoon vuodelta 1880 se on merkitty.

Ankka Jaakola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ankan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1477 ja vuonna 1540 kylässä oli viisi taloa: Rynkö, jota kutsuttiin myös Kyläksi tai Kylä-Ryngöksi tai Jaakolaksi, Uotila, Kreula, Penttilä ja Mikola. Ensin mainittu oli Ruotsin vallan ajalla yksi Liedon huomattavimmista kantatiloista. Talo jakautui isovihan jälkeen ja sen toinen puolisko jakautui edelleen kahtia vuonna 1805. Isojakokarttaan on merkitty ko. talo jakautuneena niin, että tien pohjoispuolella on Jaakola ja eteläpuolella Kylä-Ryngön tontti. On vaikea sanoa, kumpi näistä tonteista on tilan vanhempi tontti, mutta Jaakola-nimi mainitaan tilan vanhana nimenä, joka olisi tullut 1500-luvulla taloa isännöineen Jaakko Paavalinpojan nimestä. On siis mahdollista, että juuri tämä tontti periytyy keskiaikaan.
Autioituneen tontin päälle on ajettu runsaasti soraa, jotta sitä on voitu käyttää pysäköintipaikkana. Ei ole tiedossa onko aluetta tasattu vai onko sora tuotu suoraan maan pinnalle.

Karinokka (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Salon sisäsaaristossa Salon keskustasta noin 15 km lounaaseen Angelniemen länsirannalla Karinokka -niemen itäpuolella kaislikossa.
Kaislikon reunassa on kahden puurunkoisen aluksen hylyt, jotka näkyvät ilmakuvissa laivanmuotoisina aukkoina kaislikossa. Lähiseudun asukkaiden kertoman mukaan lähempänä rantaa on paikallisen Sylt-nimisen kalastajan hylkäämä alus "Liitto" (kaislikossa olevan aukon pituus noin 25 metriä arvioituna ilmakuvasta) keula rantaa kohti ja sen peränpuolelle hieman syvempään veteen on upotettu yksimastoisen "Elvin"-nimisen aluksen hylky (aukon pituus alle 20 metriä). Hylyt ovat aivan lähellä toisiaan.
Liitto -aluksen hylky näkyy pinnalla olevana Paikkatietoikkunan historiallisessa ilmakuvassa vuodelta 1948. Erkki Jokelan kirjoittamassa "Angelniemi III"-kirjassa vuodelta 2006 (ISBN 952-92-0221-0) on luku Angelniemen alueen vesiliikenteestä ja siinä on kerrottu näistä hylyistä seuraavasti: "[Angelniemen] kirkon ja Päärnäspään välisellä niemellä asui Virosta muuttaneen Josef Syltin perhe. -- Koko perhe työskenteli yhdessä ja yhteisvoimin omistamillaan laivoilla. Vanhin alus oli Liitto. Kun se oli tullut tiensä päähän, se romutettiin kotirannassa ja loppu upotettiin." -- "Viimeisimpänä miehenä angelniemeläisistä tienasi leipänsä omalla laivallaan Martti Sundström. Hän asui Syltien naapurina. Viimeistä edellinen alus oli 1-mastoinen jahti Elvin. Hänkin kuljetti halkoja Turkuun ja juurikkaita Saloon. -- Elvinille kävi kuten naapurin Liitolle. Se purettiin kotirannassa, ja loppu upotettiin mereen." Kirjan tietojen mukaan Josef Sylt (Süld) (1885-1940) omisti Liiton jälkeen vielä kaksi alusta, joista isompi kolmimastoinen Tisa lienee kaiverrettu hänen hautakiveensäkin Angelniemen hautausmaalla. Martti Sundström omisti niin ikään Elvinin jälkeen vielä Erna-nimisen aluksen, joka myytiin 1950-luvun alussa.

Abborhålet (Taide)
Historiallinen; Abborhålet on kapea salmi, joka erottaa Lenholmenin saaren sen itäpuolella olevasta saaresta. Salmen eteläpuolella, itärannalla, on rantakallio, johon on tehty hakkauksia ilmeisesti 1800-luvulta alkaen. Kallio on aivan vedenrajassa, joten todennäköisesti vanhimmat hakkaukset ovat kallion yläosassa.
Kalliohakkauksia on noin 10 metriä pitkällä ja 2–3 metriä leveällä alueella ja ne keskittyvät erityisesti kallion eteläpäähän. Parissa hakkauksessa erottuu vuosiluku 1800. Hakkaukset ovat lähinnä nimikirjaimia tai etunimiä. Osa hakkauksista on
hyvin tuoreita.

Knapudden 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luontopolun vieressä noin 2 x 2 metriä kooltaan oleva röykkiö, korkeudeltaan puolisen metriä ja siitä kolme metriä itään on toinen kiviröykkiö, joka näyttää hieman hajotetulta. Polun ja pellon välissä on muutamissa kohdin myös kiviä siellä täällä. Röykkiöt ovat ilmeisimmin pellosta raivatuista kivistä koostuvia kasoja.
Raivausröykkiöitä ja raivauskivistä koostuvia peltoja reunustavia kivivalleja on muuallakin tästä kohteesta itää olevien peltoalueiden laidoilla.

Vårdkasberget (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vårkasberget on kallioinen yli 40 metrin korkeuteen ulottuva mäki, jonka pohjoislaidalla on rakkakivikko. Rakkakivikkoon on tehty 3 erillistä poteroa, joihin on kasattu kivistä suojavallia, rakenteet muistuttavat tuliasemia niiden halkaisija on noin 1–1,5 metriä. Lisäksi rakkakivikkoon on kasattu pari metriä leveä, noin metrin korkea ja parikymmentä metriä pitkä lounas-koillinensuuntainen valli, jonka länsipäässä on rakennettu rakkakivistä tulipesäke, kooltaan pari metriä kanttiinsa, jota ympäröi hieman alle metrin korkea rakkakivivalli.
Lisäksi mäen nimi, Vårdkasberget, ja sijainti viittaavat siihen, että paikalla on saattanut olla aikoinaan myös historiallisen ajan vartiotulipaikka.

Putimenlahden pato (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Hamarijärven pintaa on säännöstelty kahden padon avulla, joista toinen on Putimenlahden pato Hamarijärven eteläosassa ja Hamarijärven pato pohjoisosassa Kirjakkalan ruukkialueella. Viimeksi mainittu on rakennettu jo 1600-luvun lopulla, mutta Putimenlahden pato on ilmeisesti paljon nuorempi. Selvää arkistolähdettä sen rakentamiselle ei löytynyt, mutta paikalla ei ole patoa vielä 1800-luvun Senaatinkartastossa tai pitäjänkartassa eikä vielä vuoden 1917 isojaon täydennyskartassakaan, mutta vuoden 1948 ilmakuvassa se näkyy selvä patovalli. Tätä aiemmin ilmeisesti on vesi kuitenkin virrannut osin kaivettua ja osin luonnollista uomaa Sahajärveen Lindruusinsuon kautta.
Padon keskiosa, jonka pituus on noin 9 metriä ja leveys 2,5 metriä on tehty huolellisesti luonnonkivistä kasatusta patomuurista, jossa näkyy kolme kivikerrosta, kivien koko noin 100 x 40 cm ja niiden päällä on noin 20 cm paksu betonikansi. Patomuurin alaosassa näkyy sen alaosaan jätetty aukko, jonka kohdalla vastapuolella patomuuria on rautakehikolla suojattu sulkuportti ja nostomekanismi betonikannen reunassa. Padon näkyvä korkeus on noin 1,5 metriä tällä kohtaa. Betonikannella varustetun osuuden molemmin puolin jatkuu patovalli, josta noin 10 metrin matka molemmin puolin sulkua on tuettu betoniseinämällä Hamarijärven puolella, Linduusin puolella tukea ei ole ja valli on tehty luiskaksi. Betonilla tuetun osan ulkopuolelle rakenne jatkuu vielä maavallina, joka tasoittuu maanpinnan tasoon noin 15 metrin päässä. Koko patorakenteella on yhteensä pituutta noin 48 metriä.

Ankka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ankan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1477 ja vuonna 1540 kylässä oli viisi taloa: Rynkö, jota kutsuttiin myös vanhemmalla nimellä Kyläksi tai Kylä-Ryngöksi tai joskus Jaakolaksi, Uotila, Kreula, Penttilä ja Mikola. Kylän tonttimaat sijaitsevat Hämeentien molemmin puolin ja ovat edelleen asuttuja lukuunottamatta Jaakolan tonttia, joka on omana kohteenaan Ankka Jaakola.

Ispoinen 3 (Taide)
Historiallinen; Kalliohakkauksia, joista yksi voi olla kyrilinen F kirjain.

Teräsrautela (Taide)
Historiallinen; Kallioon hakattu numerot 326.

Huhkonvuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kalliossa olevien porausjälkien perusteella 1800-luvulle tai tätä nuoremmaksi ajoittuva louhosalue.

Kuivissaarenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Palsan kylän itä- ja Pistilän historiallisen tontin eteläpuolella olevalla peltosaarekkeella kuusi sammaloitunutta röykkiötä ja kivivalli. Noin 10 metriä pitkä kivivalli tai -aita sijaitsee peltosaarekkeen itäkaakkoispuolella ja röykkiöt sen länsi- ja luoteispuolella. Suurin röykkiöistä sijaitsi saarekkeen eteläreunassa hieman muista erillään. Röykkiöt ovat soikeahkoja ja niiden koko on keskimäärin 3 x 4 metriä, korkeus noin 60–70 cm, suurin röykkiö 5 x 7 metriä ja korkeus noin 1,2 metriä. Osa on tehty isompien kivien ympärille. Yhden röykkiön reunaan tehtiin koekuoppa, jossa havaittiin, että kiviä on myös maan pinnan alla multaisen maan seassa. Noin 25 cm syvyydestä alkoi hiekka, jossa oli myös kiviä ja kaivaminen oli hankalaa. Palsan kylän isojakokartassa (1783) ja tiluskartassa (1862) paikalla on niittyä, jonka alueelle röykkiöt ja kiviaita osuvat melko tarkasti. Havainnot ovat mitä todennäköisimmin viljelyyn liittyviä raivausröykkiöitä.

Heikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vehmaan keskustan koillispuolella, noin seitsemän kilometriä Vehmaan kirkolta, on sijainnut Heikolan historiallinen kylänpaikka. Kylä on mainittu Suomen asutuksen yleisluettelossa 1560-luvulla, jolloin siellä on ollut kaksi taloa. Heikolan kylän isojakokartassa (1777) nykyisten Keskitalon ja Uotilan kohdalla on kolme tontinpaikkaa (B, C, ja D) ja yksi tontti (A) näistä 470 metriä länsiluoteeseen Kivijärven
kohdalla. Tonttien läheisyydessä on myös tuulimyllyjä. Kylätontin alueet ovat yhä asuttuja.

Antikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Antikkalan historiallinen kylätontti sijaitsee Mynämäen keskustan länsilounaispuolella, Saarenaukkoon laskevan Laajoen länsirannalla, tasaisten peltoalueiden ympäröimänä. Kylä on mainittu historiallisissa lähteissä jo 1421, jolloin kylään kuului rälssitila Hujala ja verotila Antintalo. Kylä ei ole vuoden 1540 maakirjassa, mutta vuoden 1571 hopeaveroluettelossa taloja on yhä kaksi. Myös vuoden 1800 isojakokartassa tonttimaita on kaksi.

Valaskallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyheen kylätontin eteläpuolella, Valaskalliontien varrella on sijainnut Valaskallion historiallinen kylä. Valaskallion Olli mainitaan todistajana vuonna 1418 käydyssä tilankaupassa. Vuoden 1540 maakirjassa taloja ollut kolme. Kylä on merkitty vuoden 1792 isojakokarttaan, jolloin siellä on ollut kuusi tonttia. Isojakokartassa kylätontin kaakkoispuolella on kaksi torpanpaikkaa, Råttala ja Triittula, mutta niiden paikalla on tiiviisti rakennettu tilakeskus. Teiden varsilla massiivisia kiviaitoja.

Korvonen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haijaisen kylän isojakokarttaan (1792) Valaskallion kylätontin kaakkoispuolella on Korvonen- niminen torpanpaikka. Torppa on senaatinkartalla nimellä Vuotila. Vuoden 1968 painetulla kartalla tila on Uotila- niminen ja alueella on useita ulkorakennuksia. Nykyisin tonttimaan alueella on vanha kivikellari ja eriaikaisten rakennusten kivijalkoja. Tontin luoteispuolella on vanha hirsirunkoinen talo ja puolittain purettuja ulkorakennuksia.

Haijainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haijaisen historiallinen kylätontti sijaitsee Mietoisten luoteispuolella, Unikankareentien varrella, mäkisen metsäalueen ja tasaisten peltojen välissä. Kylästä kotoisin oleva henkilö on mainittu historiallisissa lähteissä vuonna 1472 ja kylä vuoden 1540 maakirjassa, jolloin siellä oli kahdeksan taloa. Vuoden 1784 isojakokartassa tonttimaita on neljä, joiden lisäksi kylätontin pohjoispuolella on torppa ja kaakkoispuolella on tuulimylly. Kylätontin alueella on edelleen toimiva maatila.

Kehtola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mietoisten kirkon lounaispuolella, linjan läheisyydessä on sijainnut yksi Mietoisten kylän tonttimaista, joka näkyy vuosien 1822–1830 isojakokartassa nimellä Kehtola (Kehtola skatte hemman). Paikalla sijaitsee yhä asuttu maatila.

Hujala (1000046889) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun lounaispuolella, Linnavuoren alueella on sijainnut Hujalan historiallinen kylänpaikka. Hujalan kylässä on ollut kolme perintötaloa vuonna 1556. Kolme taloa yhdistyivät yksinäistaloksi vuoden 1633 aikoihin, jonka jälkeen se toimi ratsutilana. Vuoden 1786 isojakokartassa paikalla on Hujalan rustholli. Alue on yhä asuttu.

Kaukoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun lounaispuolella on sijainnut Kaukoisten yksinäistalo. Se oli Maskun Kankaisten kartanon alustalaistalona vuoteen 1595, jolloin se siirtyi Louhisaaren kartanon alustalaistaloksi. Vuoden 1701 tiluskartalla näkyy yksinäistalon paikka ja sen kaakkoispuolella tuulimylly. Vuoden 1804 isojakokarttaan on merkitty kaksi tonttimaata, joissa molemmissa on kirjain A. Alueella on yhä käytössä oleva maatila.

Kalela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskun keskustan lounaispuolella, Maskunjoen ja Vaarjoen välissä on sijainnut Kallelan yksinäistalo. Se toimi kruununtalona vuoteen 1569, jolloin se läänitettiin Liivinmaan veromestarille. Muutaman vuoden päästä tila siirtyi Kankaisten kartanon herralle, ja edelleen la Gardien suvulle, jolla se säilyi 1683 saakka, jolloin tila siirtyi kruunulle. Kallelan tonttimaa näkyy vuoden 1854 kartalla.

Västerkosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Merttelän kylässä sijaitsevalla Västerkoskelle on vuoden 1783 isojakokarttaan merkitty mylly. Kartassa Ruskonjoessa on myllyn kohdalla kaksi uomaa, joista toinen kulkee myllyrakennuksen kautta. Merttelän kylän myllytorppa mainitaan rippikirjoissa ensimmäistä kertaa vuonna 1826.
Nykyinen Ruskonjoen äärellä oleva hirsinen mylly on rakennettu vuonna 1879. Myllyn pohjoispuolella on näkyvissä betonilla reunustettu uoma. Myllyn eteläpuolella on kapea kaivettu uoma, joka ei noudata isojakokarttaan merkittyä linjaa. Myllyn itäpuolella oleva jokiuoma on melko luonnontilaisen näköinen. Ilmakuvien perusteella ainakin 1940-luvulle asti myllyrakennuksen kohdalla on ollut pato, joka on vuoteen 1959 mennessä purettu ja pohjoisemmas on rakennettu uusi, yhä olemassa oleva betonipato. Padon eteläpuolella on joen ylittävä betonirakenteinen silta.
Myllyn toiminta ilmeisesti päättyi 1960-luvulla. 1800-luvun lopulla rakennettu myllärin asuinrakennus on 1940-luvulla rakennetun asuinrakennuksen sisällä. Tila on yhä asuinkäytössä. Jokiuoman yhteydessä saattaa olla maan alla säilyneenä vanhempia myllyrakenteita.

Vestergård (1000048125) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruununtilan paikka asutuskäytössä olevalla kiinteistöllä. Norrlammala Västergårds Krono hemman, ½ gaml. Mantal, innehafves af Bonden Anders Johansson.
Chata öfver Billböle och Lammala Byars Ägor, belägne uti ÅBO Län, Haliko Härad, och Kimito Sockn, Författad ÅR 1784 af Henr. Pontén.

Rymättylän pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen Pyhän Jaakon pappila sijaitsee matalalla kallioisella mäellä Kirkkojärven pohjoispuolella. Aluerajaus perustuu Rymättylän pappilan tiluskarttaan vuodelta 1769. Nykyinen päärakennus on vuodelta 1888, ja sen alla on mahdollisesti vähintään 1700-luvulla muurattu holvikellari. Kohde on asuinkäytössä.
Paikalla on vuosina 2020 ja 2023 tehty metallinetsintää, ja paikalta on löydetty historiallisen ajan esineitä (ILM14623, 14666, 14770, 19690, 20190). Tontin eteläpuolelta, pellon reunasta, on löytynyt keskiaikaisia metalliesineitä (ks. erillinen kohde).

Tammo 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 6­ - 7 metriä pitkä harva ja epämääräinen kivirivi kallioalueen reunassa, kuitenkin kalliopoh­jalla. Kallion päällä on maakerros ja siinä ojia, joten kyseessä todennäköisesti jonkinäköinen raivauskivikko. Kohteen pohjoispuolella ollut laaja pelto/niittyalue.

Tammo 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin kolme metriä pitkä itä-­länsi­suuntainen kivivalli, jonka eteläpuolella on ollut peltotasan­ne.

Tammo 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi, johon on hakattu luku ”28”.

Tammo 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi, johon on hakattu luku ”5”.

Temppelivuori (Kulkuväylät)
Historiallinen; Temppelivuoren itärinteessä on pengertämällä tehty etelä-pohjoissuuntainen, kivipenkalla tuettu tienpohja. Lounaassa tielinja kulkee kohti Upalingon kartanoa. Historiallisten ilmakuvien perusteella tie on ollut käytössä vielä 1900-luvun puolivälissä.

Härmälä (1000048864) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Härmälä on suomalaisen oikeuden kylä, ja oli keskiajalta 1540-luvulle rälssitilana. 1610-luvulla tila jaettiin kahtia, ja 1640-luvulla yhdistettiin ratsutilaksi. Nykyisellä paikallaan Härmälän kantatila on sijainnut ainakin 1700-luvulta lähtien. Tila on yhä asuinkäytössä.

Keikkola / Kaikkola / Keikkula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran itäpäässä, Harjattulan eteläpuolella. Vanhemman tonttimaan paikantaminen on hankalaa sitä osoittavien karttojen puuttuessa, mutta Turun museokeskuksen selvityksen mukaan nykyinen Mäkilä olisi Keikkolan vanha tontti. Tilan vanhaa nimeä osoittaa myös tontin viereinen mäki, joka tunnetaan Keikkulanmetsänä.
Kyseessä on kantatila, joka mainitaan 1540 maakirjassa yksinäisenä verotalona, oli vuodesta 1620 lampuotitalona ja muuttui 1700-luvulla Harjattulan augmentiksi. Tontilla on vielä 1800-luvun ja 1900-luvun alun rakennuksia, mutta ei modernia rakentamista, joten kulttuurikerrosten ja maanalaisten rakenteiden säilyminen osassa tonttia on hyvin mahdollista. Tontin sijainti melko korkealla mäen päällä saattaa olla peräisin vasta uudelta ajalta.

Daphne (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kustavin merialueella Isokarin majakkasaaren länsi- tai lounaisrannalla lähellä rantakallioita ja majakkaa hiekkapohjalla noin 16 metrin syvyydessä.
Hylyn sanotaan myös olevan majakan länsipuolella ja uusikaupunkilaisen palvelutuottajan Hylkyretket -esitteessä se on merkitty Isokarin keskikohdassa olevan niemenkärjen kohdalle. Hylyn on sanottu olevan myös Isokarin lounaiskärjessä. Sukeltajat tuntevat sijainnin, esim. Sukeltaja-lehdessä 3/2014 on vedenalaisvalokuva hylyltä.
Puurunkoisen ja metallikaarisen aluksen hylky, joka on ainakin kahdessa osassa. Toisen osan pituus on 24 metriä ja leveys 3 - 5 metriä. Kolmaskin osa on ilmeisesti olemassa, sen kerrotaan olevan saaren pohjukassa ja matalalla.
Hylyn oletetaan olevan Daphne -niminen alus. Apukoneella varustetun purjelaivan kerrotaan murskaantuneen Isokarin rannan lähellä 1948.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi hylyn sijaintialuetta 2023 havaiten kaksi hylyn osaa.

Salmela (1000050014) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on jäkälän peittämän kallion päällä, hieman ympäristöään korkeammalla olevan
pienen mäen päällä. Rajamerkki on halkaisijaltaan 2 m ja muodostuu erikokoisista kivistä. Pienimmät kivet ovat 15 cm ja suurimmat 50 cm. Kiviä peittää paikoin ohut jäkäläkerros ja osassa on päällä hieman sammalta. Muutamia kiviä on levinnyt pohjoisen ja luoteen suuntaan.

Kuristenvuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuristenlahden pohjoisosan kallioisella rinteellä paljaalla kalliolla. Röykkiössä on kahdeksan teräväkulmaista kiveä. Suurin kivi seisoo keskellä pystyssä. Kivet ovat osittain päällekkäin. Röykkiön korkeus on noin 50 cm ja halkaisija noin 60 cm. Kivien koot vaihtelevat 15 cm ja 40 cm välillä. Kymmenen metriä kohteesta itään sijaitsee myös mahdollinen rajamerkki.

Kurinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee metsässä, idässä päättyvän pellon reunan tuntumassa. Suurimmat peltoalat ovat etelässä ja pienet peltokaistaleet nousevat loivasti kohti pohjoisen metsäistä rinnettä ja joissa ne jatkuvat sekä idässä että lännessä kiertäen keskelle jäävää mäkeä. Röykkiö on noin 2 m päässä itään jäävästä peltokaistaleesta.
Kohde on 11 m pitkä pohjois-eteläsuuntaisesti ja leveys 2 m itä-länsisuuntaisesti. Kiviä on päällekkäisesti, pääosin kahdessa kerroksessa ja korkeus vaihtelee 0,5-0,7 m välillä. Kivet ovat kooltaan vaihtelevan kokoisia, pienimpien ollessa 15 cm ja suurimpien 70 cm halkaisijoiltaan. Kiviä peittää sammalpeite. Kohteen läheisyydestä, peltoulokkeen pohjois- sekä eteläreunalla löytyy samankokoisia kiviä hajallaan. Kyseessä on luultavasti peltoröykkiö.

Suuri rantatie 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuri Rantatie on Suomen tärkeimpiä historiallisia maantieyhteyksiä, joka rakennettiin yhdistämään Turkua ja Viipuria. Tiestä käytetään usein myös nimitystä Kuninkaantie.
Kohde on historiallista tielinjaa noudattava, yhä käytössä oleva sorapintainen tie Tuorlan maatalousoppilaitoksen pohjoispuolella. Tieosuuden käytöstä pois jäänyt itäosa on kiinteä muinaisjäännös rekisteritunnuksella 1000028865.

Suuri rantatie 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Suuri Rantatie on Suomen tärkeimpiä historiallisia maantieyhteyksiä, joka rakennettiin yhdistämään Turkua ja Viipuria. Tiestä käytetään usein myös nimitystä Kuninkaantie.
Kohde käsittää historiallisen tielinjan yhä käytössä olevat osuudet Kaarinan keskustataajaman pohjoispuolella.

Tammiranta (Taide)
Historiallinen; Rantakalliossa on hakkaus "E. S. MCMXVIII". Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Luolinmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Luolinmäen itäreunalla tilusten 400-420-1-18 ja 400-420-2-20 rajalla, moreenipohjaisella maalla. Kyseessä on loivasti itäkaakkoon viettävässä rinteessä, rinteen alataitteen lähellä olevasta kivirakenteesta jonka pituus on hieman vajaa 20 m. Rakenteen leveys on 1,5–2 m ja se koostuu sammalpeitteisistä irtokivistä.
Kiviä on paikoitellen vierekkäin ja etenkin rakenteen keskikohdassa myös useassa kerroksessa. Molemmissa päädyissä rakenne koostuu lähinnä yksittäisistä jonoon asetetuista kookkaista kivistä.
Sijainnin perusteella kyse on todennäköisestä raja-aidasta. Rakenne sijaitsee yhä käytössä olevalla rajalinjalla. Siitä noin 15 m pohjoiskoilliseen on pystyssä lohkomalla tehty kivinen rajamerkki.

Södergård (1000050945) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kirjalan Södergårdin alueella on sijainnut Södergård frälse hemman vuoden 1781 isojakokartan mukaan (A78:30/1-4 Kirjala). Paikalla on tontti myös pitäjänkartassa ja vielä 1900-luvun puolivälin peruskartoissa tontilla on rakennuksia.

Riihipellontie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kirjalassa, Saaristontien ja Riihipellontien väliin jäävän pienen peltoalueen eteläreunassa on pyöreä kivistä ladottu kellarikuoppa. Kuoppa on pyöreä ja rakenteen
halkaisija on kokonaisuudessaan noin 11 metriä. Kuoppaa reunustaa kivien ja maan sekaiset vallit, joiden leveys on 1,1-1,4 metriä ja korkeus noin 50-70 cm. Kuopan syvyys on noin 1,2 metriä ja sisäosan halkaisija noin kolme metriä. Kellarin pohjoisreunan vallissa on noin 30 cm levyinen ”ränni” ladottujen vallin kivien keskellä. Keskelle tehdyn koepiston mukaan maannos on puhdasta mullansekaista hiesumaata.

Sysilax Mellangård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paraisten keskustan lounaispuolella on sijainnut Sysilahden historiallinen kylä. Kylä näkyy vuoden 1794 isojakokartassa (A78:89/1-3 Sysilax). Kylän tonttimaista A (Upgård - Westergård) ja B (Upgård - Östergård) ovat sijainneet nykyisen Västergårdin alueella ja tonttimaat C (Mellangård) ja D (Nedergård) noin 100 metriä niiden kaakkoispuolella.
Tonttimaat C ja D sijoittivat voimajohtolinjan läheisyyteen. Alueen itäosa (tontti D) on jäänyt asfaltoidun tien ja teollisuusalueen alle, mutta tontti C on heinittynyttä, vanhan tilan autiota pihapiiriä. Paikalla sijaitsee asumaton, puinen päärakennus sekä muutamia huonokuntoisia ulkorakennuksia. Rakentamattomana säilyneellä alueella voi olla jäänteitä vanhemmasta asutuksesta.

Bäckviken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Gästerbyn kylän kaakkoispuolella, Bäckvikenille vievän peltotien varressa useita
röykkiöitä. Kaksi röykkiöistä (1 ja 6) on pyöreitä ja ne koostuvat pelkästään kivistä. Neljä röykkiöistä (2-5) on kiven- ja maansekaisia ja niiden päällä kasvaa suuria puita. Kivien koko vaihtelee 0,2-0,6 m välillä. Kyseisellä paikalla sijaistee peltoa vuoden 1706 tiluskartalla (A78:71/7-8 Qvidja), sekä vuoden 1804 isojakokartalla (A78:71/43-47 Qvidja). Vuoden 1968 peruskartalla alueen eteläosassa, röykkiön 6 paikkeilla on ulkorakennus. Röykkiöt liittyvät mitä todennäköisimmin peltoviljelyyn. Röykkiöstä 6 havaittiin muutama rautanaula metallinilmaisimella ja röykkiön 5 sivustalta ruostunut rautalevyn kappale. Tien varrella kasvaa paikoin hyvin tiheää katajikkoa, joiden alla saattaa olla röykkiöitä, joita ei v. 2023 inventoinnissa
havaittu.

Haanniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haanniemen kylä sijaitsee Sauvon lounaisosassa, Haanniementien ja Pikku-Karjalantien risteysalueella. Kylässä on viisi taloa vuoden 1775 isojakokartan (A29:5/1-6 Haanniemi/ Handby) mukaan, joista kolme sijaitsee vierekkäin voimajohtolinjan lähialueella ja kaksi yksittäistä taloa hieman kauempana Haanniementien varressa. Inventoinnissa 2023 voimajohtolinjan lähellä sijaitsevalle kylätontille tehtiin aluerajaus isojakokartan mukaan. Kylän alue on yhä pääosin asuttu ja pihapiirit hoidettuja. Alueella voi kuitenkin olla säilyneitä kerrostumia vanhemmasta asutuksesta.

Knutinens (Nuuttiniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sauvon lounaisosassa, Nuuttiniemenlahden pohjoisrannalla on sijainnut Knutinensin kylä, joka on mainittu asutuksen yleisluettelossa 1542. Vuoden 1698 tiluskartan selitteen mukaan kyseessä on säteritila (A29:23/1-2 Nuuttiniemi / Knutsnäs). Vuoden 1775 isojakokartassa (A29:18/1-4 Lomminen / Lämmis) paikalla sijaitsee Knutsnäs rusthåll, samoin kun 1800-luvun pitäjänkartassa.
Vuonna 2023 inventoinnissa talon pihapiirin länsipuolelle sijoittuva voimajohdon linjaus tarkistettiin maastossa, eikä selkeitä linjalle sijoittuvia rakenteita havaittu. Voimajohtopylvään rakentamisen yhteydessä maastoa on ilmeisesti jonkin verran muokattu. Nuuttiniemen asuttua pihapiiriä ei tarkastettu. On mahdollista, että pihapiirissä on säilynyt arkeologisesti merkittäviä kerrostumia. Aluerajaus on tehty vanhojen karttojen perusteella.

Stappåkersby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Stappåkerbyn kylä on sijainnut Sauvon Haanniemessä. Kylä näkyy Haanniemen isojakokartalla (A29:5/1-6 Haanniemi / Handby), jossa kylässä on kolme taloa. Alue on yhä pääosin asuttu, mutta eteläosa on peltoa. Alueella voi olla säilyneitä historiallisen ajan kulttuurikerroksia tai rakenteita. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2023 inventoinnissa maastossa, koska se sijaitsi inventointialueen ulkopuolella. Aluerajaus perustuu isojakokarttaan. Kohteen säilyneisyyden ja tarkemman aluerajauksen määrittäminen vaatii kohdennettuja tutkimuksia.

Pränikkälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pränikkälä on ns. suomalaisen oikeuden kylä. Kylästä on kirjallisissa lähteissä tieto jo vuodelta 1374, jolloin turkulainen Johannes Kölnare lahjoitti siellä sijaitsevan tilansa tuomiokirkon Pyhän Bartolomeuksen alttarin perustamista varten. Tila oli edelleen kirkolla vuonna 1515. Vuonna 1540 kylässä oli kuitenkin kaksi verotilaa. Jaakola eli Isotalo kuului 1630-luvulla Hans Ramsayn läänityksiin ja oli vuodesta 1644 Turun akatemian palkkatila. Se oli isovihaan asti saman suvun viljelyksessä. Vähätalo oli aluksi samankokoinen kuin Isotalo, mutta se jakautui vuonna 1598 kahteen osaan – yhdistyäkseen jälleen vuonna 1635 toisen puoliskon autioiduttua. Talo suoritti ratsupalvelusta 1640-luvulla lähtien, mutta päätyi lopulta Loukinaisten rusthollin augmentiksi. 1700-luvun puolivälissä tila halottiin uudestaan Mikolaksi ja Tuomolaksi. Mikola ostettiin perinnöksi vuonna 1792. Jaakolaan yhdistettiin sittemmin Mikolan tila ja Tuomolan vanha tontti jäi Mikolan pihapiiriksi. Molemmilla tonteilla on vielä vanhaa maatilojen rakennuskantaa, osin varsin huonokuntoisina.
Mikolan tontilla rakennuskantaa on osin tiheämmin, mutta molemmilla tonteilla vaikuttaisi olevan myös alueita, joilla vanhempien rakenteiden ja kulttuurikerrosten säilyneisyys on mahdollinen.

Hulkkion silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pikkiön ja Kaarinan eli Tuorlan ja Hulkkion kylän rajalla, nykyisen Myllyojan (ent. Hulkkionjoki/-puro) ylittävä silta Suurella Rantatiellä. Helsingintien eteläpuolella, Tuorlan kartanon vanhalta päärakennukselta 170 metriä länteen. Hulkkion silta on kivinen kaarisilta, ja se on osa Suurta rantatietä. Ajotietä sillan päällä on korotettu reippaasti ja nykyään soratien pinta kohoaa lähes vanhojen sillankaiteiden tasolle. Uudemmat metallikaiteet ovat kiinni kivisissä kaidepylväissä. Käytössä oleva silta ei ole muinaisjäännös, mutta kulttuurihistoriallisesti merkittävä osa Rantatien Tuorlan myllyn muodostavaa kokonaisuutta.
Suuren Rantantien inventointiraportissa Tapio Salminen (1992) ajoittaa kivisillan rakentamisen aikavälille 1862-1929, ja todennäköisesti 1880-1890-luvulle. Kirjallinen maininta sillan aikaisemman vaiheen kunnostamisesta on vuodelta 1634 ja silta on paikalleen merkittynä vuoden 1650 karttaan.

Laahamäenpolku (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hadvalassa nykyään kevyenliikenteen väylänä toimivan Laahamäenpolun koillisreunassa on vanhaa luonnonkivistä ladottua kiviaitaa noin 30 metrin matkalla. Kivet ovat suurehkoja luonnonkiviä ja niitä on paikoin muutama kivikerta, paikoin hajanaisemmin.
Hiekkapintainen Laahamäenpolku on pätkä vanhaa kylätietä (ainakin 1800-luvun alusta), joka on ympäristönsä muutoksista huolimatta säilyttänyt vanhaa leveyttään. Kylätie kääntyy itään, kohti Pappilaa ja Aerlaa, mutta nykyinen Laahamäentie on jo modernia. Kiviaita liittyy tielinjaan. Joitain metrejä kiviaidan koillispuolella, jyrkän rinteen reunalla on säännöllisesti muotoilluista kivistä ladottu kiviperustus, jäänne paikalla olleesta rakennuksesta, joka on purettu 1950-1960-luvulla. Kylätien ympäristö tässä kohtaa on rakentamatonta 1828 kartalla, mutta myöhemmin lähellä on Uusiseppälän talo ja viimeistään 1900-luvun alkupuoliskolla rakennus tien koillispuolella. Kiviaita ajoittunee viimeistään 1800-luvulle, miksei jo varhaisemmaksi, sillä kylät ovat olleet paikallaan jo keskiajalla.

Kavalonmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kavalonmäen etelärinteellä, Niemenkulmantien pohjoispuolella on rinteessä kivikellari, ja tien toisella puolella rakennuksenperustuksen jäänteet (alakohde). Mäki on moreenimaata, johon kellari on kaivettu oviaukko etelään. Nykyinen tielinja kulkee aivan kellarin eteläpuolelta, 1800-luvun loppupuolella (tilusmittaus 1876) tie on kulkenut hieman eri linjaa, kauempana etelässä. Nykytonttijaon mukaan kellari sijoittuu Sauvolan kantatilan tontille. Kantatilan nykyinen pihapiiri on Kavalonmäen toisella puolen noin 160 metriä luoteeseen. Niemenkulmantien toisella puolella, noin 70 metriä lounaaseen on Sauvolan torppa (MIP).
Kellari on kylmämuurattu eri kokoisista, melko suuristakin luonnonkivistä, ja ulkoseiniä vasten on kasattu maavallit. Kellari on kaksihuoneinen ja se on ollut tasakattoinen. Kellarin ulkomitat ovat noin 9 x 6 metriä. Huonetilojen välissä on noin 1,5 m paksu väliseinä, jossa kapean oviaukon kattona on kolme suurta laakakiveä, näistä eteläisin on romahtanut paikoiltaan. Myös muita seinien yläosien kiviä on pois paikoiltaan.
Kari Uotilan arvion mukaan kellari ajoittuu ainakin 1800-luvulle, mahdollisesti 1700-luvulle. Kellarirakenne itsessään isoine välikäytävän kattolaakakivineen on rakenteeltaan poikkeuksellinen ja näyttävä rakenne.

Sauvala (1000051678) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sauvalan/Sauvala on suomalaisen oikeuden kylä, ja siten perustettu viimeistään 1200-luvulla. Asiakirjoissa se mainitaan ensimmäisen kerran 1439, jolloin piispa Maunu Tavast lahjoittaa sen Pyhän Ruumiin alttarille. 1500-luvulla kylässä on 4 taloa, 1600-luvulla kaksi ja 1700-luvulla yksi. 1600-luvulla Sauvola on säteritila ja 1680-luvulla tai viimeistään 1718 tilasta on tehty sotilasvirkatalo.
Sauvolan kantatilan/puustellin rakennukset ovat vielä toistaiseksi pystyssä olevia rakenteita, mutta autioituneet talot ja pihapiiri ovat kovaa vauhtia arkeologisoitumassa.
Rakennusinventointitietojen (MIP) mukaan tilan päärakennus on vuodelta 1738 ja pihapiirin luoteisreunan rakennus mahdollisesti osin samoilta ajoilta. Päärakennuksessa on holvattu kellari. Päärakennus on yksi Piikkiön vanhimmista ajoitetuista rakennuksista.

Historiallinen; Suuren rantatien linja kulkee Kranaatin torpan portilta itään sorapäällysteisenä noin 180 metrin matkan aina nykyisen Helsingintien (tie 110) risteykseen asti. Tielinjan eteläpuolella on länsiosassa (toistaiseksi) avonaisempaa maastoa, sekä purettujen kasvihuoneiden perustuksia. Helsingintien päässä on vanhoja omakotitaloja. Tie on käytössä, mutta siinä on nähtävissä vanhan tien piirteitä (leveys, ojat ym.) erityisesti Kranaatin pellon kohdalla.

Tuurinvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Piikkiölahden pohjukassa nousevan Tuurinvuoren päällä on kivinen rajapyykki. Se sijaitsee kallioisen mäen korkeimman laen länsireunalla, lähellä jyrkkää kallionrinnettä, joka lopulta laskee mereen. Koillis-lounassuuntaisen mäen koillispäässä on Kavalton kylä. Kyseessä on kaksi pientä pystykiveä ja joukko muita kiviä ympärillä, halkaisijaltaan noin 2 metrin laajuisena rakennelmana. Rajamerkki on paikassa, jossa edelleen rajapyykki (nro 1) mäen poikki kulkevalle ja tässä kohtaa kaakkoon taittuvalle rajalle.

Uusiseppälä (Kivirakenteet)
Historiallinen; 1970-luvun kerrostalon pihapiiriin jätetty kivikellari, jäänteenä Uusiseppälän tilan puretuista rakennuksista. Kellarin ovi antaa etelään ja se on kaivettu rinteeseen. Pohjoisesta on kulku kellarin katolle, jonka ympärille on asennettu kaiteet putoamissuojaksi. Kellarin ilmanvaihdosta on myös huolehdittu.

Vanhaseppälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seppälä on ollut Hadavalan kylän talo. Hadvala on suomalaisen oikeuden kylä, ja siten perustettu viimeistään 1200-luvulla. Vuonna 1648 se on ollut ratsutila ja 1820-luvulla se on jaettu kahtia, Vanhaseppälään ja Uusiseppälään / Seppälän Vanhataloon ja Uusitaloon. Tila on myyty kunnalle 1905, ja vanha päärakennus toimi kunnan vanhainkotina 1908-1960. Vanhaseppälän talon rakennusten jäänteitä on jätetty 1970-80 luvun kerrotalojen väliin (Tupatie 3 ja 5). Uudisrakentaminen on todennäköisesti tuhonnut kohdetta paljon, mutta tonttimaalla voi olla paikoin säilyneenä myös vanhempia, maanalaisia rakenteita tai kerrostumia.
Kerrostaloalueella on jäljellä kellari, jonka ovi antaa kaakkoon. Harmaakivikellarin oviaukossa on tiilimuurausta ja sen tasakattoa kiertää putoamisesteeksi asennettu kaide. Kellarin takana ylempänä rinteessä on rakennuksen kivijalkaa, sekä maahan jääneet betoniportaat.

Yhdysvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kirkonkylän isojakokarttaan on merkitty paikalle rajamerkki, joka on nimetty numerolla 4. Kivinen mäki, jolla rajamerkki sijaitsee, on isojakokartassa nimeltään ”Kurovuori”. Rajamerkki on Merttilän ja Kirkonkylän rajalla.
Kallion laella itään laskevan rinteen päällä, on noin 0,6 metriä korkea pystykivi sekä 4 sitä ympäröivää pienempää kiveä. Kohteen läheisyydessä kasvaa mäntyjä ja kuusia. Aluskasvillisuutena on puolukkaa.

Lahomaa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on noin 3,5 m etäisyydellä toisistaan kaksi pientä kivilatomusta itä-länsi suunnassa toisiinsa nähden. Molempien latomusten kivet särmikkäitä, osin jäkälöityneitä pinnastaan. Länsipuolen latomus on kooltaan 1 x 1 m, korkeudeltaan 0,3 m. Kivien halkaisijan ollessa 0,2 - 0,6 m. Itäpuoleinen puolen latomus on kooltaan 1,1 m x 0,8 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Kivien halkaisija on 0,4-0,5 m. Idänpuoleinen latomus on kiinni pienen siirtolohkareen etelälaidassa.
Kohteen sijaintikoordinaatteina on ilmoitettu idemmän rajamerkin sijainti. Lännenpuoleisen sijainti on N = 6721617 ja E = 241023

Sillilä Mattila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peltojen halki kulkevassa luontaisessa purossa on sijainnut aikanaan ainakin yksi puromylly, jonka yhteydessä on voinut toimia myös pieni vesisaha. Myllyalue on kuulunut Sillilän kylän Mattilan talolle. Kohde ei esiinny vanhemmissa lähteissä tai paikallishistorioissa myllynpaikkana, joten se ei varmastikaan ole ollut merkittävä, verotettava mylly, vaan pieni kotitarvemylly.
Maastotarkastuksessa voitiin havaita puron suuntainen kiveys, jonka toisessa päässä on pystyyn asetettu laakakivi. Kiveys sijaitsee kohdassa, jossa puron uoma on laajentunut. Kiveys ei sijaintinsa perusteella liity ilmakuvissa näkyvään rakennukseen, vaan voi olla siihen liittyneen vesikourun tukikiveystä. Mitään selviä rakenteita padosta ei paikalla enää näy. Puron levennys vaikuttaa kuitenkin pienen patoaltaan aikaansaamalta. Kivialueelta alajuoksulle päin uomaa näyttäisi myös hieman muokatun. Siellä täällä näkyy yksittäisiä rakennekiviä, jotka keskittyvät noin 40 metrin matkalle kivirakenteesta alajuoksulle päin. Penkoille kertynyt turve- ja heinäkerros saattaa piilottaa näkyvistä muitakin rakenteita, mutta alueelle rakennettu jätevedenpuhdistamo on todennäköisesti myös tuhonnut osan rakenteista.

Viukkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viukkala/Viukkalo on suomalaisen oikeuden kylä, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1377. 1600-luvulla kylään kuului 7 tilaa, joista Jussila on yksi. Kylän tontit ovat edelleen asuttuina, osa rakennuskannasta on vanhaa, 1800-luvulta.
Kylätonttia ympäröiviltä pelloilta on metallinetsinnässä löytynyt runsaasti myöhäisrautakautisia esineitä.

Historiallinen; Vesirajassa olevassa silokalliossa on kalanmuotoisen kentän sisällä hakkaus "19-08", sen päällä "L(?) S", ja alla "A.D". ja kolmio. Ilppari ILM30656.

Katajamäki (1000051825) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ihalantien ja Raisiontien välissä metsäsaarekkeessa on 1970-1980-luvulla purettu pihapiiri, josta on jäljellä asuinrakennuksen kivijalkaa ja kivestä rakennettu, osin romahtanut holvikellari. Taloa ei ole merkitty vuoden 1786 isojakokarttaan, eikä paikalle kaivetusta koekuopasta havaittu merkkejä vanhemmasta kulttuurikerroksesta. Alueelle on läjitetty savea.

Pyöli Yrjälä 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yrjälän talo halottu kahteen osaan isojaon yhteydessä. 1786: Yrjälä 1/3 krono Rusthåll innehafwas af Enkan Maria Ericsdotter.

Sysilaxviken (Taide)
Historiallinen; Sysilahden etelärannalla, luoteeseen jyrkähkösti viettävässä silokalliossa vesirajassa hakkaus, jossa kirjaimet A.P.H. ja vuosiluku 1933 paksummalla viivalla ympyröitynä. Ympyrän päällä kruunua muistuttava kuvio.

Furnäs 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luoteis-kaakko -suuntainen noin 30 m mittainen matala sammaloitunut kiviaita, jonka leveys noin metrin.

Furnäs 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hyvin säilynyt, paikalla olleen 1900-luvun alun kaupparakennuksen luonnonkivistä muurattu neliömäinen uunin perusta.

Luckala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Luckalan kylätontin paikka.
Charta öfver Yläne Kyrckby, Heinijoki, Lellais, Löytylä och Kamois Byars ägor uti Åbo och Björbeborgs Län, Satakunda Härad, Eura och Pöitis socknar, afmätte År 1786.

Meritalo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Etelään viettävässä rinteessä peltoalueen reunassa NW-SE -suuntainen matala hyvin erottuva kiviaita. Pituus lähes 50 m, rakenne paremmin säilynyt luoteispäästään.

Raitniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raitniemen keskiaikainen yksinäisrälssitila peruutettiin v. 1405 kruunulle. Tila on ollut asumakartanona jo keskiajalta lähtien ja säterioikeuksia se nautti 1580-luvulta lähtien. Ruotsin ajan päättyessä säteriä piti hallussaan vapaaherratar von Dben.

Aisböle (Aijonsböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tila sijaitsee peltoaukean länsireunassa metsäisen harjanteen merenpuoleisessa päässä.
Aiemmin kylätie on kulkenut pihapiirin poikki, nykyinen tielinjaus on noin 50 metriä
pohjoisempana. Nykyinen päärakennus on rakennettu 1800-luvulla.
Kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjassa kolmen talon kylänä, mutta vuodesta 1589 kylässä on ollut vain yksi talo. Aisböle on ollut perintötila vuodesta 1758 ja tila on toiminut kestikievarina 1900-luvun alussa.

Seppälänmäki torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee kaksi uunillista rakennuksen perustusta sekä pihapiiri. Senaatinkartaston kartassa VI 20 [Finby] vuodelta 1872 on paikalle merkitty torppa. Rakennukset ovat kadonneet ilmeisesti 1900-luvun alkupuolella sillä vuoden 1966 peruskarttaan paikalle ei ole merkitty rakennuksia, mutta paikalle johtaa etelän suunnasta polku.
Suuremmasta rakennuksenpohjasta on havaittavissa pinta-alaltaan n. 6 x 12 m kokoinen
ja n. 0.4 m korkea pohjois-etelä-suuntainen kivijalka. Kivijalan pohjoisosassa on n. 3 x 3 m
kokoinen uunin raunio ja eteläosassa n. 2 x 3 m kokoinen kellarikuoppa. Uunin jäännös
on 1 m korkuinen maanpinnasta katsottuna.
Pienemmästä rakennuksenpohjasta on havaittavissa pinta-alaltaan n. 6 x 5,5 m kokoinen
ja n. 0,6 m korkea kivijalka. Rakennuksessa on ollut tulisija, jonka raunio on kivijalan sisällä sen luoteisosassa hieman erillään seinälinjoista. Rakenteen länsipuolella n. 2 m päässä on kaksi raivausröykkiötä.

Aisböle sillanpaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikalle on merkitty sillanpaikka vuoden 1872 senaatinkartaston karttaan. Sillasta jäljellä joitain laakakiviä keskellä ojaa ja sen reunoilla.
Kohteen pohjoispuolella on ilmeisesti sijainnut myös mylly, joka on merkitty Modolan kylän
karttaan vuodelta 1773. Myllyä ei kyetty maastossa paikantamaan.

Svinö 2 (1000052451) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Pikku-Nauvon kaakkoispuolella Pensarin lounaispuolella olevan Svinö-saaren itärannalla noin 13 metrin syvyydessä.
Noin kymmenmetrisen veneen hylky. Hylky on kalliojyrkänteestä noin 40 m ulospäin. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi veneen 2024. Viistokaikuluotauskuvasta näkyy, että vene on säilyttänyt rungon muotonsa hyvin.

Väinöläntie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan pappilan muinaisjäännösalueen ulkopuolella Väinöläntien eteläkulmauksen
risteysalueella on kivijalallisen rakenteen jäänteitä. Rakenteesta on jäljellä lounaista ja
kaakkoista rakennetta ja todennäköisesti koillinen ja luoteinen osuus ovat jääneet nykyi-
sen tielinjan alle.
Kohdetta on vaikea ajoittaa ilman tarkempia arkeologisia tutkimuksia, mutta esillä ole-
vien rakenteellisten piirteiden perusteella kyseessä voisi olla suhteellisen nuoren raken-
teen perustusosa.
Rakenne havaittu inventoinnissa vuonna 2023. Vuoden 1957 peruskartassa, toista tienhaaraa ei ole vielä ollut, eikä kohtaan ole merkitty rakennusta. Lienee tätä vanhempi. 1800-luvun kartoista ei saa selvää.

Kaasavuori (1000053074) (Taide)
Historiallinen; Kalliolla on ilmoituksen mukaan kalliohakkaus, jossa on on vuosiluku 1901 (Ilppari ILM27211). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kierikainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kierikainen on suomalaisen oikeuden kylä, ja on ollut keskiajalla yksinäistalo. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1437. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi taloa. Talot yhdistettiin vuonna 1606, ja vuosina 1632-1683 talo oli Kankaisten kartanon alustalaistalona, kunnes se peruutettiin kruunulle. Vuonna 1697 talosta tehtiin virkatalo.

Suikkila (1000053081) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suikkila on suomalaisen oikeuden kylä, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1540, jolloin sitä kutsuttiin nimellä Iiroinen. Talo oli läänitettynä Kankaisten kartanolle vuodesta 1572 lähtien, ja peruutettiin kruunulle vuonna 1607 ja uudestaan vuonna 1683. Talo ostettiin perintötaloksi vuonna 1761.

Auvaisberg 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maastonkohouman päällä on romahtanut kellarikuoppa, joka on halkaisijaltaan noin 2,5-3,0 metriä ja syvyydeltään noin 1-1,5 metriä. Kellarin kulkukäytävä avautuu koilliseen. Kuopan reunoilla ei ole näkyvissä kiviä. Kellarin viereen on merkitty rakuunantorppa vuoden 1770 Auvaisbergin tiluskarttaan, ja alueella on torppaan liittyvä rakennus ja peltoja myös vuosien 1870 ja 1910 kartoissa. 1900-luvun ilmakuvissa ja peruskartoissa paikalla ei enää ole rakennuskantaa.
Kellarin etelä- ja itäpuolelle on läjitetty maata, ja valtaosa vanhasta torpanpaikasta on tässä yhteydessä peittynyt tai tuhoutunut.

Hirvikosken myllyalue (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hirvikosken kylän mylly tai myllyt ovat sijainneet samannimisessä koskessa viimeistään 1500-luvun loppupuolelta saakka. Myllyjen tarkemmat sijaintipaikat tunnetaan 1700-luvun jälkipuolelta. Ylempänä koskessa sijaitsi Ylinen mylly, alempana Alinen mylly. Molemmat muutettiin vasta 1800-luvun aikana jalkamyllyistä ratasmyllyiksi. Vuonna 1853 Alisesta myllystä tuli senaatin päätöksellä tullimylly ja neljä vuotta myöhemmin teollisuuspatruuna A.W. Wahren vuokrasi myllyt 50 vuodeksi ja rakennutti paikalle uuden modernimman myllyn. Tehdasalue perustettiin vuosina 1886–1887 ja se käytti alkuajoistaan asti toimintaansa vesivoimaa.
Massiivinen rakentaminen on tuhonnut alueelta mahdolliset vanhemmat kulttuurikerrokset, mutta joen puolella näkyvät vielä myllyuoman rakenteet: heti padon alla kallioon lohkottu ura ja hieman alempana myllyuomaa, jossa on sijainnut Alinen mylly sekä uudemman turbiinimyllyn uoma.

Juvan myllyalue (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Juvan mylly tai myllyt periytyvät viimeistään ensimmäiseen tunnettuun myllyluetteloon vuosilta 1586–1587. Juvan mylly oli mm. vuoden 1632 myllytulliluettelossa teholtaan pitäjän suurin vesimylly. Se saattoi toimia ympäri vuoden ja sen osakkaina olivat Juvan lisäksi kuuden eri kylän tai talon omistajat. Juvan myllyalue päätyi vuonna 1899 Loimaan naulatehtaan omistukseen, kun tehdas osti Jokelan palstan, jolla mylly sijaitsi. Vuonna 1909 Juvan mylly yhdistettiin Aliseen myllyyn. Mylly purettiin, mutta myllytupa tuli tehtaan työväestön käyttöön.
Nykyään paikalla on myllytupaan liittyvät rakennusten kivijalat tai niiden osia. Kohteeseen kuuluu lisäksi kolme kallioon pultattua rautarengasta ja kalliohakkaus (kirjaimet T ja J).
Juvan myllyalue limittyy Ilmaristen alueen kanssa, jonka voi katsoa alkavan em. kalliosta ja siihen tehdystä uomasta. Kookkain rakenne alueella on noin 45 metrin pituinen kivistä muurattu uomarakenne, joka myötäilee Juvan puolen rantaa. Rakenne lienee ohjannut uittoa niin, etteivät tukit huuhtoutuneet myllytuvan rantaan. Kaikki havaitut rakenteet ovat peräisin 1800–1900-luvuilta.

Ilmaristen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Varhaisemmissa myllyluetteloissa Ilmarisella ei ollut omaa myllyä vaan se oli osakkaana Juvan myllyssä. Vuoden 1768 rajankäyntikartassa on esitetty koskialueen myllyt, eikä Ilmaristen mylly ole vielä näiden joukossa, vaan se ilmestyy karttoihin vasta 1800-luvun puolella. 1840–1850-luvuilla Loimaan seudun vesimyllyjen määrä oli suurimmillaan ja tässä vaiheessa myös Ilmarisilla oli jo oma myllynsä. Kyseessä oli ratasmylly, jossa oli yksi kivipari. Ilmaristen mylly vaikuttaakin olevan koskialueen nuorin myllynpaikka.
Uoman puolella on nähtävissä vielä paikoin rakennettua ja osin kallioon lohkottua uomaa, jonka vierellä vanha mylly sijaitsi. Paikalla on vielä 1900-luvulla purettujen rakennusten jäännöksiä. Näihin kuuluu yksi kivijalka sekä yksi betonilla vuorattu kivirakenne. Alueella on näkyvissä myös yksittäisiä rakennekiviä ja purkujätekasoja.

Juvan yksinäistalon tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loimaan ruotsalaisen oikeuden kyliin kuuluvan Juvan yksinäistalon vanha tonttimaa sijaitsee Loimijoen etelärannalla, Hirvikosken/Juvankosken koskialueen yläjuoksun puolella. Se näkyy ensimmäisen kerran vuoden 1650 kihlakunnankartassa ja samalla paikalla myös 1700-lukujen kartoissa. Vuosina 1688–1699 Juva toimi kapteenin puustellina ja sen omisti kirkkoherra Procopaeuksen perikunta. Juvan rusthollin perintöoikeuden lunasti viljelijä Matti Niilonpoika vuonna 173927. Isojaon aikaan 1792 Juva oli Carl Jacobssonin viljelemä yksinäistalo. Se halottiin puoliksi osiin 1:1(Juva) ja 1:2(Mäkitalo) vuonna 1814 ja lohkottiin useampaan osaan 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. 1900-luvun alussa Juvan rakennuskanta siirrettiin kauemmaksi rannasta ja vuonna 1925 paikalle rakennettiin kolme Ferrarian työväen asuinrakennusta

Pakurlan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen kirjallinen maininta kylästä on 1410-luvulta, jolloin Pakurlan Heikki toimi lautamiehenä laamannikäräjillä. Ensimmäisessä maakirjassa vuonna 1540 mainitaan kylässä olleen neljä taloa: Sakari, Rihko ja kaksi tuntematon taloa. Yli-Rihkon ja Ali-Rihkon tonteilla on vielä vanhaa maatalojen rakennuskantaa, joskin Ali-Rihkon vanhan tontin peittää lähes kokonaan suuri navetta. Sakari näyttäisi maakerrosten osalta täysin tuhoutuneen uudisrakentamisessa. Rakennustutkijoiden tontilla havaitsema 1700-luvulle ajoitettu kellari lienee vielä olemassa.
Mahdollisesti kylän varhaiseen asutusvaiheeseen liittyvä rautakautinen asuinpaikka Ylirihko (1000028108) sijaitsee kylämäestä kaakkoon, nykyisellä peltoalueella.

Taarnisto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pellon reunassa olevan avokallion päälle on kasattu halkaisijaltaan noin 4 metrin kokoinen, soikeahko röykkiö. Kivet ovat pääasiassa pyöristyneitä, ja niitä on useammassa kerroksessa. Kohde saattaa olla viljelyröykkiö.

Syväsalo (Kakkarainen) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomalaisen oikeuden kylä, joka mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1326. Vuodesta 1442 alkaen talo esiintyy nimellä Kakkarainen. Talo on kuulunut aikanaan Naantalin luostarille, eri omistajille ja kruunulle. Talo oli Nousiaisten Sukkisten kartanon lampuotitalo vuonna 1588, ja vuoteen 1690 se oli rälssitalo. 1790-luvulta 1830-luvulle talo oli jakautunut kahtia.

Dömmaskär 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kolme särmikkäistä kivistä koottua röykkiötä. Kaikki ovat arviolta 15 m etäisyydellä toisistaan ja ne ovat jäläkäpintaisia. Mahdollisesti merimerkin röykkiöitä.
Luoteisin röykkiö on suurin ja nykyisellään hieman veneen mallinen latomus, 60–100 cm korkuinen riippuen mittauspaikasta, kaakko-luodesuunnassa 3,5 metriä pitkä ja 2 m leveä. Se on ladottu heti korkeimmalta kohdalta laskeutuvan pienen rinteen alle tai rinteeseen. Toinen röykkiö on 1,5 x 1,3 metrin kokoinen ja sen korkeus on 30–40 cm. Kolmannen röykkiön halkaisija on 1,5 m se on noin 60 cm korkea.

Dömmaskär 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö ja mahdollisesti siitä peräisin olevia lohkareisia kiviä niin, että kivet ovat 1,7 metriä pitkällä alueella kallion päällä. Röykkiön korkein kivi on lähes 70 cm korkea.

Östnorrudden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamnholmenin koillisosan eli Östnorruddenin länsipuoliskolla kohouman päällä.
Paikalla on kaksi kivikasaa tai latomusta, joiden keskellä on vähemmän kivinen tai matalampi alue. Vaikutelma on, että ne olisivat kuitenkin samaa rakennetta tai yhteen tarkoitukseen ladottuja. Kivet ovat jäkälöityneitä. Joukossa on myös särmikkäitä kiviä, erityisesti latomusten päällä. Koillisemman osion halkaisija on 1,5 m ja lounaisemman noin 2 x 2,5 meriä, korkeus noin 70 cm. Koko kiviröykkiön halkaisija on noin 5 metriä.

Isotalo (1000054461) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on vielä suureksi osaksi pystyssä säilynyt noin 2 x 2 m laajuinen kiukaan jäännös. Suorakulmion muotoinen kiuas on rakennettu kantikkaista lohkokivistä. Kiuaskivet ovat pyöreitä mukuloita. 1948 ilmakuvassa jäännös näkyy rakennuksen perustan sisällä.

Varesvuori (1000054899) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäen etelärinteeltä on havaittu metallinetsinnän yhteydessä vuonna 2024 rautakuonaa, pronssikulkunen sekä kivijalka (Ilppari ILM29630). Pukkilan ja Varesvuoren vuonna 1815 mitattuun tiluskarttaan paikalle on merkitty rakennus.

Mikola (1000054972) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksi Kettelin kylän kantatiloista.
CHARTA öfver Kettelis Bys Ägor belägne uti ÅBO LÄN, WEHMO härad och Pyhäma Sokn: Afmätte till Storskifte År 1798 af J.H. Rungius genom M. Sundstedt.

Hepokankare 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Satakunnantien varrella sijaitsevan laajan peltoalueen pohjoisosan itäpuolella on kalliopaljastuma, josta on louhittu kiveä. Kallioseinämässä on nähtävissä porausjälkiä, 2 pystysuoraa ja 1 vaakasuora. Kallioseinämän alapuolella on runsaasti erikokoisia lohkokiviä laajalla alueella. Lohkokivialueen laajuus on 15 x 10 m.

Kankaisten torppa-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kankaisten kartanon luoteispuolella olevan mäen etelärinteellä on alustalaisten ja torppien tontteja, joilla on jäljellä kiviperustuksia, kellareita sekä yksi täytetty kaivo (alakohteina). Alueella on myös betonirakenteisia perustuksia, joita ei ole liitetty alakohteiksi. Vanhimmat rakenteet ovat todennäköisesti 1800-luvulta, osa vasta 1900-luvulta. Rakennukset on purettu 2000-lukuun mennessä, ja osa niistä on ennen purkuaan dokumentoitu.

Nummi (1000055730) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummi on ollut asukasluvultaan Nousiaisten suurin kylä. Ensimmäisen kerran se mainitaan kirjallisissa lähteissä vuonna 1380, ja kylän taloista on mainintoja 1400-luvulta. Kylässä oli taloja 18 vuonna 1556, 13 vuonna 1721 ja 17 vuonna 1809. Kylän vanhaa rakennuskantaa tuhoutui tulipalossa vuonna 1878.
Kylän keskeisen sijainnin sekä lähipelloilta tehtyjen metallinetsinlöytöjen perusteella kylätontin alueella tai sen yhteydessä on hyvin suurella todennäköisyydellä sijainnut kiinteitä muinaisjäännöksiä. Anttilan tilalta on kerrottu 1930-luvulla löytyneen hautoja. Vuonna 2002 tehdyssä inventoinnissa ei kuitenkaan tehty havaintoja kalmistosta tai muusta muinaisjäännöksestä, jonka epäiltiin johtuneen alueen pitkään jatkuneesta ja tiiviistä asutuksesta. Kovin kattavaa maahan kajoavaa tutkimusta alueella ei kuitenkaan toistaiseksi ole tehty.

Sontamala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sontamala mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1405. Vuonna 1540 kylässä oli 16 taloa, ja 1700-luvulla lopulla taloja oli 11. Kylätontilla on edelleen tiivis ryhmäkyläasutus ja vanhaa rakennuskantaa, mutta myös uudisrakennuksia.

Omenasaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Taivassalon eteläosassa Omenasaaren lounaispuolella 4,5 - 5 metrin syvyysalueella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jossa on suuri määrä tiiliä. Löytöalueen koko on noin 40 x 40 metriä. Hylyn keulaosa on karilla ja lastina olevien tiilien päällä on keulassa vettä vain noin 60 cm. Perä on syvemmällä ja peräsin on melko ehjä. Hylyssä on kiinni kalaverkkoja.
Hylky on löytynyt viistokaikuluotaamalla. Hylky on Elvi-niminen laiva, joka upposi 13.5.1933. Tarkempi kuvaus, meriselitys, alustiedot ja lehtileikkeet löytyvät hylyt.net hylkykortista 11932, ks. hylyt.net, Elvi.

Juvan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Juva on ns. suomalaisen oikeuden kylä, joka mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1416, jolloin se lahjoitettiin Turun tuomiokirkon Pyhän Johanneksen alttarille. Kruunulla talo peruutettiin vuonna 1551, ja rälssitalona se oli vuoteen 1683 asti.

Kirkkovahankivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kookas siirtolohkare, joka toiminut Sapalahden, Peksalan, Myllyperän ja Holmströmin tilojen rajakivenä. Lisäksi perimätiedon mukaan joko dominikaanimunkit tai Naantalin luostarin veljet ovat aikoinaan saarnanneet rahvaalle kiven luona.

Järvistensaari (1000060060) (Taide)
Historiallinen; Järvistensaaren pohjoisrannalla on kallioon kaiverrettu "A.S. I.H.H. 6/8 1839". Kohdetta tai sen sijaintia ei ole tarkastettu maastossa.

Hammarsboda 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan n. 15 m hiilimiilun pohja, jota kiertää epäyhtenäinen kaivanto. Erottuu selvästi kangasmetsämaastossa.

Maunula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta tilan isännästä on vuodelta 1456 ja vuonna 1540 kylässä oli kaksi verotaloa, joista toinen tunnetaan hieman myöhemmin Pulkka-nimisenä. Kantatilan päärakennus on vuodelta 1907 poikkeaa perinteisestä talonpoikaistyylistä muistuttaen huvilaa. Tilan pihapiirissä on myös vuonna 1810 rakennetuksi merkitty kellari (vuosiluku ulkopuolen seinäkivessä, ks. erillinen kohde), joka tosin päätyseinän komeronsa vuoksi voisi olla vanhempikin. Paikalla on melko väljää ja vanhaa rakennuskantaa, ja on kohtuullinen mahdollisuus säilyneisiin vanhempiin kulttuurikerroksiin ja rakenteisiin.

Mykkälän-Kuralan rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yläneen Mykkälän ja Kuralan kylien sekä Kolinummen yhteismetsän välinen rajapyykki. Nelisivuinen kiviröykkiö on särmikkäistä kivistä ja sen päällä on kaatunut laaka.

Gullkrona Vikars (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suorakulmainen sammaloitunut rakennuksen kiviperustan jäänne kallionseinämän vieressä noin 20 m rantaviivasta. Eteläinen seinämä, joka tukeutuu lännessä kallioon, on noin metrin korkuinen, siinä on viisi kivikerrosta ja jäänteitä laastista. Rantaa kohti suuntautuvasta seinämästä jäljellä noin 2 metrin pätkä.

Gullkrona luotsitupa (Taide)
Historiallinen; Gullkronan luotsiasema on rakennettu vuonna 1887 ja siellä toimi luotsitoimintaa vuoteen 1926 saakka. Tuvan lounaispuolella silokalliossa ainakin kolme kalliohakkausta, nimikirjaimet B.L, sekä nimiä, jotka kuitenkin erottuvat heikosti. Liittynevät luotsitoimintaan. Kalliolla saattaa olla vielä lisää hakkauksia.

Gullkrona Västergård (Taide)
Historiallinen; Päärakennuksen luoteispuolella silokalliolla heikosti erottuva kalliohakkaus, nimi, mahdollisesti Valentin.

Dragsfjärd Uppgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uppgårds skatte hemman 5/12 dels nytt och 2/3 dels gammalt mantal, samt 6 öres 16 pgs; äges af Bruk Patron på Björkboda och Dahlsbruk Herr Joh: Adam Petterson, bebos utaf Eric Ersson.

Dragsfjärd Mellangård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mellangårds Skatte hemman 5/12 dels nytt och 2(3 dels gammalt mantal, samt 6 orb 16 pgb (?), äges af Bruk Patron på Björkboda och Dahlsbruk Herr Joh: Adam Petterson, bebos af Eric Gustafsson.

Dragsfjärd Södergård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Södergårds Skatte hemman 5/12 dels nytt och 2/3 gammalt mantal, samt 6 orb 16 pgb (??), äges af Bruk Patron på Björkboda och Dahlsbruk Herr Joh: Adam Petterson, bebos af Eric Ersson.

Papinlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Papinlähde, jossa perimätiedon mukaan piispa kastoi kristittyjä. Sijaitsee kalliopaljastuman kupeessa Korkiakallio -nimisen mäen laella.

Somersoja Myllymäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Somerojan vanhalla kyläalueella, Kustavintien länsipuolella, on rakentamaton saareke. Vuoden 1869 kartassa se on nimetty Myllymäeksi (Qvarnbacken) ja sen läntisen osan päällä on ollut tuulimylly. Tuulimyllyn paikalla ei näy rakenteita. Mäen itäisen puolen päällä on kuitenkin edelleen kaksi isompaa ja yksi pienempi kuoppa, rakennusjäännös sekä rajakivi numero 15.

Peltola (1616) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 10 kilometriä Naantalin keskustasta etelään, Rymättylän itärannalla, Peltola -niemen kärjessä sijaitsevasta betonilaiturin pohjoisreunasta noin 10 metriä pohjoiskoilliseen. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Pahoin hajonnut puurakenteisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylyn kerrotaan olevan jäiden hajottama.
Kyseessä voi olla H. Sundvallin omistama jahti, joka upposi Peltolan laiturin edustalle sokerijuurikaslastissa lokakuussa 1928. Tapauksesta uutisoitiin useissa sanomalehdissä (esim. Uusi Aura 23.10.1928).

Saustila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saustila on keskiaikainen rälssisäteri, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1405. 1490-luvulla tila on hetken aikaa kuulunut Sten Sturelle, minkä jälkeen se siirtyi Naantalin luostarille. Uskonpuhdistuksen jälkeen tila siirtyi valtiolle, minkä jälkeen se siirtyi vuonna 1556 jälleen aateliomistukseen. 1580-luvulta lähtien saustila nautti säterivapautta ja oli tuosta ajasta 1700-luvulle asti Blåfieldien omistuksessa. Sen jälkeen kartanoa omisti ruotsinvallan loppuun asti vuoteen 1809 Otto Reinhold Fock.
Tällä paikalla tila on sijainnut ainakin 1700-luvulta lähtien. Vuoden 1701 tiluskarttaan toinen talonpaikka on merkitty noin 160 metriä etelään (ks. erillinen kohde).

Topinojan vanha tielinja (Kulkuväylät)
Historiallinen; Maarian kirkolta Koroisiin vievä tie on Räntämäen vuosien 1782, 1787 ja 1906 kartoissa poikennut nykyisestä linjastaan Topinojan kohdalla, jonka vanha tielinja ylittää nykyisen sillan länsipuolelta. Myös vuoden 1697 tiluskartassa tielinja vaikuttaa peltokuvioiden perusteella ylittävän Topinojan tässä kohtaa, vaikka tietä ei karttaan ole piirretykään. Topinojan pohjoislaidalla vanha tielinja erottuu maastossa selvästi, mutta Topinojan eteläpuolella vanhan tielinjan kohdalle on rakennettu voimajohtopylväs.

Koroisten talvitie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Koroistenniemen itäpuolelle on Räntämäen jakokunnan vuoden 1787 isojakokarttaan merkitty Turusta Hämeeseen ja Poriin vievä talvitie. Kulkureitti nousee kartassa Koroisten tilan itäpuolelta Aurajoen rannasta, kulkee Koroisten hiekkakuopan poikki ja kääntyy sen kohdalla koilliseen ja itään, ja jatkuu Koroisten tilaan kuuluneiden pelto- ja hakamaiden yli. Nykyisin tällä paikalla kulkee käytössä oleva peltotie, tosin hiekkakuopan kohdalla nykyinen linjaus kääntyy vanhan talvitielinjauksen pohjoispuolelle. Inventointialueen itäosassa, paikalla olevan päiväkodin kohdalla vanha peltotie on enää kapea polku. Talvitie on voinut olla aikoinaan merkittynä puupaaluilla, mutta näistä tuskin on jäänyt jäljelle kiinteitä rakenteita paikalle tehdyn peltotien alla.

Hirvonen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan historiallisissa lähteissä 1400-luvulla. Vuoden 1795 isojakokartalla kylätontilla on kaksi taloa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lempoinen (1000094900) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1690 tiluskartassa kylässä on kolme taloa, joista vuoden 1787 isojakokarttaan on merkitty vain eteläisin. Nykyisin kylänpaikkaa halkoo Askaistentie. Kohteen länsipuolella olevalta pellolta on löytynyt vuoden 1694 raha (Ilppari ILM36453).

Vuorenpaltta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhan tielinjan myötäinen matala sammaleen peittämä kiviaita Vainiojokilaaksoon viettävän metsittyneen rinteen alaosassa. Rakenteen etelä- ja pohjoispäät tekevät 90 asteen kulman ja päätyvät nykyisen pellon reunaan lännessä. Aidan kokonaispituus n. 90 metriä. Rakenteen puolivälissä noin 15 metriä itään ylärinteeseen kivijalan jäänne.
Kiviaitarakennelmia on kyseisessä metsässä enemmänkin, mutta tämä selvimmin erottuva ja vielä kokonaisuudessaan ehjä.

Vajosuo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Suosaarekkeella on jatkosodan (1941–1944) aikainen sotilaskarkureiden eli metsäkaartilaisten käyttämä korsunpohja.
Korsukuoppa on kooltaan noin 280x300 cm, ja syvimmillään 70 cm. Sitä reunustavat 40 cm korkeat maavallit, jotka ovat 100-120 cm paksuiset. Vallien pohjoispäässä on 95 cm mittainen oviaukko. Paikalla ei ole jälkiä tulenpidosta, sillä kohteessa lienee ollut sinne tuotu kamiina lämmönlähteenä.
Korsu on ollut rakennettu hirsistä, jotka on saatu purkamalla lähellä oleva suolla sijainnut lato tai riihi. Nykyään puurakenteet ovat täysin kadonneet, mutta sodan jälkeen paikalla lapsena leikkineet kertoivat nähneensä romahtaneen katon sekä tyhjiä säilyketölkkejä. Korsun pohjalta löytyi 4.7.2024 heti turpeen alta koepistossa ruostuneen pellin pala.
Kohteen puurakenteet ovat täysin kadonneet ajan kanssa luonnollisen maatumisen myötä, mutta vallit ovat erinomaisessa kunnossa.

Toijola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toijolan kylässä oli 1500-luvulla viisi taloa, 1600-luvulla seitsemän ja 1690-luvulta lähtien kaksi. Isojaossa vuonna 1791 talot jaettiin kahtia. Talojen tontit sijaitsivat vierekkäin nykyisen Monnoistentien varressa.

Kråkskär 6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pyöristyneistä kivistä koostuvassa kivikossa Kråkskärin keskiosissa. Paikalla on neljän suuremman kiven lomaan pienemmistä kivistä tehty kaareva kiviladelma tai kiviseinä. Kivikossa ei näy muita suuria ja painavia kiviä, joten lienee varta vasten tuotu paikalle kauempaa. Kaakon puolella ei kahden suuren kiven väliin ole ladottu kiviä joten siinä kohtaa on rakennelmassa aukko, jonka leveys on 1,4 metriä. Pohjoisseinämä on sisäpuolelta noin 1,6 metriä leveä ja eteläpuolelta noin 0,8 metriä leveä.
Vaikuttaa ainakin osittain nuorelta rakenteelta, sillä kivet eivät ole tasaisesti jäkälöityneitä.

Kråkskärs huvudet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienehköistä, sileäpintaisista kivistä koostuvan kivikon reunassa, Kråkskärs huvudetin koilliseen laskevassa rinteessä, sen tasaisella osalla. Alueella on myös paljasta kalliota ja matalaa katajaa. Paikalla on kivistä tehty rakennelma, joka koostuu pienistä kivistä kootusta, kaarevasta ja noin 50 cm korkeasta kivivallista. Vallin länsipuolelle jää suojaisa tila, jonka leveys on 1,9 metriä. Kokonaisuudessaan rakenne on noin 3 x 2,5 metrin kokoisella alueella ja siihen näyttää kerätyn alueen kivikosta suurimmat kivet. Noin 12 metrin säteellä on idän suunnassa kaksi pientä kiviröykkiötä muutaman metrin päässä toisistaan.
Vaikuttaa ainakin osittain nuorelta rakenteelta, sillä pinnassa olevat kivet eivät ole tasaisesti jäkälöityneitä.

Lammasluoto 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lammasluodon rakennusryhmän pohjoispuolella pihan pohjoislaidalla, josta kallioinen rinne alkaa nousta kohti pohjoista. Paikalla on lähes itä-länsisuuntainen, noin metrin levyinen matala kiviaita tai kivirivi. Sen koko pituus on noin 10 metriä. Tämän lisäksi aidan luoteispuolella on yksittäinen, yläpinnaltaan suhteellisen tasainen kivi, mikä voisi viitata myös paikalla olleeseen rakennukseen ja sen nurkkakiveen. Mikäli paikalla on ollut rakennus, sen koko on ollut noin 4 x 6 metriä ja sen lounaisnurkasta kivirivi on jatkunut vielä länttä kohti noin 4 metrin matkan.

Lehmäsaaret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lehmäsaarten pohjoisosan korkeimmalla laella. Paikalla on pieni latomus tai kivirakenne, joka sijaitsee heti matalan kalliokielekkeen itäpuolella, sen päällä. Kohteen itäosa koostuu neljän suuremman kiven muodostavasta, yksikerroksisesta linjasta, jonka pituus on noin 2 metriä. Tästä länteen suuntaa pienemmistä, laattamaisemmista kivistä koostuva, 0,5 x 1,5 metrin kokoinen ala. Latomuksen korkein kivi on 40 cm.

Nurminen 1 (Asuinpaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Nurmisen keskiosassa, sen korkeimmasta kohdasta 100-120 metriä länsiluoteeseen. Sen etelä-, itä- ja länsipuolella on vanha niitty, johon on istutettu kuusia.
Kohde koostuu kahdesta rakenteesta, joista on jäljellä kiviä. Liittynevät 1900-luvulla paikalla olleisiin rakennuksiin
Rakenne 1: paikalla on ympäristöön verraten enemmän suuria ja keskenään suunnilleen yhtä suuria kiviä, jotka näyttäisivät muodostavan ainakin osittain mahdollisen rakennuksen paikan, jossa länsireuna hahmottuu hieman selkeämmin. Tulisijan paikkaa ei tässä näytä olevan. Kaiken kaikkiaan kohde on hieman hankalasti paikalla hahmotettavissa ja myös mitattavissa, mutta kiviä on noin 5 x 5 metrin laajuisella alueella kallion vieressä.
Rakenne 2: paikalla on noin kolmen metrin mittainen, 40 cm korkea ja luoteis-kaakkosuuntainen kivirivi tai kiviaidan pätkä sekä sen vieressä kiviröykkiö, joka vaikuttaa tulisijalta. Kiviröykkiön koko on 110 x 90 cm ja sen korkeus on noin 30 cm.

Nurminen 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee paljaalla kalliolla Nurmisen koillisrannalla. Paikalla on kaksi kiviröykkiötä noin 5 metrin päässä toisistaan niin, että ne muodostavat koillis-lounassuuntaisen linjan.
Koillisempi röykkiö 1 on 160 x 140 cm kokoinen ja sen keskellä on kivi, joka kohoaa noin 40 cm korkeudelle röykkiön pinnasta. Röykkiön korkeus on 75 cm keskellä oleva kivi mukaan lukien. Lounaisempi röykkiö 2 on hieman hajonneempi kuin edellinen. Sen koko on 180 x 170 cm ja korkeus 35 cm.
Kyseessä on todennäköisesti vanhojen merimerkkien tukikiviröykkiöt.

Nölstö 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nölstön lounaisosassa, kalliolla lähellä eteläisintä kärkeä ja siitä on kohtisuoraan katsottuna noin 20 metriä rantaan. Paikalla on kivirakennelma, joka kokonaisuudessaan kattaa noin 1 x 1 metrin kokoisen alueen. Suuret kivet ovat pääasiassa maan myötäisesti eli matalaksi asetettuja ja niiden keskellä on pystyyn asetettu kivi. Sen korkeus on 50–55 cm muista kivistä laskettuna ja päältä katsottuna sen koko on 45 x 20 cm. Kivestä ei erottanut hakkauksia.

Kenkämaa 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kenkämaan pohjoisemman niityn eteläreunassa on kaksi rakennuksenjäännettä (Kenkämaa 3 ja 4), jotka ovat mahdollisesti peräisin jo 1700-, mutta todennäköisemmin 1800-luvulta.
Kenkämaa 3 on lähes itä-länsisuuntainen ja 14 x 6 metrin kokoinen rakennuksen kivijalka, ja sen sisäpuolella kaksi tulisijan/uunin paikkaa. Uunit ovat pohjoisseinällä ja niiden reunat ovat 3,5 metrin päässä toisistaan. Läntisempi uuni on 1,7 x 1,3 metrin kokoinen ja sen korkeus kivijalkaan nähden on noin 60 cm. Itäisempi uuni on hieman paremmin säilynyt muodossaan. Sen koko on 2,3 x 2 metriä ja korkeus kivijalkaan nähden 1 metri. Uunit on rakennettu pääosin särmikkäistä kivistä mutta seassa on myös hieman tiiltä. Tämän suuremman uunin lounaispuolella on pitkänomainen kivikasa, jonka koko on 1,8 x 1 m.
Rakennuksen kivijalka koostuu sekä pyöreäpintaisista että särmikkäistä kivistä. Alarinteen puolella kivijalka on luonnollisesti korkeampi kun toisella puolella. Matalamman puolen edustalla, kivijalan ulkopuolella, on kaksi suurehkoa kivilaakaa, joista suurempi sijaitsee lähellä lounaisnurkkaa ja kooltaan on 1,4 x 0,7 m.
Rakennuksenjäänne Kenkämaa 4 sekä kuoppajäännös Kenkämaa 5 ovat alakohteina.

Tiemäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Vistan (Paimion) kylän isojakokartassa 1783 numeroimaton rajamerkki ja Vistan jakokunnan isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1910 rajapyykki numero 67. Kohde sijaitsee avokallion reunalla noin 70 m länteen Tiemäki 1-rajamerkistä, alemmalla kalliotasolla kuin edellinen, modernin voimajohtolinjan alla.
Kohde muodostuu pystyyn nostetusta rajakivestä, jonka juurella on joukko tukikiviä. Kohteen korkeus n. 150 cm kallion pinnasta. Pystykiveä peittää paksu jäkäläkerros, mikä esti näkemästä onko kiveen hakattu rajamerkin numeroa.

Valkojannummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Vistan (Paimion) kylän isojakokartassa 1783 numeroimaton rajamerkki ja Vistan jakokunnan isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1910 rajapyykki numero 69. Kohde sijaitsee avokalliolla suoraan modernin voimajohtolinjan alla.
Kohde muodostuu teräväkärkisestä, pystyyn nostetusta ja muotoillusta kivisestä rajamerkistä. Kiven korkeus on n. 175 cm kallion pinnasta. Tukikiviä on ladottu pystyssä olevan kiven juurelle. Kivestä ei erota jäkäläpeitteen vuoksi, onko siihen hakattu rajamerkin numeroa.

Palomäki 1 (1000095511) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vistan (Paimion) kylän isojakokartassa 1783 ei tätä rajamerkkiä ole. Vistan jakokunnan isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1910 kohde on numeroimaton rajamerkki, josta on merkitty katkoviiva Kovalan kylän suuntaan. Kovalan isojaontäydennyskartassa vuodelta 1912 rajapyykin numero on 7. Kohde sijaitsee avokallion reunalla, suoraan modernin voimajohtolinjan alla.
Kohde on noin 120 cm korkea, pystyyn nostettu kivi, jonka juurella on joukko tukikiviä. Paksun jäkälän peittämästä kivestä ei erota, onko siihen hakattu numeroita tai muita merkkejä.

Palomäki 2 (1000095512) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Vistan (Paimion) kylän isojakokartassa 1783 numeroimaton rajamerkki ja samoin Vistan jakokunnan isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1910. Kovalan 1912 isojaontäydennyskartassa vuodelta 1912 rajapyykki on merkitty myös, ilman numeroa ja
siitä lähtee katkoviiva Vistan kylän suuntaan. Kohde sijaitsee avokalliolla hieman Palomäki 1-rajamerkistä koilliseen.
Kohde on noin 100 cm korkuinen, pystyyn nostettu pienehkö ja litteä rajakivi. Sen juurella on muutamia tukikiviä. Kiveä peittää paksu jäkäläkerros.

Kivimäki (1000095539) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltosaarekkeesssa on suorakaiteen muotoinen, itä-länsisuuntainen rakennuksen kivijalka, jonka luoteisnurkassa on uunin jäännös. Kivijalan sivujen pituus on noin 5 x 6 m. Kivijalassa on yksi kivikerta, jonka korkeus on keskimäärin noin 0,2 m. Kivijalka on pääosin sammaleen peittämä. Uunin jäännös on alaltaan 2 x 2 m kokoinen ja sen korkeus on noin 1,2 m. Uunin jäännös on lähes kokonaan sammaltaen ja muunpohjakasvillisuuden peittämä. Uunin eteläsivulla on vaakatasossa noin 0,8 pm pitkä harkkomainen perustuskivi.
Vuosien 1879 ja 1906 kartoilla paikalle on merkattu rakennuksia. Vuoden 1879 kartalla (senaatinkartta) rakennuksen tunniste on T, eli torppa. Näitä vanhemmilla tai nuoremmilla tarkastetuilla kartoilla paikalle ei ole merkattu asutusta tai rakennuksia. Paikalta havaittu rakennuksen jäännös liittyy mitä ilmeisimmin torppa-asutukseen. Paikka on ollut asuttuna 1800-1900-lukujen taitteen molemmin puolin ja autioitunut ennen 1964 peruskartan laatimista.

Historiallinen; Vuoden 1769 kartalta paikannettu Mattbölen kahden talon tonttimaa sijoittuu nykyisten Ylitalon ja Alitalon hoidetuilla pihamaille ja teiden kohdille. Vanhalla kartalla itäisempi talo on tunnisteella No 1 Nedergård ja läntisempi No 2 Öfvergård. Mattböle on mainittu Suomen asutuksen yleisluettelossa jo vuodelta 1540. Kohteen säilyneisyyden ja laajuuden tarkentaminen vaatisi kohdennetumpaa tutkimusta.
Tonttimaan eteläpuolen pellot käytiin lävitse metallinilmaisimella inventoinnin aikana. Löytöinä pellosta saatiin tyypillistä historiallisen ajan löytömateriaalia: pieniä tiilen paloja, pari takonaulaa, muutamia fajanssi- ja posliiniastioiden kappaleita sekä taso- ja astialasin paloja sekä modernia muovi- ja metalliroskaa. Paikalta todettiin verrattain vähän minkäänlaista löytömateriaalia.

Länsi-Lakia 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakennus näkyy vuoden 1943 ja 1963 ilmakuvilla. Se on merkitty myös peruskartalle vielä 1970-luvun alussa. Rakennuksen paikka sijaitsee Varsalahden länsipuolella olevan niityn eteläpuolella pienellä kalliolla. Alueella on mäntyvaltaista sekametsää, joka on avara ja paikalla kasvaa heinää.
Paikalla on rakennuksen nurkkakiviksi tulkittavissa olevia kiviä kallion päällä. Nurkissa on ollut yhdestä kolmeen kiveä. Rakennuksen koillisnurkka on todennäköisesti tuettu suoraan kalliota vasten. Paikalla ollut rakennus on nurkkakivien perusteella ollut noin 4,5 x 4 metrin kokoinen. Lounaisnurkan korkein kivi on noin 40 cm korkea.
Mahdollisesti heinälato, joka lienee rakennettu 1900-luvun puolella.

Länsi-Lakia 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakennus näkyy vuoden 1943 ja 1963 ilmakuvilla. Se on merkitty myös peruskartalle vielä 1970-luvun alussa. Sen koko ilmakuvilta mitattuna on ollut noin 11 x 4 metriä ja se on ollut lähes koillis-lounassuuntainen. Kohde sijaitsee Pähkinäisen saarella, Länsi-Lakiaa halkovien niittyjen pohjoispuolella, kohdassa, jossa niitty on kapeimmillaan. Paikalla kasvaa havupuita ja niityn reunalla on enemmän lehtipuita. Aluskasvillisuus on sammalta ja matalaa ruohikkoa.
Paikalla on ympäristöä enemmän suurehkoja kiviä, jotka osittain muodostavat kivijalan linjaa, mutta ovat myös osittain romahtaneet tai levinneet maahan, minkä vuoksi seinälinjojen hahmottaminen on hieman hankalaa. Selkeimmin kivijalka hahmottuu lounaisosassa, jossa hahmottuu 4 x 4,5 metrin kokoinen kivien muodostama seinälinja, mutta myös koillisosassa on kiviä, jotka ovat kuuluneet rakennuksen kivijalkaan. Maastossa on hahmotettavissa noin 9 x 4 metrin kokoinen rakennuksen pohja. Ilmakuvien mukaan rakennus on ollut hieman pitempi. Eteläseinällä on kaksi muita korkeampaa kiveä,
jotka ovat 3,5 metrin päässä toisistaan. Tulisijaa ei paikalla havaittu.
Mahdollisesti karjasuoja, joka lienee rakennettu 1900-luvun puolella.

Länsi-Lakia 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pähkinäisen saaren Länsi-Lakian niittyjen itäpuolella, vanhan itä-länsisuuntaisen tie-/polku-uran varrella. Paikka on kalliota, jonka sammalpeitteisillä kohdilla kasvaa katajaa ja pieniä mäntyjä. Kallion päällä on kaksi noin luode-kaakkoissuuntaista kiviaitaa, joiden pituus on noin 9 metriä. Niiden välissä on 2,5 metrin tie-/polku-ura. Pohjoispuoleinen aita on korkeimmillaan 80 cm korkea ja leveys on keskimäärin 40 cm. Sitä on korjailtu hiljattain, sillä kivissä paljon jäkälättömiä kohtia. Etelänpuoleinen aita on romahtaneempi ja siinä kivet ovat jäkälän peittämiä.
Tieuran kummallakin puolella olevat kiviaitojen latomiselle on tuskin ollut erityisen käytännöllistä merkitystä. Joka tapauksessa eteläisempi rivi, jota jäkälättömien kohtien perusteella on hiljattainkin korjailtu tai kasattu, vaikuttaa iäkkäämmältä kuin toinen.

Vadanvainio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vadanvainion kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1519. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi talonpoikaista perintötaloa. 1600-luvulla taloista tuli kruununtiloja, kunnes vuonna 1760 ne ostettiin perintötaloiksi. Kylätontti on merkitty vuonna mitattuun 1776 isojakokarttaan. Kylätontti on edelleen asuinkäytössä, ja paikalla on runsaasti vanhaa rakennuskantaa.

Koljola (1000096078) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koljolan kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1470. Vuonna 1540 kylässä oli yhdeksän talonpoikaista perintötilaa. Isojaon aikaan vuonna 1794 kylätontti on sijainnut nykyisen Repolantien pohjoispuolella. Kylätontin ympäristöstä on tehty runsaasti rautakauden asutukseen liittyviä löytöjä, ja myös kylätontilla on potentiaalia vanhempien arkeologisten jäännösten esiintymiseen. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Killainen (1000096081) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Killaisten kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1460-luvulla. Vuonna 1556 kylässä oli taloja kahdeksan, ja vuonna 1777, kun isojako suoritettiin, seitsemän. Isojakokarttan merkitty kylätonttialue on suurelta osin edelleen asuinkäytössä, mutta eteläisimmät Pitulan tontit ovat nykyisin peltoa.

Alakylä (1000096082) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alakylästä on varhaisimmat asiakirjamerkinnät 1400-luvulta. Vuonna 1556 kylässä on ollut 1 taloa. Ryhmäkylän rakennuskanta tuhoutui suurelta osin tulipalossa vuonna 1723, mutta rakennettiin uudelleen 1700-luvun loppuun mennessä. Vuoden 1793 isojakokarttaan merkitty kylätonttialue on edelleen asuttuna. Alueen rautakautisesta asutuksesta kertovat kylätontin ympäristössä olevat kalmistot ja nykyisiltä pelloilta tehdyt irtolöydöt.

Valpperi (1000096087) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valpperin kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1505. Vuonna 1556 kylässä oli viisi taloa, ja 1700-luvulla talomäärä nousi kahdeksaan. Vuoden 1777 isojakokartassa kylän talot olivat jonossa tien verressa. Kylän rakennuskantaa tuhoutui tulipalossa vuonna 1933. Vanha kylätonttialue on edelleen asuttuna.

Kytöinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kytöisten kylä mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1440. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi taloa, ja vuonna 1560 kolme. Taloista tuli kartanoiden alaisia rälssitiloja ja vuodesta 1683 alkaen kruununtiloja. 1800-luvun alkuun tultaessa taloja oli kylässä viisi. Vuoden 1777 isojakokartassa talot ovat rivissä Hirvijoen rannalla. Nykyisin vanha kylätontti on lähinnä nurmialuetta.

Lukkarila (1000096125) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaivo sijaitsee aivan Haunistentien vieressä, sen eteläpuolella. Kaivo on rakennettu lohkokivistä. Ulkoapäin on näkyvissä 1-2 kivikerrosta. Ylimmäiset kivet on yhdistetty toisiinsa rautahakasilla. Kivien pituus on 80-100 cm, paksuus 20-30 cm ja korkeus 50-60 cm. Kaivon ulkomitta on 4,0-4,3 m ja sisämitta 3,4-3,7 m. Kaivon syvyys on 1,8-2,0 m.
Kaivo on turvallisuussyistä täytetty, mutta sen maanpäälliset osat ovat vielä näkyvissä.

Juvan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Juva mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1464. Kuninkaankartano siitä tuli vuonna 1556, ja Kustaa Vaasa vierailii kartanossa vuonna 1558. Myöhemmin kartano oli Fleming-suvun hallussa, kunnes se vuonna 1639 myytiin kenraalikuvernööri Pietari Brahelle. Ison reduktion yhteydessä 1683 Juvan kartano päätyi valtion haltuun, ja siitä tehtiin ratsuväkirykmentin Maskun komppanian ratsumestarin virkatalo.
Kohteen sijainti perustuu vuoden 1856 tilusmittauskarttaan. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Maskulainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maskulaisten kylä mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1540, jolloin kylässä oli kaksi taloa. Isojako tehtiin vuonna 1805. Isojaon aikainen Alistalon talouskeskus oli jotakuinkin nykyisellä paikallaan, ja Ylistalon talouskeskus oli nykyistä hieman etelämpänä.

Kovala (1000096135) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kovalan tila esiintyy lähteissä ensimmäisen kerran 1550-luvulla, jolloin se oli kirkon palkkatilana. Rälssitilaksi se muuttui 1580-luvulla. Tilan nykyinen talouskeskus sijaitsee edelleen suunnilleen samalla paikalla kuin vuoden 1806 tiluskarttaan merkitty tontti.

Riukula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhimmat asiakirjatiedot Riukulan kylästä ovat vuodelta 1540. Tuolloin kylässä oli kaksi perintötaloa. Kantatalo oli tuolloin hiljattain jaettu kahtia kahden veljeksen kesken. Talot olivat jälleen yhdysviljelyksessä 1600-luvun alusta alkaen, kunnes ne muodollisestikin liitettiin uudelleen yhteen vuonna 1628. Pian tämän jälkeen Riukulan yksinäistalo muuttui kruununtaloksi. Perinnöksi se ostettiin vuonna 1758. Riukula on isojaon yhteydessä lohottu kahteen osaan. Osatalot saivat nimet Ylitalo (A) ja Uusitalo (B). Vuodelta 1797 olevassa kartassa talojen A.B. tontti on yhtenäisenä Kallusen yksinäistalosta luoteeseen vievän tien vieressä. Nykyään tällä paikalla ovat Ylitalon rakennukset, Uusitalo on siirtynyt hieman pohjoiseen.

Kallunen (1000096380) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallusen yksinäistalosta on ensimmäiset merkinnät vuosilta 1540-1558, jolloin Kallusen perintötilan omisti Juha Martinpoika. Tila oli tämän jälkeen jaettuna kahteen taloon ja v. 1614 talot liitettiin jälleen yhteen. 1600-luvun alussa Kallusen talo paloi tulipalossa. Kallunen säilyi itsenäisenä perintötalona vuoteen 1641, jonka jälkeen se oli Mynämäen Lehtisen kartanon alustalaistilana vuoteen 1646 ja Maskun Kankaisten kartanon alustalaisena vuoteen 1683. Tämän jälkeen Kallunen oli kruunutalona vuoteen 1760, jolloin Antti Heikinpoika osti tilan perinnöksi. Kallunen sijaitsee edelleen isojaon aikaisella paikallaan (1797).

Paistanoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin asiakirjatieto kylästä on vuodelta 1540. Tuolloin kylässä oli viisi taloa: Airikki, Heikkilä, Lampola, Penttilä ja yksi nimeltä tuntematon talo. Nimeltä tuntematon talo ja Lampola liitettiin Penttilään myöhemmin 1600-luvulla, jonka jälkeen talomäärä oli kolme. Airikki ja Heikkilä olivat perintötaloja 1600-luvulle, jolloin niistä tuli kruununtaloja. Lampolasta tuli oston kautta rälssitalo, ja se oli eri kartanoiden alustalaistalona, kunnes liitettiin 1600-luvun lopulla yhdysviljelykseen Penttilän kanssa. Penttilä oli perintötalo 1600-luvun puoliväliin, jolloin siitä tuli rälssitalo. Kruunun ratsutilana Penttilä oli vuodet 1683-1721. 1700-luvulla kylän talomäärä nousi uudelleen viiteen, kun Penttilä ja Heikkilä jakautuivat kahtia. Penttilä jakautui uudelleen Penttilä ja Lampola nimisiin osiin ja Heikkilän talon jakautuessa saivat alkunsa Kylä-Heikkilä ja Yli-Heikkilä. Kaikki kylän talot ostettiin uudelleen perintötaloiksi 1760-luvulla. Vuodelta 1797 olevassa isojakokartassa kylän kantatalot ovat rivissä kylätien varrella lähekkäin. Talot ovat sijainneet kylätien länsipuolella.

Repola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asiakirjoissa Repola mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1464. Vuonna 1556 kylä käsitti yhdeksän taloa: Anttila, Hamaro, Hemminki, Huitti, Jaani, Mäkilä, Paavola sekä kaksi nimeltä tuntematonta taloa. Molemmat nimeltään tuntemattomat talot liitettiin Hemminkiin vuonna 1638. Paavola liitettiin Anttilaan. Kaikki kylän talot olivat 1610-20-luvulle asti perintötaloja, jonka jälkeen vuoroin asuttuja ja vuoroin autioita kruununtaloja. Suurin osa taloista ostettiin perinnöksi 1700-luvun jälkipuoliskolla, Mäkilä vasta 1862. Vuoden 1776 isojakokartassa ovat kaikki kylän kuusi kantataloa sijoittuneina kylämäelle kyläteiden risteyksen tuntumaan. Linnavuorelle johtaneen tien varrella olivat Hamaro, Mäkilä, Huitti, Antila sekä Kaitaraisista Vainionpohjalle johtavan tien länsipuolella Jaani ja Hemminki. Nykyään Hamaron talo sijaitsee suunnilleen samalla paikalla, tilalla on kuitenkin uusi päärakennus.

Kaitarainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asiakirjallinen historia kylästä alkaa vuodesta 1446. Vuoden 1540 maakirjasta näkyy, että kylässä tuolloin oli yksitoista talonpoikaista perintötaloa. Houna ja kaksi nimeltä tuntematonta taloa liitettiin kylän muihin taloihin v. 1616. Tämän jälkeen kylässä oli kahdeksan taloa. Fatijoki virtaa kylän halki likimain pohjois-etelä-suunnassa. Vuoden 1789 kartassa Tasanen, Sipilä ja Ritari ovat rivissä joen varrella. Joen länsirannalla ovat yhteenliitetyt Olli ja Jussila sekä Weso. Niistä hieman länteen erillään on Kolhi sekä siitä edempänä lännessä Suko. Kolhin viereen karttaan on merkitty kaksi kylän torppaa. Kylärakenne on hajonnut jolloinkin 1800-luvulla, jolloin osa taloista on siirtynyt pois kyläkeskuksesta. 1600-luvun kylän talot olivat kruununtaloja, välillä autioitakin. Ne kaikki ostettiin uudelleen perintötaloiksi 1760-luvulla. Olli ja Jussila itsenäistyivät omiksi taloikseen ja Sipilä jakautui kahtia, joten 1800-luvulla kylässä oli yhdeksän taloa.

Laihoinen (1000096384) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset asiakirjatiedot kylästä ovat vuosilta 1443 ja 1519. Vuonna 1540 kylässä oli Naantalin luostarin omistama Päkkilä ja lisäksi viisi perintötaloa: Houna, Laurila, Linnamäki, Lotti ja yksi nimeltä tuntematon talo. Vuonna 1443 Naantalin luostarille lahjoitettu "Laihoisten talo", Päkkilä peruutettiin kruunulle v. 1556 yhdessä muiden luostarin alustalaistalojen kanssa. Nimeltä tuntemattoman talon tilukset liitettiin kylän muihin taloihin v. 1663. Linnamäki liitettiin yhdysviljelykseen Hounan kanssa v. 1666. Kylän talomäärä laski näin ollen kuudesta neljään.
Talot olivat vuoroin asuttuja ja autioita kruununtaloja ja rälssitaloja, joita viljelivät nopeaan tahtiin vaihtuvat kruununtalolliset ja rälssitalolliset. Päkkilän Juhana lll lahjoitti tyttärelleen Sofia Gyllenhjelmille, jonka jälkeen siitä tuli hänen jälkeläistensä omistaman Lemun (Askaisten) Lempisaaren alustalaistalo v. 1646 asti, jolloin se palautui takaisin kruunulle.
Kylässä oli 1720-luvulla neljä taloa. Laurilaa lukuuunottamatta muut talot jaettiin 1700-luvulla kahtia, joten v. 1809 kylä käsitti jo seitsemän taloa. Kylän talot ostettiin n.1760 uudelleen perintötaloiksi. Kylän kantatalot Laurila, Houna, Lotti ja Päkkilä ovat isojakokartassa sijoittuneet riviin kylätien varteen Fatijoen ja tien väliin. Linnamäen talo on erillään muista Linnamäen juurella. Kartalla on Mietoistentieltä johtanut koilliseen kylätie, joka on nykyään osittain hävinnyt. Muuten tiet ovat suunnilleen samoilla paikoilla kuin kartassa. Nyttemmin talot ovat siirtyneet kylätien toiselle puolelle, Päkkilä vain vähän etelämmäs.

Kaisela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaisela, alkuperäiseltä nimeltään Kaisiala, mainitaan jo Pyhän Henrikin legendassa 1200-luvun jälkipuoliskolla. Asiakirjoissa kylä tulee esiin ensimmäisen kerran v. 1380. Kylän taloista mainitaan v. 1519 Kauppila ja v. 1540 Haijainen, Hakula, Hunkeri, Penttilä, Skotti, Veräjänkorva ja Voipola. Haijaisten nimeksi muuttui Töyhä ja Skottin Posti sekä Voipolan Krouvi 1600-luvulla. Vuonna 1556 kylässä oli kahdeksan taloa. Kylän talot joutuivat kruunulle jolloinkin 1600-luvun alkupuolella kaikki, ja 1674 niistä tuli Turun Akatemialle läänitettyjä alustalaistaloja. Isojakokartassa v. 1787 näkyvät kylän 8 talon tontit Fatijoen mutkassa Nummelta MIetoisiin johtavan tien varrella. Talojen tontit ovat rivissä joen varrella, tie kulkee niiden välistä. Kantatalot ovat: Veräjänkorva, Hakula, Krouvila, Töyhä, Penttilä, Kauppila, Sillanpää ja Posti.

Rekoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rekoisten kylästä alkavat asiakirjatiedot vuonna 1405. Vuonna 1556 kylässä oli kaksi rälssitaloa, jotka molemmat omisti entinen Porvoon läänin vouti, Porvoon pitäjän Drägsbyn kartanon omistaja. Talot olivat Frälsi ja Tupa. Frälsi oli vuodesta 1420 ollut rälssitalona. Tupa lienee saanut nimensä siitä, että siinä on ollut uloslämpiävä tupa muiden talojen ollessa vielä savupirttejä. Frälsi oli 1600-luvulla Raision Pernon kartanon alustalaistalona, ja yhdysviljelyksessä Tuvan kanssa. Tupa peruutettiin kruunulle 1683, jolloin siitä tuli sotilasvirkatalo. Vuodet 1698-1721 se oli ratsutila. Tupa jakautui kahtia 1700-luvun puolivälissä, jolloin kylästä tuli kolmitaloinen. Tuvan kruununtalon molemmat puoliskot: Alastupa ja Ylkistupa ostettiin perinnöksi v. 1759. Frälsi säilyi nimensä mukaisesti rälssitalona 1700-luvulle.
Kylässä on toimitettu isojako vuonna 1763. Isojakokartassa kylän talot sijaitsevat suunnilleen samassa mutkassa kuin nykyään: Tuvan kaksi tonttia ja Frälsi niiden takana. Näiden koillispuolelle peltojen taakse on merkitty yksi torppa.

Härjänsilmä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asiakirjatiedot yksinäistalosta alkavat 1400-luvun jälkipuoliskolta. Talo oli tuomiorovastin hallussa vuoteen 1548, jolloin se peruutettiin kruunulle. Kruununtalona se oli vuoteen 1575, sitten välillä Maskun Kankaisten ja Lemun Hannulan kartanoiden alustalaistalo, kunnes uudelleen joutui kruunulle vuonna 1683. Talo ostettiin perintötaloksi vuonna 1761, ja vähän sen jälkeen isojaon yhteydessä talo halottiin kahtia Alitaloksi ja Ylitaloksi. Kartassa vuodelta 1805 näkyvät Alitalo ja Ylitalo lähekkäin.

Puotunen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Puotusten yksinäistalo tulee asiakirjoissa esille ensimmäisen kerran v. 1432. Vuonna 1479 talo luovutettiin Naantalin luostarille, jonka hallussa se oli aina vuoteen 1556. Tällöin se kirkontaloja koskevan yleisen peruutuksen yhteydessä siirtyi kruunulle. Vuonna 1630 Puotunen siirtyi Nousiaisten (Lemun) Nyynäisten kartanon alustalaistaloksi. Vuonna 1685 se palautettiin kruununtaloksi, jollaisena se oli vuoteen 1766 ja ostettiin perintötaloksi. Puotunen oli koko ajan jakamaton. Puotusten yksinäistalosta on kartta vuodelta 1809. Tilukset on mitattu uudellelen v. 1843. Nykyinen Puotusen päärakennus sijaitsee suunnilleen samalla kohtaa kuin 1809 kartassa.

Laaleinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laaleinen mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran v. 1477. Vuonna 1556 kylässä oli kaksi taloa, Tuomola ja Yrjänä. Kummatkin talot olivat tuolloin Nousiaisten Nyynäisten kartanon alustalaistaloja. Rälssitaloja viljelivät talonpoikaiset lampuodit, jotka vaihtuivat tiheästi. Vuodet 1683-1721 talot kuuluivat kruunulle. 1700-luvulla kylästä tuli nelitaloinen: Yrjänä halottiin kahtia ennen vuosisadan puoliväliä ja Tuomola 1700-luvun loppupuoliskolla. Tuomola ostettiin uudelleen perintötaloksi v. 1767. Vähä-Yrjänä ja Iso-Yrjänä ostettiin perinnöksi v. 1806. Laaleisten kartassa vuodelta 1809 näkyvät Tuomola ja Köönikkälä sekä Yrjänä ja Vähä-Yrjänä kyläteiden risteyksessä. Mahdollisesti niiden itäpuolelle merkitty torpan tontti.

Ahdasmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahdasmäen yksinäistalo, jonka 1500-luvun asiakirjat enimmäkseen tuntevat nimellä Ahdais, mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa v. 1424. Se oli perintötalo 1600-luvulle, jolloin se verorästiensä takia muuttui kruununtaloksi, kuten niin monet muutkin tuona aikana. Ahdasmäki oli jatkuvasti yksinäistalona, joka vuonna 1766 ostettiin uudelleen perintötaloksi. Kotitilukset on mitattu v. 1785, ja kyseiseltä vuodelta on olemassa tiluskartta. Siinä kylän kantatalo on suunnilleen nykyisellä paikallaan Lemuun johtavan tien pohjoispuolella. Sen takana kartassa on tuulimylly. Vanha rakennuskanta käsittää kolme taloa, joista yksi on Ahdasmäen kantatalo, jonka päärakennus on 1880-luvulta oleva paritupa. Aikaisempi päärakennus on sijainnut nykyisen vieressä nykyisen kalustovajan kohdalla aivan tien tuntumassa.

Vainoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän asiakirjallinen historia alkaa vasta vuodesta 1540, jolloin kylässä oli kolme taloa: Huitti, Klemelä ja yksi nimeltä tuntematon talo. Vuonna 1583 kylään perustettiin neljäskin talo, joka myöhemmin tosin liitettiin kylän muihin taloihin. Samoin kolmas talo liitettiin muihin taloihin. Huitti ja Klemelä olivat kruununtaloja 1600-luvulla. Molemmat jakautuivat kahtia 1700-luvun alkupuoliskolla, ja näin kylästä tuli nelitaloinen. Kumpikin ostettiin uudelleen perintötaloksi v. 1761. Vuonna 1800 kylässä oli edelleen neljä taloa.
Vuoden 1781 kartassa asettuvat Huitin talojen tontit, Etu-Huitti ja Taka-Huitti suunnilleen samaan paikkaan kuin nykyään, kylätien pohjoispuolelle. Klemelän talot Kyläklemelä ja Peltoklemelä ovat edellisten lounaispuolella tien vastakkaisella puolen tietä. Nyttemmin Pelto-Klemelän rakennukset ovat siirtyneet tästä lounaaseen.

Aatoila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylästä on ensimmäisen kerran maininta asiakirjoissa v. 1441, jolloin nimeltä mainitaan Lampolan talo. Vuonna 1540 alkavista maakirjoista käy selville, että kylässä oli kolme muutakin taloa: Anttila, Marttila ja Pahalakki. Lampola oli tuomiokirkolle läänitettynä kunnes peruutettiin kruunulle v. 1545. Vuonna 1556 Aatoilassa oli neljä taloa. Anttila ja Pahalakki yhdistettiin v. 1557, myöhemmin talonnimeksi vakiintui Anttila. Talojen lukumäärä supistui kolmeen, jona se oli edelleen v. 1721. Lampolan Juhana lll lahjoitti aviottomalle tyttärelleen Sofia Gyllenhjelmille ja Pontus de la gardielle, joiden suvulla se pysyi Askasiten Lempisaaren alustalaistalona vuoteen 1683 asti. Marttila oli Nyynäisten kartanon alustalaistalona v. 1649-1683. Molemmista tuli samana vuonna uudelleen kruununtalo. Marttila jakaantui kahtia isojaon yhteydessä, joten sen jälkeen kylässä oli neljä taloa.
Isojakokartassa vuodelta 1782 näkyvät kylän kantatalot Anttila, Lampola ja Marttila sijaitsevat ryhmänä kylänmäellä samalla puolen tietä vieri vieressä. Toinen Marttilan taloista on hieman erillään muista. Vuoden 1912 kartassa talot Anttila, Lampola ja Etu-Marttila ovat ryhmänä entisillä paikoillaan, samoin niistä erillään Taka-Marttila. Nykyään Lampola on suunnilleen perinteisellä paikallaan.

Mahala (1000096393) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän kirjoitettu historia alkaa vuodesta 1519. Vuonna 1556 kylä käsitti jo seitsemän taloa. Vuonna 1683 nimeltään tuntematon talo jaettiin kylän muiden talojen kesken. Isonvihan jälkeen kylä käsitti siis kuusi taloa: 1. Jaakola 2. Palsala 3. Sipilä 4. Pilpola 5. Klemettylä ja 6. Heikkilä. Kaikki kylän kantatalot ostettiin perinnöksi vuonna 1762. Kylän kantatalot näkyvät isojakokartassa Mietoisiin vievän tien kahden puolen: Jaakola ja Heikkilä tien toisella ja loput neljä rivissä tien toisella puolella. Jaakola ja Pilpola näyttäisivät olevan suunnilleen samoilla paikoilla nykyäänkin. Palsala on siirtynyt kyläkeskuksesta lounaaseen peltojen keskelle.

Nutturla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylästä ei ole tallella ainuttakaan keskiaikaista asiakirjamerkintää. Vuonna 1556 kylässä oli kolme taloa: Hollo, Kolli ja Mäkilä. Välillä kylän talomäärä kohosi seitsemään, kun taloja halottiin kahtia, mutta jo 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa ne taas yhdistyivät. 1600-luvulla talot olivat milloin asuttuina, milloin autioina kruununtaloina, välillä Maskun Kankaisten kartanon alustalaistaloinakin. Kaikki talot ostettiin uudelleen perintötaloiksi v. 1762. Isojako on toimitettu Nutturlan kylässä vuonna 1787, jolta vuodelta on kartta. Siinä kylän kantatalot: Hollo, Mäkilä (Wälimäkilä ja Peltomäkilä) ja Kolli ovat rivissä kylätien pohjoispuolella. Kyläkeskus on ollut mäenrinteessä. Kolli on siirtynyt lännemmäs, Mäkilä lounaaseen ja Hollon talo on nykyään toisella puolen tietä. Karttaan on tien varteen talojen länsipuolelle merkitty kaksi mökkiä, luultavasti kylän torppia. Mäkilä halottiin kahtia 1700-luvun jälkipuoliskolla, minkä jälkeen kylän taloluku oli neljä. 1800-lvuulla Pelto-Mäkilästä erotettiin vielä Vähä-Mäkilä.

Kärrynen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän asiakirjallinen historia alkaa vuodesta 1463. Vuonna 1540 kylä käsitti kaksi taloa: Tuomolan ja Jussilan. Tuomola oli välillä kahtia halottuna vuodet 1556-1616. Kärrysten talot olivat 1600-luvun useimpien nousiaislaisten talojen tapaan kruununtaloja. Ne ostettiin uudelleen perintötaloiksi perättäisinä vuosina 1762-63. Kartassa vuodelta 1781 Tuomola ja Jussila ovat tien kahden puolen kuten nykyäänkin. Tuomola on jaettu kahtia 1700-luvun lopulla Ala-Tuomolaksi ja Yli-Tuomolaksi. Tuomolan taakse karttaan 1781 on merkitty yksi torppa mäenrinteeseen sekä tuulimylly mäen päälle.

Haatila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asiakirjatiedot Haatilan yksinäistalosta alkavat vuodesta 1436. Vuonna 1448 se meni lahjoituksena Turun tuomiokirkolle. Kustaa Vaasan aikana tapahtuneen reduktion yhteydessä se peruutettiin kruunulle, jolloin lampuodit alkoivat viljellä taloa. Haatilan rälssitalo oli aatelistolle läänitettynä 1500-luvun puolivälistä lähtien, ja se pysyikin jakamattomana rälssitalona aina 1900-luvulle saakka. Haatilan yksinäistalon tiluksista on tiluskartta vuodelta 1828. 1910-20-luvuilla siitä on erotettu useita tiloja.

Heininen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heinisten kylä käsitti kaksi perintötaloa vuoteen 1562, jolloin ne oston kautta kummatkin siirtyivät Sauvon (Karunan) Karunan kartanon alustalaistaloiksi. Oltuaan sitten vuodesta 1650 Nousiaisten (Lemun) Nyynäisten kartanon alustalaistaloina Heinisten talot vuonna 1683 peruutettiin kruunulle. Taloja viljelivät talonpoikaiset vuokraviljelijät, viljelijä vaihtui samassa suvussa alenevassa polvessa. Vuonna 1700 niistä tehtiin Suomen aatelislipuston korpraalin virkatalo, ja tästä lähtien Heininen olikin yksinäistalo. Heinisten sotilasvirkatalon tiluksista on kartta vuodelta 1806, kotitilukset on mitattu vasta v. 1834. Isojaontäydennys on toimitettu v. 1915, jolloin tilukset on uudelleen mitattu.

Näset (40010079) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röset ligger strax S om vägskälet till Bredvik, ca 150-200 m W om Kasnäsvägen och drygt 1.2 km NNW från Kasnäs brygga. Röset är ovalt, mäter i N-S ritning 8.3 m och i E-W riktning 3.8 m. Höjden är 1.2 meter. Det är byygt av såväl runda som kantiga stenar, vilkas storlek varierar. De mindre stenerarna, av vilka det finns mest i S-ändan är ca 10 cm i genomskärning. De största stenarna mäter tom 0.8 m i genomskärning. De stora stenerana finns längs rösets kanter. I rösets närhet finns röjningsrösen.
Esa Laukkanen inventointikertomuksessa 2012: Olisiko tämä kiviröykkiö kasattu konetyönä tienteossa tai peltoa kivettäessä. Mahdollisuutta, että se olisi muinaisjäännös, ei voida kuitenkaan pelkästään ulkoisen tarkastelun perusteella sulkea pois.

Byberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Enligt den muntliga traditionen öns äldsta boplats. Terrängen är en kal klippa, på sidorna gräs och buskvegetation.

Högbacka (243010004) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två rösen uppe på ett berg, av vilka det ena synbarligen är mer eller mindre demolerat.det andra mäter 10.5 m i diameter och är 0.8 m högt.
Vuoden 2013 inventointi: Kohteelle ilmoitettujen koordinaattien tarkoittamassa paikassa on lounaaseen laskeutuva metsäinen rinne lähellä peltovainiota. Muinaisjäännöksiä ei sieltä löydetty.

Berga (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse strax intill vägen till Angelniemi. Det mäter 9.1 i diameter och är 0.8 m högt.
Vuoden 2013 inventointi: Kohteelle annettujen koordinaattien osoittamassa kohdassa Kemiön keskustan ja Angelniemen välisen tien pohjoispuolella ei erotu muinaisjäännöstä. Koordinaatit eivät ole tarkat.

Sandbacka (243010048) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse, beläget strax intill sandgrop, som mäter 9.5 m i diameter och är 0.7 m högt.
Vuoden 2013 inventointi: Koordinaattien osoittama kohta on pihamaata ja sen ympäristöä ajotien vierellä. Ei näkyviä muinaisjäännöksiä. Koordinaatit eivät ole tarkat.

Vreta Mellangård 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse som mäter 11.6 m i diameter och är 1.4 m högt.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei koordinaateilla ilmoitetusta kohdasta löydetty muinaisjäännöstä. Kohta on metsäinen pieni kalliomäki, jolla ei ole näkyviä muinaisjäännöksiä.

Träskböle (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse som mäter 11.0 x 10.3 m och är 0.9 m högt.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei koordinaateilla ilmoitetusta kohdasta löydetty muinaisjäännöstä. Koordinaattien osoittama maastonkohta (6683629, 264443) on pihamaata.

Härlighetsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse, som mäter 8 m i diameter och är 1.3 m högt.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei koordinaateilla ilmoitetusta kohdasta löydetty muinaisjäännöstä.

Rauhaniemi (1) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kalatie -nimisen tien itäpuolella olevalla peltoaukealla. Tästä noin 400-600 metrin päässä idän suunnalla on ollut ennen Kiikalanjärven eli Kurajärven länsiranta. Järvi on kuivattu 1900-luvulla. Vuoden 1965 inventoinnin yhteydessä hiekkamaassa havaittiin punaista värjäymää. Vuoden 2001 inventoinnissa ei havaittu mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavaa. Lähellä kuopparyhmä, joka on mainittu jo vuoden 1965 inventointikertomuksessa (tentatiivikohde 10, Rauhaniemi 2). Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 652.

Puolo eli Kotopelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Salimäen itäpuolisen peltoaukeaman laidassa. Pinnanmuodoiltaan alue on melko tasaista savipeltoa. Paikan läheisyydessä idän suunnalla on ollut ennen Kiikalanjärvi eli Kurajärvi, joka on kuivattu 1900-luvulla. Talon ja navetan pohjoi- ja koillispuolella olevasta kotopellosta löydetty vuonna 1911 tasataltta, KM 5965: 3. Lisäksi alueen läheisyydestä ovat löydetty kaksi muuta tasatalttaa KM 5472: 1-2, joiden löytöpaikkatiedot ovat hieman epävarmoja. Vuoden 1965 inventoinnissa viljaa kasvaneesta pellosta löytyi kvartsi-iskos. Matti Huurteen mukaan kyseessä on mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 632, Kotopelto.

Kaarle (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Uskelanjoen (eli Hirvelänjoen) etelärannalla, savisella pellolla olevalla pienellä, matalalla hiekkakumpareella niillä kohdin, missä Lauluoja yhtyy Terttilänjokeen. Kumpareesta on ajettu joskus hiekkaa. Alueelta löydetty kourutaltta ja hioin (Kiikalan museon kokoelmissa). Matti Huurteen mukaan paikka sopisi asuinpaikaksi. Esa Laukkasen mukaan melko läheltä on joskus havaittu pellossa kohta, jossa on arvellut olevan tulisijan jäännös. Varsinais-Suomen vahvistettujen seutukaavojen yhdistelmässä vuodelta 1996 kohde on huomioitu SU-kohteena 654.

Kuustonmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomukset sijaitsevat Kuustonmaalla, Mynälahden itärannalla, Mynäjoensuun luoteispuolella olevalla niemellä, jonka länsiosa on pohjois-eteläsuuntaista harjannetta. Löytöpaikka on havupuustoa kasvavaa kangasmaastoa.
Kuustonmaalta, noin 100 m etelään karttapolusta, todettiin mäntykankaalta ainakin kolme pientä, kivistä kasattua röykkiötä itä-länsisuuntaisessa rivissä.
Vuoden 1971 inventoinnin mukaan Kuustonmaan pohjoiskärjen lähellä on 5-10 m:n välein kuusi pientä, pelkistä kivistä kasattua kekoa, halkaisijaltaan 1-3 m.

Rantamaa (490010013) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee matalalla mäenkumpareella metsässä, Uudenkaupungin radan eteläpuolella, Sydänperän tien mutkasta metsäpolkua n. 170 m itään ja siitä n. 40 m pohjoiseen.
Tasalakisen mäenkumpareen luoteis-pohjoisreunalla on pieni, halkaisijaltaan noin 2 m oleva pyöreähkö kiviladelma. Se on pään kokoisista kivistä, kiviä on ehkä 1-2 kerrosta. Osa kivistä on näkyvissä.

Korvensuu, Vesiniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi röykkiötä (a-b) moreenimaalla kahden kivikkoisen harjanteen välissä. Röykkiö a: 6x4x0,7 m, röykkiö b: 5x5x0,5 m. Röykkiöt eivät välttämättä ole hautaraunioita, kylläkin ihmisen kasaamia. Vuoden 1959 inv.kertomuksessa paikalta mainitaan 4 röykkiötä.

Kynttelkoski (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salon ja Perttelin rajalla, Kurajoesta noin 100 metriä pohjoiseen, Kynttelkosken talosta noin 200 metriä itäkaakkoon, pellolla, jonka aivan yläreuna on hiekkapohjainen. Peltoalue on loivasti Kurajokeen kohti etelää viettävää hiekkamaata, joka muodostaa terassin ja muuttuu alempana savikoksi. Perttelin puolella asuinpaikan nimenä on Kankare. Salon puolella asuinpaikan pitäisi jatkua metsään päin koskemattomana. Metsäalueella saattaa havaita kaksi rantaterassia ja paikka on hyvin kivistä.

Sandvik (738010018) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Alue jolla kummut sijaitsevat on pienen merenlahden pohjukassa olevaa Paddaisten kartanosta erotettua pientä mäkeä, noin ½ km kartanosta länsilounaaseen. Alueella kasvaa harvakseltaan mäntyjä ja runsaasti katajia ja se rajoittuu itäpuolella peltoalueeseen. Kummut ovat soikeita 1-2 metrin pituisia etelä-pohjoissuuntaisesti ja noin 1 metrin levyisiä kivettömiä kumpua. Niiden korkeus on noin 0,5 metriä. Kummut ovat länsi-itäsuuntaisissa muutamassa rivissä. Kummut sijaitsevat alle hehtaarin alalla nykyisessä lehmähaassa. Vuonna 1960 inventoinnssa kirjatun tiedon mukaan paikkakuntalaiset ovat pitäneet kumpuja hautoina, ja keromuksessa kohde on rautakautisena kalmistona.
Vuoden 2000 inventoinnissa lehmien tekemä polku oli hieman vahingoittanut yhtä kumpua, joten tähän kaivettiin profiili näkyviin. Lisäksi kaksi muuta kumpua tutkittiin kairalla. Leikkauksessa tuli näkyviin noin 30 cm paksuinen humuksen ja karkean hiekan sekainen kerros, jonka alapuolella oli puhdas hiekka. Humuksen värjäämä kerros oli hyvin irtonainen eikä mitään viitteitä kumpujen esihistoriallisuudesta saatu. Myös kairalla saadut tulokset olivat samanlaiset. Inventoija piti kumpuja historialliseen aikaan kuuluvina. Niiden ajoituksen ja tarkoituksen selvittäminen edellyttää kaivauksia.

Storgård-Östergård (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiötä, joiden sijaintia ei tunneta; ne eivät ole yllä olevien koordinaattien mukaisia. Koordinaatit ovat peräisin Turun yliopiston arkeologian oppiaineen röykkiötutkimusprojektista (Tyarktika). Inventoinnissa 2011 koordinaattien osoittamassa paikassa oli tasamaata suurehkon vajan vierustalla. Tiedot kahdesta röykkiöstä ovat peräisin Volter Högmanilta (1886), jonka mukaan röykkiöistä toinen oli Tappossa Ånkärrsbärgenillä Södergårdin maalla. Se sijaitsi korkealla vuorella, josta oli näköala peltojen ja niittyjen ylitse. Kooltaan se oli 6,5 x 5 metriä. Toinen röykkiö oli vuoden 1886 tietojen mukaan sijainnut Tappossa tasaisella niittykukkulalla siten, että Södergårdin ja Gropiksen talojen raja oli kulkenut juuri röykkiön yli. Sen koko oli 9,5 x 8,5 metriä.
Två rösen i skogen. Det ena är 6 m i diameter och 0.4 m högt. Det andra mäter 9.5 x 8.5 m och är 0.8 m högt.

Södergård (923010010) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiötä, jonka sijaintia ei tunneta; se ei ole yllä olevien koordinaattien mukainen. Koordinaatit ovat peräisin Turun yliopiston arkeologian oppiaineen röykkiötutkimusprojektista (Tyarktika). Inventoinnissa 2011 todettiin, että koordinaattien osoittamassa paikassa on kallioista mäkialuetta, mutta mitään röykkiötä ei löydetty. Volter Högman on vuonna 1886 maininnut Tappon kylän Södergårdin talon maalta röykkiön, joka oli korkealla Ånkärrsbärgenin vuorella, josta oli näkyvyyttä laajalti yli peltojen ja niittyjen. Sen koko oli 6,5 x 5 metriä.
Ett röse i skogen som mäter 6.5 x 5.0 m och är 0.7 m högt.

Römpänmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Ailio mainitsee Römpänmäeltä muutamia (5 kpl.) etelä-pohjoissuuntaisia pitkänomaisia kuopanteita Hanhijoen itärannalla olevassa metsäisessä mäessä. ne ovat olleet hänen mukaansa samantapaisia, kuin Kalamäellä, joista tuolloin löytyi mm. nuorakeremiikkaa. Inventoinnissa 1999 ei Ailion tarkoittamia painanteita löytynyt, vaikka mäen korkeimmalla kohdalla oli 2-3 pitkänomaista painannetta, jotka eivät kuitenkaan muistuttaneet Ailion kuvaamia. Inventoinnissa havaituista yksi oli n. 2 x 4 m ja mahdollisesti maanotossa syntynyt. Tiheä puusto haittasi kuitenkin mäellä havaintojen tekoa.

Kirkon rahakätkö (Löytöpaikat)
Historiallinen; Askaisten kirkon aateliston aitiosta on löydetty englantilaisia ja ruotsalaisia rahoja vuosilta 1740-1805, yht. 23,7 kg. Myös kirkkomaalta on tehty rahalöytö 1894.

Sillankorvantie (Hautapaikat)
Historiallinen; Vuonna 1990 viemäritöissä n. 1 m syvyydestä laudan alta löytynyt ruumishauta suhteellisen hyväkuntoisine luu- ja tekstiilijäänteineen. Perimätiedon mukaan alueelle on 1800-luvulla haudattu koleraan kuolleita. Kaivutöissä ei kuitenkaan havaittu muita hautauksia, joten alueelle haudattujen lukumäärä ei ole tiedossa.
Vuoden 1845 pitäjänkartan perusteella kohde on Viitalan kylän laajan viljelysaukion länsiosassa. Asutusta ei kyseisen kartan perustella tuolloin ole ollut muutaman sadan metrin säteellä. V. 2021 inventoinnin aikaan kohde merkitty tien alle ja sen lähiympäristö pääasiassa rakennettua. Paikan länsipuolella on kevytrakenteinen puinen varastorakennus pihamaineen. Mikäli hautauksia on laajemmalla alueella kuin v. 1990 todetulla kohdalla, voi ehjiä hautoja olla em. ulkorakennuksen alla ja ympäristössä Sillankorvatien länsipuolella, mutta tämän todentamiseksi tarvitaan arkeologisia koetutkimuksia.

Korsskär 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteen tiedot epämääräiset. Mahdollisesti mainittu Seutukaavaliiton vuoden 1977 suojeluluettelossa. Vaatii maastotarkastuksen.
Korskäretin saaren lounaisosasta tunnetaan kolme röykkiötä 1000011333 Korsskär 3, jotka sijaintinsa puolesta merimerkkejä.

Böhle (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Eventuellt röse på rullstensområdet söder om kyrkbyn.
Kivirakennelmia lohkarepellossa ja sen lähettyvillä. Kohde sijaitsee Rosalalandetin ja Hitislandetin välisen Kyrksundetin salmen etelärannalla metsässä.

Nästorp (40000005) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; På södra delen av Stornäset finns en låg och otydlig stenkonstruktion som eventuellt kunde vara en fornlämning. Den i fråga varande formationen är en långsträckt, övervuxen stensättning, som möjligen kunde bestå av två fast i farandra byggda gravrösen. Största delen av konstruktionen har en diameter av ca 3,5 m och dess kantstenar blidar en tämligen klar cirkel. Den till sin form mera diffusa norra delen har en diameter av ca 3 m.
Stensättningen ligger drygt 200 m N om vägen från Dragsfjärds kyrka till Ölmosviken, på ett ställe där åkrarna på södra sidan av vägen skiljs åt av en smal skogsremsa.

Ansvedjaträsk 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Högst uppe på en kulle SW om vägen framkom vid grävandet av provgropar kvartsavslag. jorden i provgroparna var likväl blandad. Det förefaller som om på stället skulle ha funnits en senare bosättning. Tveksamt huruvida där funnits ett kulturlager eller om avslagen kommit med jord som flyttats till platsen.

Kvarnbäcken (40000007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen är belägen i en sluttning, på norra sidan av en forntida vik som öppnat sig mot öster. Möjligen är denna fyndlokal identisk med den Nils Cleve 1943 beskrev som belägen "på skogsvägen mellan Hammarsboda och Ytter-Ölmoss byar".
Kvartsi-iskosten löytöpaikka sijaitsee noin 200 metriä luoteeseen kohdasta, missä Hammarsbodasta melko suoraan kohti Ölmosvikeniä menevä tie ylittää Kvarnbäcken-nimisen puron. Tunnettu iskosten löytöpaikka on Kvarnbäckeniltä pohjoista kohti nousevassa rinteessä noin 150 metrin päässä tästä purosta. Löytöpaikan lähellä pohjoisen puolella on kartan mukaan laajan kallioalueen eteläreuna. Kvartsi-iskoksia on löytynyt hiekkamaasta ajotien kahdelta puolen.
On arveltu, että samalta kohtaa olisi tallennettu kolme kvartsi-iskosta jo vuonna 1943. Turun Kaupungin Historiallisen Museon kokoelmiin on liitetty numerolla 13695 kolme kvartsi-iskosta, joista on merkitty, että ne on löydetty Hammarsbodan ja Ytter-Ölmosin kylien välisestä metsästä tien leikkauksesta.

Rävberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röset är beläget NE om Rävberget 30 m W om en åker. Det jordblandade röset har en diameter om 3.4 m och är 0.8 m högt. Det förefaller som om röset är byggt till större delen av jord. På röset växer 2 granar.
Rävberget-nimisen mäen kaakkoisrinteellä, kahden ajotien välimaastossa on kivistä ja maasta koostuva pieni kumpu tasaisella metsämaalla.

Byholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mellan två åkerarealer strax under högspänningsledningen ca 200 m W om Kasnäsvägen finns ett röse som mäter 5.3 x 2.9 m. Det förefaller som om det hade rösats i två olika omgångar. Det nyare stenskiktet kan vara rätt nyligen radade stenar från åkern, medan den inre kärnan kan med vissa reservationer anses vara en fornläming.
Lähellä Kasnäsin pysäköintialueeseen liittyvää laajaa tasannetta on matala kivilatomus lähellä kohtaa, jossa peruskartalle on merkitty sähkölinjan kolmeen suuntaan menevien haarojen liittymäkohta. Kivilatomuksesta noin 30 metriä pohjoiseen on tehtaan myymälän sisäänkäynti. Kaksi suurinta maakiveä lienevät samat, jotka on erikseen mainittu vuoden 1992 inventointikertomuksessa.
Vaikuttaa, että latomus pääosin myötäilee maaperän tai kallion pinnanmuotoa ilman, että paljonkaan kohoaa sen yläpuolelle. Latomuksen kaakkoislaita on pienessä notkelmassa. Turpeesta pistää esiin muutamien metrien läpimittaisella alueella pieniä hieman pyöristyneitä kiviä, ja niiden keskellä on muutamia noin 25 cm:n läpimittaisia kiviä, ei kuitenkaan kovin monia, ja samassa rykelmässä kaikkien näiden kanssa on noin metrin välein kaksi suurin piirtein metrin läpimittaista maakiveä.

Helgskär (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Helgskär är beläget strax söder om Stora Ängeskär Röset är beläget på W-sluttningen om holmens mitt på 100-150 meters avstånd från en sommarstuga. Röset på berggrund mäter 3.2 x 2 m och är 0.5 m högt. Det är glest byggt och berggrunden skymtar ställvis mellan stenarna, som är kantiga. De är i genomskärning ca 40 cm.
Helgön saaren keskivaiheilla loivasti länteen laskeutuvalla kalliorinteellä pieni hajanainen kiviröykkiö kalliolla.

Skogsgärdorna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Skogsgärdorna ligger i mitten av Rosalalandet. På området finns två gamla åkrar. SW om den nordligare höjer sig en bergsklack på vilken finns ett stenfält. Stenfältet stäcker sig i E-W-riktning och mäter 26 x 10 m. I dess W ända finns en grop, som till formen är oregelbundet rund. Gropens djup är ca 80 cm, W-och S-väggarna är lodräta medan de två övriga inte är så branta. Bottnen täcks av tjockt mosslager.

Rosala Kalvholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På W sidan av Kalvholmens norra del finns en långsträckt stenkonstruktion. Den är byggd uppe på berget ovanför stranden och består av två parallella stenrader. Konstruktionen är delad i en västlig och en östlig del. Hela konstruktionen mäter 24.4 m och är 0.8-1.1 m bred.

Hitis Norrsundet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Terrängen SE om Kalvolmsfladan är granskogsmo. Röset befinner sig på ett litet backkrön på ca 30 meters avstånd från Kalvholmsfladan. Det är byggt på bergsluttningen så att dess södra sida är i sluttningen och därmed byggt högre än norra sidan som är på krönet. Röset mäter i S-N åtminstone 6.7 n och i E-W 7.6 m. Röset höjd är 1 m.

Bötskäret 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; En semisfärsik stenhög är rösad mot en lodrät bergvägg som löper i SE-NW riktning. Högen mäter 4.2 x 3 m. Ytan är vakert väld och höjden är 0.5 m. I högens södra ändan ett stenområde som mäter 3 x 2 m. Detta är troligen rester av en stenåker.
Högens situering är ytterst ovanlig för ett gravröse, men efters om den besitter vissa likheter med 040 01 0092 kan man inte helt utesluta detta.

Tjukan 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På en flat berghäll på ett område med en diameter om ca 12 m finns fullt med stenar, var genomsnittliga diameter är 10-20 cm. Stenarna bildar ställvis rader, men konstruktionen är så illa förstörd att man inte kan rekonstruera den. Möjligen kan det röra sig om en kompassros, där huvudväderstrecken markerats med flera stenrader och mellanväderstrecken med enkla stenrader.

Tjukan 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röset är beläget på samma bergsklack som jaktskyddet 040 010 0094, några meter i från det. Röset är strukturlöst. Det har en diameter om 2.5. m och är 0.9 m högt. Möjligen är det ett gammalt kummel.

Tjukan 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På Tjukans NE strand, mellan vattenbrynet och berget finns en rektangulär stenkonstruktion. Dess längd är 2.5 m, bredden är 2 m, höjden 0.3 - 0.4 m. Rummet innanför stenläggningen är stenfri. Konstruktionen kan ha tjänat som stenfot för någon lätt konstruktion.
Suorakaiteen muotoinen vallimainen kivirakenne rannan ja kallioalueen välisellä tasanteella.

Tallflaka (Asuinpaikat)
Ei määritelty; Mellan Stora Ängesös västra strand och ett ödehemman finns åtminstone 10 stenformationer av olika form och storlek. Dess finns i en terräng som ställvis är täckt av mycket tät vegetation. På området har tiigare funnits en åker och konstruktionerna förefaller vara belägna runt om denna. Största delen av dem har karaktären av mur, men andra är söformade. I områdets västra del kan ännu skönjas husgrunder.

Ängeshamn 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Från Ängeshamn hemman ca 200 m i NW riktning på uddens högsta punkt finns ett gammalt sjömärke. Sjömärket har i något skede rasat eller rivits. Dess nuvarande form är runtovalt med en diamter om 1.5 m. Märket är byggt av runda stenar.

Nybondas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På en liten låg bergsklack, som höjer sig över den omgivande terrängenpå ca 40 ms avstånd från stranden finns en fyrsidig stensättning. Stensättningen är täckt av ett tjockt mosslager, ur vilket tre hörnstenar tydligt avtecknar sig. För den händelse konstruktionen haft en fjärde hörnsten har den blivit rubbad. Stenarna mellan hörnstenarna är lägre än dessa. Formationen mäter 2.1 x 1.8 m. Hörnstenarnas höjd är ca 0.5 m, den övriga stensättningens stenar 0.3 - 0.4 m.

Lövö kobbar 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stensättningen finns mitt på en liten bergsrygg som löper i N-S riktning på Stora Ängesös östra sida. Fornlämningen består av tre stenformationer i rad, av vilka två är små rösen och den tredje en stnsättning. Denna är belägen i längst i SE och förfaller snarast vara en fyrsidig stenfot. N-och S- sidorna är dock förströda. Inne i sättnigen finns inte stenar, endast ett tunnt jordlager på berget. Den mäter 2.5 x 2.35 m. Hela radens längd är 7.5 m. Det mellersta röset mäter 1.8 x 1 m. Det nordligaste mäter 1.9 x 1.4 m.

Lövö kobbar 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; På Stora Ängesös östra sida, mittemot Stenverkklobben finns på kalberget ett röse. Röset är ovalt till formen, men dess stenar i S förefaller ha rasat ner. Röset är byggt av kantiga stenar. Dess mått är 2 x 1 m. Detta är troligen ett gammalt sjömärke.
Stora Ängesönin itäpäässä Stenverkklobben-nimistä saarta vastapäätä kiviröykkiö avokalliolla.

Stenverkklobben 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; På Stenverkklobbens nordspets, på dess högsta punkt finns ett röse. Röset är runt och det är spetsigt. Diametern är 1.4 m, höjden 0.5 m. Stenarnas diameter är 0.2 - 1 m. På basen av form och läge kan man utgå från att det är ett sjömärke.

Takvedholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; På näset mellan Lilla Ängesön och Takvedholmen finns husgrunder och olika stenrösen samt en brygga. Ett flertal av rösena är odlingsrösen. En del av dessa är rätt stora. Från bostadshusets grund ca 80 m i NW riktning finns en bryggkista. Den har byggts vid bergets fot och följer längs med berget. I bryggans båda ändar finns halvcirkelformiga utskott. Pga av landhöjningen är bryggan nu belägen ca 30 - 40 m från stranden.

Skinnarvik Lemnäsin kaivos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Skinnarvikin lasitehtaan tarpeisiin maasälpää tuottanut kaivos.
Kauko Puustisen julkaisussa (ks. lisätiedot) mainitaan kaivos nimeltä ”Lemnäs-maasälpä”, ja sille annetut koordinaatit (6675793, 250569) viittaavat Lemnästräsketin pohjoispuoliselle kallioalueelle. Myös paikallisen arkeologian harrastajan mukaan tällä alueella tiedetään olevan selviä pieniä louhoksia (koordinaatit 6675796, 250478).

Björkholmen (40500004) (Hautapaikat)
Historiallinen; Saarella on 1800-luvun lopussa ollut aidan ympäröimä venäläinen sotilashauta.

Jungfrusund Jungfruholmen (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Jungfruholmen on pitkänomainen saari kapean Jungfrusund-nimisen salmen länsilaidalla. Saarella on havaittu vallituksia 1871.

Vanhan kirkon paikka (40500013) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Vanha kirkko (v. 1735) on paikkakuntalaisten selvityksen mukaan sijainnut n. 65 m hautausmaan itäisestä muurista. Paikalla on n. 13.5 m x 11.4 m laaja alue, jossa on rakennusjäännöksiä (?) ja lasinpaloja.
Varsinais-Suomen maakuntamuseolla laadituissa maisemahistoriakartoissa on merkittynä vanhan kartta-aineiston perusteella nykyiselle karttapohjalle kaksi rinnakkaista kirkon paikkaa sekä niitä koskevat nimitykset Dragsfjärds Kyrka ja Gamla Kyrkan. Niitten merkintöjen perusteella vanha kirkko onsijainnut noin 45 metriä nykyisen Dragsfjärdin kirkkomaan itälaidasta. Maisemahistoriakartoille merkitty Dragsfjärdin kirkkomaa näyttäisi ulottuvan sekä idässä että lännessä yli nykyisen kirkkomaan laajuuden. Maisemahistoriakarttatyöt ovat pohjautuneet vanhoihin suurimittakaavaisiin karttoihin vuosilta 1786 (Kulla och Labbnäs) ja 1787 (Kärra).
Myös Volter Högmanin käsikirjoituksessa vuodelta 1886 on mainintoja (sivuilla 173-174) entisestä pyhätön paikasta Dragsfjärdin uudemman kirkon vieressä. Högman on ilmoittanut kappeleitten paikoista kirjoittaessaan, että yksi kappeli olisi sijainnut lähellä Norr- ja Dragsfjärdenin välisellä kannaksella olevaa kirkkoa. Högman kirjoitti vanhoista kappeleista: ”I Kimito åter ha de haft sina lägen en i Dragsfjärd nära till där den nuvarande kyrkan står på landttungan mellan norr- och Dragsfjärden, den andra i Sunnanå (hör till Dfjärd kapell) således vid västra kusten och vid en dalsänkning som går genom hela landet, vid hvilken också den nuvarande Kimito kyrkan är belägen, och som tydligen öfverflutits af vatten; vid samma stråt i Mattkärr på malmen, där jetukasten äro, ha de gamla sagt att en gammal begrafningsplats finnes, äfven kors hade synts där.”

Högland (40500017) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Högland on pieni saari Turun saaristossa, jossa kerrotaan olevan rautarengas kalliossa ja rakennuksen perustus. Saarella on myös näkötorni ja majakka.

Torkkelin pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Rikalan Linnamäen länsipuolisessa pellossa, josta on löytynyt savitiivistettä ja rautakauden tyypin keramiikkaa. Kohde sijaitsee läntisen ohikulkutien linjalla. Koekaivauksessa kohteesta ei löydetty merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Inventointilöydöt saattavat olla peräisin muualta ajetusta maasta.

Tapani (73000006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tapanin tila sijaitsee Paimion kirkolta Vaskiolle vievän mt 2343:n varrella. Tilan päärakennus sijaitsee matalalla mäennyppylällä, joka on ilmeisesti kalliomaata ja hiekkaa. Tilan puutarhasta on löytynyt taltta sekä navetan takana olevasta peltotilkusta reikäkiven osa KM 20972. Kohteessa saattaa hyvinkin olla kivikautinen asuinpaikka, jota ei kuitenkaan voitu todeta runsaan ja rehevän kasvillisuuden takia. Tilan pihapiirissä tehty runsaasti maansiirtotöitä, joten asuinpaikka on voinut tuhoutua.

Pyykankare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pyykankareen tila sijaitsee pienellä mäennyppylällä Paimion kirkolta Vaskiolle vievän mt 2343:n varrella. Tilan läheisyydestä on löydetty hioinkivi KM 3684:2, keihäänkärjen katkelma KM 3684:3 ja kiviaseen teelmä KM 13749. Tallgren on pitänyt kohdetta asuinpaikkana hioinlöydön takia. Tilan isäntä on vuonna 1955 kertonut Anna-Kerttu Koskimiehelle tilan puutarhasta löytyneen kaksi reikäkiveä, jotka tutkijat ovat vieneet muassaan (Halikon inventointikertomus s. 24-25).

Mustametsän lähde (Luonnonmuodostumat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Mustamäen eteläpuolella, Halkion lahdesta n. 300 m itään, kallion juurella loivassa rinteessä metsässä, n. 5 m pohjoiseen Lehtiniemeen menevästä hiekkatiestä.
Lähteen halkaisija on n. 2 m, ja sen ympärillä on kivistä ja laakakivistä rakennettu matala reunakehä. Pohjoisreunalla ollut suurempi kivi on romahtanut reunuksen sisäpuolelle. Syvemmällä on vielä vettä, vaikka lähde vaikuttaa kuivuneelta.

Seppälä Pyhäloukas (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikkakunnalla oli kulkutauti, johon kuolleita haudattiin perimätiedon mukaan Turku-Salo tiestä Hajalaan menevän tien varrella sijaitsevan Seppälän talon maalle. Vielä v. 1850 paikalla näkyi lahonneita puuristejä. Kertoman mukaan pappi siunasi vainajat sillä paikalla, eikä ruumiita kuljetettu pois.

Fiskö (101000001) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Ett röse på mineraljorden som mäter 5.7 x 3.2 m och är 0.7 m högt. Eventuellt är ovan angivna koordinater felaktiga.

Harnäs glo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stensättning

Björkö smf (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röse på kalberget, som mäter 3.9 x 2.3 m.

Märrarygg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ett röse på kalberget.

Dals bergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget

Tvilax (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse på kalberget som mäter 8.7 x 6.3 m

Viksgård (243000001) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ole Appelgren anger i isn inventeringsberättelse två rösen 350 - 400 m NNE från Svartträsket. rösena har inte senare identifierats.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei koordinaateilla ilmoitetusta kohdasta löydetty muinaisjäännöstä. Koordinaatit eivät ole tarkat.

Kåddbölebrinken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndplatsen är belägen intill kommungränsen mellan Kimito och Dragsfjärd. Kvartsavslag hade påträffats i traktorspåret på en skogsväg på en skogig västsluttning. Vid inspektionen 1988 kunde under vägytan iakttas stenig morän, varvid påträffades några kvartsavslag, ett avslag av stenart och ett möjligt fragment av ett bryne (TYA 479:2-4). Någon kulturjord kunde inte observeras, varför det är tveksamt om det rör sig om en boplats.
Inventointi 2012: Paikka on hieman outo kivikautiselle asuinpaikalle, kivikkoista moreenia, rinnettä ja kalliopaljastumia. Merkityn paikan ala- ja lounaispuolella on vanha hiekkakuoppa, johon paikka sopisi paremmin, mutta hiekkakuopan ympäristössä ei mitään merkkejä asuinpaikasta. Alueella on luontaista kvartsia maaperässä ja kalliossa. Onko kyseessä asuinpaikka?

Lillgård (243000003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; I den sandiga åkern strax N om Träskbölebäcken (=Pederså) påträffades vid isnpektion 1989 kvartsavslag (TYA 521:1). Anledningen till inspektionen var en på 1960-talet på platsen påträffad rätyxa.
Vuoden 2013 inventointikäynnin aikana ei löydetty merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta. Havainnointiolosuhteet olivat rajalliset, sillä pihamaalla ja vainiolla oli vain vähän kohtia ilman peittävää kasvillisuutta.

Kälskärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Invid vägen till en åkerareal beämnd kälskärret påträffades dålig kvarts, ett möjligt bryne och ett möjligt stenföremål.
Inventointi 2012: Paikka ei ole tyypillinen tai sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Alueen maaperässä on luontaista kvartsia ja lähellä pegmatiittikaivos (jossa siis kvartsia). Tien ojat olivat auki ja havainnoitavissa. Mitään esihistoriaan viittaavaa ei havaittu. Maasto nousee oletetun asuinpaikan eteläpuolella ja siellä on mm. kalliota ja korkea tienpenkka, joten sinne asti oletettu asuinpaikka ei ulotu.

Brudbergen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; I skogig och bergig terräng påträffats på ett sanområde omgivet av stenig morän ett par kvartsavslag, av vilka Henrik Asplund bedömer ett som säkerligen bearbetat av människohand.
Vuoden 2013 inventointi: Ilmoitetulla iskosten löytöpaikalla on metsäistä tasamaata mäen harjalla. Maan pinta on kohdalla ja ympäristössä paljolti varpujen ja paksun sammalkerroksen sekä hieman kanervikonkin peitossa. Siellä ei näkynyt mitään maaleikkauksia tai tuulenkaatojen juurakkoja, joitten rikkomilta kohdilta olisi voinut tarkastella mahdollisia kivikauden löytöjä. Koekuoppia ei tehty.

Skålböle (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röse som mäter 7.4 m i diameter och är 1 m högt.
Vuoden 2013 inventoinnissa koordinaattien osoittamalta mäeltä ei löydetty muinaisjäännöstä. Vanhojen kenttätyöselontekojen perusteella kohteen sijainti on tunnettu vain suurin piirtein.

Yli-Vesä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdolliseen asuinpaikkakompleksiin kuuluu kolme erillistä asuinpaikkaa; Kotopelto, Vierupelto ja Maaniittu. Kohde sijaitsee Hirsijärven rannalla kumpuilevilla peltomailla, Vilikkalantien varrella. Pellot ovat pääasiassa savea, järven lähellä saven joukossa myös eloperäistä maa-ainesta. Alueelta ja sen läheisyydestä on löydetty aiemmin useita kiviesineitä. Kaikkien esineiden tarkkaa löytöpaikkaa ei ole pystytty selvittämään. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä löytyi mahdollinen savitiivisteen pala, mutta muita kivikautiseen asutukseen viittaavia merkkejä ei havaittu.

Sammalniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kukkumäen etelään ja kaakkoon laskeutuvalla rinteellä Huitinjoen laaksossa. Alue on metsän ja peltovainion rajakohdassa. Kohteesta on toimitettu irtolöytöinä kirves ja hioimen kappaleita KM 10106: 3-6. Inventointikäyntien yhteydessä alueelta ei ole kuitenkaan löytetty mitään.

Kolli 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kalkkilanmäen loivalla länteen päin laskevalla rinteellä, kuusivaltaisessa metsikössä. Kohteeseen kuuluu kuusi kivilatomusta/röykkiötä. Ne ovat mahdollisesti metallikautisia tai historialliselta ajalta. Alueella maanpinta on epätasaista, sammaleen ja ruohon peitossa. Mäen rinteissä on paikoin hyvinkin paljon kiviä näkymättömissä maan alla. Matalat kivilatomukset erottuvat melko hyvin ympäristöstään, koska maastossa ei ole suuria irtokiviä. Röykkiöiden kivikoko on keskimäärin noin 20-40 senttimetriä. Röykkiö 6 (x= 6706 10, y= 2465 64) on noin 35 metrin päässä muista röykkiöistä erillään. Se rajoittuu lohkarepeltomaiseen luonnonkivikkoon. Röykkiön päällä on kivilaatta (halkaisija noin 50 senttimetriä) ja itäisessä puoliskossa sammalikosta erottuu pystyasennossa olevan kivilaatan reuna.

Kollinojanpolvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiikalan historian mukaan näillä tienoilla on ollut rajapaikka, Kollinojanpolvi, jo vuonna 1519 (Sarvas, A. 1989: Kiikalan historia, s. 85-86, 88-89, 717). Paikalla on kivilatomus; kolmen pienen aluskiven ja hieman näkyvissä olevan kallion tai maakiven varaan koholle lähes vaakasuoraan asetettu laattamainen kivi (20 x 70 senttimetriä). Kohde sijaitsee puron jyrkällä pohjoisella rannalla Kollin talon pihapiiristä. Kiikalan ja Perttelin pitäjien välisen rajan kulma on puron vastakkaisella rannalla 50-60 metriä luoteeseen tästä latomuksesta.

Sammaloja (252000005) (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Omenojärvelle päin virtaavan puron eteläpuolella kallioisella mäellä, jossa kasvaa harvaa havumetsää. Alueella kasvaa katajia siellä täällä ja avokallioden välillä maanpintaa peittää heinikko. Pellon lähellä mäen laidoilla on useita peltoraunioita. Itse mäellä ei tiedetä olleen asuinrakennuksia. Kivilatomusryhmään kuuluu neljä erillistä kivikkoa, joista yksi on pitkänomainen ja kaksi pienikokoista.

Ristinummi (252000006) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ristinummella olevalla hiekanottopaikalla. Alueella on kaksikymmentä kuoppaa, joista yksi (x= 6699 60, y= 2474 56, z=85) on erillään muusta ryhmästä (x= 6699 69, y= 2474 65, z= 80-85) luoteeseen laskevalla mäenrinteellä. Kaikki kuopat ovat muodoltaan pitkänomaisia ja ainakin karkeasti arvioiden kohtisuorassa korkeuskäyriin nähden. Yhden kuopan perällä on kivistä ladotun tulisijan näköinen rakenne.

Tammenkorpi (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Saaren ja Perttelin kylien yhteismetsässä, lounaaseen laskeutuvalla Tammenkorvenmäen hiekkaisella rinteellä. Kuoppien koko noin 1 x 2 metriä. Kuopat on pääasiassa koillinen-lounais suunnassa. Osa kuopista on sijoitettu riveihin.

Tirpannokka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Oletettu kirkon paikka. Kiikalan ensimmäisen kirkon paikkaa ei tiedetä. Sen on arveltu olleen Saarenkylässä, koska kirkon ja pappilan välillä mainitaan vuonna 1652 olleen sillan. Yksi oletetuista ensimmäisen kirkon sijaintipaikoista on Kurajärven niemi tai saari, missä Tirpannokka sijaitsee. Vuoden 2001 inventoinnin mukaan saareketta ei voitane ajatella kuitenkaan hävinneen kirkon paikaksi. Sopivammaksi vaihtoehdoksi osoittautui Saaripellolla sijaitseva mäki (x= 6703 62, y= 2476 75). Alue kuuluu Saaren rekisterikylään. Mäen tasaisella laella on kiviä hajallaan ja lyhyissä riveissä. "Kuninkaan kartastossa" mäelle johtaa tieura. Mäki on myös saaren tai niemen korkein kohta, tasalakinen ja pinta-alaltaan kirkon paikaksi sopiva.

Isosuo (252000009) (Maarakenteet)
Ei määritelty; Isosuolla kapea harjanne, jonka päällä on neljä vaikeasti erottuvaa, matalaa kuopannetta. Kuopat sijaitsevat lähes itä-länsi -suuntaisessa rivissä mäen yli. Niemekkeen kärjessä ollut lato oli vasta purettu. Kuoppien rivi sijaitsee ladon paikasta noin 50 metriä pohjoiseen. Läntisin kuoppa oli ladon paikalle menevän tieuran länsipuolella. Tämän kuopan halkaisija oli noin 2 metriä ja syvyys lähes metri. Ajotien itäpuolella on jälleen kuoppa. Rivin seuraava kuoppa on tästä itään, ja on muodoltaan laakea, matala. Kuopista itäisin on melkiein suon laidalla ja sen läpimitta on metrin luokkaa. Kolme läntisintä kuoppaa näyttivät olevan keskenään kutakuinkin suoralla linjalla.

Rauhaniemi 2 (Maarakenteet)
Ei määritelty; Vanhankylän taloryhmästä etelään tulevan tien ja Kiikalasta Laperlaan vievän tien välisessä kielekkeessä on ollut noin 50 hautamaista kuopannetta. Kuoppien koko ja muoto ovat vaihtelevia, vähintään kolme niistä oli syviä. Yhden kuopan reunalla erottui lahonneiden hirsien jäännöksiä, mikä Esa Laukkasen mukaan viittaisi siihen, että siinä olisi ollut katettu säilytyskuoppa.

Tervakankare (Työ- ja valmistuspaikat)
Ei määritelty; Kivistä ladotun lieden sijaintipaikka. Hiekkakuopan seinämissä ei erottunut vuoden 2001 inventointikäynnin yhteydessä mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavia merkkejä. Esa Laukkasen mukaan suojeluluokka olisi III, ellei paikalta vastaisuudessa tule esille muinaislöytöjä.

Rekijoki Halkionahde (Hautapaikat)
Historiallinen; Venäläisiä on perimätiedon mukaan haudattu Halkionahteelle, lähelle seuraintaloa.

Rekijoki Paattiskallio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kertoja kuullut, että Paattiskalliossa pitäisi olla rengas kalliossa merkkinä siitä, että laivoja on tähän renkaaseen kiinnitetty.

Hongiston kuopat (Maarakenteet)
Historiallinen; Sen mäen länsireunalla, jonka eteläpäässä on kivikautinen asuinpaikka (Lindgrenin nummi, 1), on joukko maatuneita kuoppia metsikössä. Ne ovat Hongiston kartanon ja M. Ronin tilojen rajalla, Hongiston läheltä pohjoiseen vievän tien ja siitä itään mäen yli lähtevän tien välisessä kulmauksessa teiden haaran koillispuolella. Kuoppia on toistakymmentä, niitä on sekä pyöreitä että pitkänomaisia. Alue on pensaikkoista metsää.

Sortinnummi (Maarakenteet)
Historiallinen; Sortinnummi on pieni mäki Kurkelanjärven eteläpuolella, Kurkelasta Kärkelään vievän tien itäpuolella, aivan tien varressa. Sortinnummesta noin 100 metriä lounaaseen tien toisella puolella on Uusitalo. Mäen pohjoisosa on kalliota, muuten se on hiekkaa ja soraa. Sen päällä ja rinteissä on parisenkymmentä kuoppaa. Muodoltaan kuopat ovat joko soikeita tai pyöreitä. Kaikki kuopat ovat matalia ja maatuneita. Lisäksi paikalla oli vanha sorakuoppa.

Jyly (Maarakenteet)
Historiallinen; Tuoharon talo sijaitsee Haapasuon eli Pyysalon luonaispuolella, Kärkelän kartanosta noin 2,5 kilometriä lounaaseen. Talon ja suon välillä, talosta noin 200 metriä koilliseen on hiekkaharjanne, jonka päässä on vanha saharakennus. Tällä harjanteella on paljon kuopanteita rakennuksesta luoteeseen päin. Kuopat ovat etupäässä pitkänomaisia. Paikalta on otettu hiekkaakin. Matti Huurteen mukaan kuopat ovat tuskin kuitenkaan hiekanotossa syntyneet.

Hongisto (259000004) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hongiston kartanon mailla, Muurlan rajalla olevasta Lammijärvestä vajaa 1 kilometri itään on nummella lähellä ns. Piruntullia, solan kautta kulkevan metsätien pohjoispuolella pari kivistä ladottua uunia. Matti Huurteen mukaan ne lienevät miilunpolttajien tekemiä. Alueella on myös samanlainen liuskakivistä tehty uuni.

Mäkijärvi (259000005) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Noin 0,5 kilometriä koilliseen Kiskon kirkosta on metsän keskellä pieni lampi, Mäkijärvi. Sen lounaisrannalla on pieniä kallionnyppylöitä. Kalliossa on ainakin kahdessa nyppylässä kvartsisuonia, joista on louhittu (tai lohkeillut) kvartsia. Kalliolla ja sen juurella on kvartsinsirpaleita, mutta Matti Huurteen mukaan niiden joukosta ei löytynyt mitään varmoja merkkejä ihmisen työskentelystä.

Ryssvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; På Hjortöns nordvästligaste udde finns enligt uppgift en båtformad stensättning, som dock inte påträffades vid inventeringen 1971. Enligt sagesmannen fru Helmi Öhman, skulle denna vid tidpunkten för inventeringen ha varit i gott skick, men väl urskiljbar endast vårar och höstar då gräset är lågt.
En ingende beskrivning av fornlämningen finns i L.W. Fagerlunds Anteckningar om Korpo och Houtskär socknar, där nämns att den är 20 famnar lång. Enligt honom är stensättningen från år 1743, då i dess närhet fördes sjöstrid.

Hjortö bötet (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Hjalmar Appelgren citerar i "Sumen muinaislinnat" L.W. Fagerlund och anger att det på Hjortön skulle finnas stenrader påminnande om borgmurar. På Hjortös högsta brant Hjortö bötet finns inga iaktagbara murkonstruktioner, men platsen kan väl ha fungerat som tillflyktsborg. Intill en stenåker finns ett antal stenhögar, som dock knappast är gravrösen.
Enligt sagesman Maja Granvik förmäler den muntliga traditionen att det i tiden funnits två jättar, av vilka den ena bodde på Hjortö, den andra på Brunskär i yttre skärgården. De kom i gräl och började kasta sten på varandra. Sålunda skulle de båda "jättekasten" (stenåkrarna) på vardera ön ha uppstått. I den lokala dialekten avses med jättekast stenåkrar och inte gravrösen.

Kasatyr (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Uppgifter om jordhögars, som skulle vara gravhögar intill Kasaberget i Bonäs har bl.a. Tallgren i "Varsinais-Suomi pitkin ja poikin", där han missvisande anger att fyndplatsen är på Västergårds marker. Någon Västergård finns inte i Bonäs, varför det torde röra sig om Norrgård. På denna gårds mark finns två högar, som syns över markytan. Provgropar har dock inte givit något resultat som skulle verifiera antagandet. Eventuellt kan det röra sig om ett naturfenomen.

Näset (279000005) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röset mäter 3.3 x 2.6 m och är 0.8 m högt. Tyarktika anger det dock som osäkert.

Honkalanmäki (284000001) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peruskarttaan muinaisjäännösmerkillä osoitettu kivistä ladottu rajamerkki. Ladottu suurehkoista kivistä kalliolle. Suurimpaan pystyyn asetettuun kiveen hakattu numero 3. Lähistöllä kahden kylän (Vähäsorvasto ja Patakoski) välinen rajalinja, mutta peruskartan mukaan ei merkin kohdalla ole rajapistettä.

Petekari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi kivijonoa laakealla avokalliolla, Petekarin l. Petäjäkarin korkeimmalla kohdalla. Selvempi pituudeltaan n. 75 m ja n. 2,5 m leveä ja kaaren muotoinen. Kivirivejä on 3 vierekkäin. Kiveyksessä on lounaispäässä n. 14-metrinen aukko, josta kulkee mökkitie. Samantapainen mutta epämääräisempi kivijono on kallion eteläpuolella. Kivijonojen funktioon epäselvä, mutta sijaintikorkeutensa perusteella ne eivät ole ainakaan historiallista aikaa vanhempia. Paikalta noin 2,5 km länteen Suulinniemessä on niin ikään latomuksia, mm. kivikehä sekä ilmeisesti rakennuksen pohjakiveyksiä.

Kivimäki (308000002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee länteen laskevan kalliorinteen yläosassa, kallion matalassa syvennyksessä kalliopohjalla. Sen koko on 5 x 4 x 0,5 m. Röykkiön päällä kivien välissä oli näkyvissä rautaromua ja lasijätettä. Em. röykkiön länsipuolella on kaksi n. 2 x 2 m:n kokoista melko korkeaa kivikasaa, joiden kivien välistä pilkisti rautaromua. Koska kalliolla on suoritettu kivenlouhintaa, inventoinnissa on katsottu röykkiöitten olevan kallion louhintajätteestä kasattu jätekätkö.
Röykkiöistä alle 100 m pohjoisluoteeseen kallion länsirinteellä ja kallion päällä on useampia epämääräisiä kivikasoja. Myös kallionkoloissa näkyy kiviä. Kyse lienee osittain luonnonmuovaamista kivikoista, osin lähistöllä tapahtuneen kivenoton jälkiä.

Moderni; Kohde sijaitsee metsässä n. 450 m Syrjälän talosta pohjoiseen. Kyseessä on jyrkkäreunainen pieni kallio tai suuri siirtolohkare, jonka länsiosan pystysuorassa kallioseinämässä on punavärillä maalattuja eläin- ja muita kuvioita. Eläimistä erottuvat hirvi, kettu, jänis ja kaksi lintua sekä kolme abstraktimpaa kuviota. Osa maalauksista on tehty seinämässä kasvavan jäkälän päälle.
Maalaukset varmistuivat moderneiksi jäljennöksiksi, kun maalista teetettiin 1980-luvulla analyysi, jonka mukaan maalaukset eivät voi olla sataa vuotta vanhempia.

Riihikallio (423000001) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; 10-15 m leveä kallionvälinen notkelma, joka muodostaa terassin kohteen eteläreunalla. Kuusimetsää, pihlajia, koivikkoa. Notkelma laskeutuu lounaissuuntaisesti pellolle. Löytynyt keramiikkaa kaatuneen kuusen juurrakosta ja koekuopista nokilaikkuja. Keramiikka on raputunutta ja peräisin tasapohjaisesta astiasta.

Kojonperän Mansikkamäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kojonjoen lounaispuolella noin 150 metrin päässä joesta, metsäsaarekkeen kyljessä, pari metriä leveän kärrytien koillispuolella olevan kallion ja kärrytien välissä, noin 250 m Kivimaan tilasta pohjoiskoilliseen kivi, jonka yläpinnalla on kaksi pyöreää, melko laakeaa kuppia, joista toisen halkaisija on 13 cm ja toisen 10 cm, molempien syvyys noin 4 cm.

Päkämäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Euran ja Inkilän kylän rajlla, Päkämäki-nimisellä melko laakealla kalliokumpareella n. 3 km Kojonjoesta luoteeseen ja noin 300 m Hangassuo-nimistestä tilasta pohjoisluoteseen.
Kalliopohjalla on kaksi teräväsärmäistä kivistä kasattua röykkiötä sekä kivirivejä. Röykkiö 1 sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla, sen halkaisija on n. 2 m ja korkeus n. 0,5 m. Röykkiön keskellä on syvennys. röykkiö 2 sijaitsee edellisestä katsoen hieman alarinteessä, n. 15 m länteen äin. Myös sen halkaisija on n. 2 m ja korkeus n. 0,5 m. Molemmat röykkiöt on kasattu melko harvoiksi ja pelkistä kivistä.
Röykkiöiden tuntumassa sijaitsee vaatimattomia, muttakuitenkin selvästi ihmistekoisia ladottuja kivirivejä, yhteensä ainakin kolme. rivien pituus viahtelee ynhdestä kolmeen metriin ja ne ovat yhden - kolmen kivikerroksen korkuisia.
Kohde sijitsee kahden kylän rajalla ja kyseessä saattaa olla jonkinlainen rajamerkkiryhmä. Kivirivit ovat jotakuinkin nykyisen rajan suuntaisia, mutta koska niitä on vierekkäin, eivätkä röykkiöt ole linjassa rajan kanssa, saattaa kohteella olla joku muukin merkitys. Tarkastuksen aikana lumipeite haittasi havainnointia ja röykkiöitä voi ympäristössä olla enemmänkin. aivan kohteen lähituntumassa on tehty hiljattain koneellisia metästöitä, mutta rakenteet eivät näyttäneet vahingoittuneen.

Sunhill (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Seikelän koulun läheisyydessä, Aarnentien mutkasta haarautuvan Antinkujan oikealla puolella. Paikalla olevassa jyrkässä mäenrinteessä on n. 25 m pitkä kivivalli, joka on korkeudeltaan n. metrin.

Antti (485000001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tiedetään saaressa olevan "ryssänhauta". Anna-Liisa Hirviluoto on kartalleen merkinnyt "ryssänuuni". Kohdetta ei ole tarkastettu.

Lahdenperä (485000002) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautaröykkiö.
Korkean, länsirinteeltään jyrkän kalliomäen korkeimman huipun kaakkoispuolella on kallionotkelmassa matala, röykkiömäinen kiviladelma, joka saattaa olla hautaraunio, mutta myös rantakivikkoa. röykkiö on muodoltaan hieman epämääräisen soikea ja suunnaltaan luode-pohjoinen - kaakko-etelä. Koko on n. 8,5 x 16 ja korkeus n. 0,5-1 m. Röykkiön keskiosat ovat sammaleen ja karikkeen peittämät ja sen päällä kasvaa mäntyä ja katajaa. Pohjoispäässä samoin kuin eteläosassa ovat kivet näkyvissä. Jälkimmäisellä taholla ovat kivet pienempiä verrattuna ensin mainittuu, jossa joukossa on myös suuria kiviä. Pohjoispäähän oli kaivettu möys pari kuoppaa. röykkiön etelä- ja kaakkoispuolella alkaa rinne viettä jyrkähkösti alas. Pohjois- ja länsisuunnalla mäki nousee vielä jonkin verran paljaaksi kallioharjaanteeksi, jolta on laaja näköala merenlahdelle.

Sannassuo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; VT 8 länsipuolella olevaa laakeaa, harvaa metsää kasvava kalliomäkeä. Röykkiön jäännökset ovat noin 800 m:n päässä tiestä lounaaseen kallion lakialueen länsireunalla (ei korkeimmalla kohdalla), mistä kalliomaasto viettää länteen ja pohjoiseen. Sannassuo sijaitsee noin 400 m itä-kaakkoon.
Kiviröykkiön jäännökset sijaitsevat ympäristöstään kohoavan kalliokumpareen päällä. Röykkiö on ladottu käsin nosteltavista kivistä. Nykyisin kiviä on noin 6,5 m laajalla aluella, mutta osa vaikuttaa myöhemmin siirretyiltä, etenkin länsi-luode-sivulla kivet muodostavat nykyisin ikään kuin matalan kehävallin. Sen ja muiden röykkiökivien (halk. 3 m) välissä on n. yhden metrin laajuinen kivetön alue. Röykkiön keskiosassa (valli mukaan lukien) on pienehkö (0,3 x 0,7 m) etelä-pohjoissuuntainen ja suorakaiteen muotoinen kiviarkkurakennelma, jossa päällimmäiset kivet vaikuttavat myöhemmin asetetuilta, mutta pohjimmaiset voivat olla alkuperäisiäkin. Arkun pohjalla on sammalturvetta. Sen pinnalla ei näkynyt nuotion merkkejä.

Isokorpi (490010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tila on vaihtanut omistajaa 1976. Vuonna 1996 entisen omistajan sukulainen kertoi kuulleensa jostakin asuinpaikasta ja arvelee paikan olevan metsikössä Mynämäeltä tulevan tien vamemmalla (itä-) puolella ennen Isokorven peltoja. Tien itäpuolella on myös Mietoisten Viiaisten tilaan kuuuluva metsäpalsta, joka on Isokorven tapaan lohkaistu aikoinaan Mikolan tilasta. Epävarmaa on sekin, onko löytöpaikka ollut Viiaisten metsäpalstalla vai Isonkorven maalla.

Klipparinnummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Vehkaojan (l. Toivarin) tilustien varrelta Klipparinnummelta löytyi kvartsia. Sitä tuli Terholasta ja Arttulasta tulevien teiden yhtymäkohdan seutuvilta n. 100 - 200 m taloista. Kvartsia oli sekä Terholan että Arttulan teillä, hietikkoisessa etelärinteessä. Metsään kaivetuista koekuopista ei sen sijaan löytynyt mitään. Paikka on männikkönummea. V:n 2002 inventoinnissa merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Uusipelto (501000003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: N. 100 m etelään Vartjomäestä on Tapanin talon Uusipelto. Se on samaa aluetta kuin Vartjomäki, mutta sitä alempana. Kesällä alue oli viljalla , joten siitä ei saanut selvää. Syyskynnön yhteydessä oli mv Esko Rannikko kuitenkin löytänyt hioimen KM 16116:1 ja Arvid Kuusola muita löytöjä. Uudenpellon ja Vartjomäen asuinpaikan väliltä puuttuu vielä löytöjä, jonka vuoksi ne on tässä erillään. N. 100 m Uudestapellosta etelään, vanhan Turuntien eteläpuolella on Vironkoukku niminen pelto, josta löytyi kvartsinen iskukivi (KM 15098). Se on ehkä kulkeutunut sinne ylempää. Vuoden 2002 inventoinnissa havaintoja kivikautisesta asuinpaikasta ei tehty, mutta tarkastusolosuhteet eivät olleet parhaat mahdolliset.

Rytkönpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Paikka on pellon keskellä oleva kivikkoinen pensaikkokumpare. Sen eteläpuoleiselta hiesurinteeltä löytyi kvartsinen iskukivi. Epävarmaksi jäi, onko kyseessä asuinpaikka. Aivan läheltä on nimittäin löytynyt Rytkönpään talon maalta oikokirves (KM 14751) ja ehkä myös tasataltta., joka ei ole tallessa. V:n 2002 inventoinnissa alue oli metsäistutettuna ja ruoholla, joten pintahavaintojen tekeminen ei ollut mahdollista.

Hentu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen on yhdistetty kaksi 1994 inventoitua kohdetta Hentu (kohde 4) ja Laurilanpelto (kohde 5). Maaperä on hiesua tai hiesusavea.
Kohde sijaitsee pellolla n. 125 m pohjoiseen Laurilan talosta kahden peltotien välissä ja itäpuolella itään laskevalla peltorinteellä. Löydöt koostuvat lähinnä palaneesta savesta, joka saattaa olla pyöristynyttä tiiltä. Kohteesta on myös kvatsi-iskoksia, kvartsiittia ja hiekkakiveä. Löydöt ovat voineet ajautua paikalle Viisaan asuinpaikalta, joka sijaitsee kohteen koillispuolella.
V:n 2002 inventoinnissa moottoritien rakentaminen oli tekeillä ja ympäröivät alueet olivat kasvillisuuden peitossa eikä havaintoja voitu tehdä. Kohteen molemmat löytöalueet ovat jääneet joko kokonaan tai suurelta osin VT 1 moottorien alle.

Knaapi (501000006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsi 120 m Ruotsalanjoesta länteen ja Knaapin talosta 200 m itään. Löytöpaikka oli pellon keskellä. Maaperä oli savea. Pellon pintaa peitti tiheä sänki. Pellon pinnalta löytyi 40x50 m alueelta asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Löydöt ovat saattaneet ajautua paikalle muualta.
V:n 2002 inventoinnissa moottoritielinjauksen viereinen peltovainio oli oraalla, joten havaintomahdollisuudet olivat heikot. Iventoijan mukaan maaperä on hiesua.
Ainakin osittain tuhoutunut VT 1 moottoritien rakennustöissä.

Prostvik Kasberget (Kulkuväylät)
Historiallinen; Namnet Kasberget antyder att på berget i tiden bränts vårdkasar.

Gyttja Kasudden (Kulkuväylät)
Historiallinen; Namnet Kasudden antyder att på berget i tiden bränts vårdkasar.

Kaslot Fyrbergen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Såväl namnet på ön Kaslot som Fyrbergen antyder att på berget i tiden bränts vårdkasar.

Norrnäset (Kulkuväylät)
Historiallinen; Enligt Mickelsons inveteringsberättelse har berget benämnts "kasberget", vilket skulle antyda att på berget bränts vårdkasar.

Kasan (Kulkuväylät)
Historiallinen; Namnet på ön, Kasan samt Kasasundet norrom ön, antyder att på ön i tiden bränts vårdkasar. De angivna koordinaterna är den högsta punkten på öns mitt.

Västerskogen (Taide)
Historiallinen; "Runskrift". Tre grupper av tecken. Tecknens höjd varierar mellan 20 och 30 cm. Teckengrupperna är i rad efter varandra, inristade i en ungefärlig 1 m bred ådra av en hårdare stenart än omgivningen. "Runskriften" är en smula skadad.
Kivihakkauksia kalliossa. Ei löydetty vuoden 2014 inventoinnissa.

Kirjais Klockarbergen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallioilla on perimätiedon mukaan luolia, joita käytettiin ennen muinoin sotien aikaan pakopaikkana. Luolien sijaintipaikaksi sanottu maastonkohta on jyrkkä merenrantamäki Klockarberget.

Granströminmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pohjamoreenimuodostuma, jossa erityisesti itäpuolella jyrkät rinteet. Sekä kalliopaljastumia että isoja siirtolohkareita. Kuusivaltainen havumetsä. Yhdestä koekuopasta 2 saviastianpalaa, toisissa humuksen väri musta ja maa-aines hiilensekaista. Asuinpaikka tai kalmisto.

Katunpäänmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Katunpäänmäki on jyrkkärinteninen pohjamoreenimuodostuma Luhdanojan peltomaiseman koillisosassa. Mäen pohjoisosassa vallirakennelmaa?

Rauvola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskosten löytöpaikka on terassimainen tasanne, nykyisin perunamaata, jonka pohjoispuolella nousee tasannetta selvästi korkeampi ja siitä erottuva lohkareinen moreenimuodostuma. Tasanteen länsi-lounaispuolella näkyy peruskalliopaljastumina.

Kärrystentie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi kiviröykkiötä sijaitsevat Anttilan talosta 200 m kaakkoon, 35 m Kärrystentiestä etelään rakentamattomalla louhikkoisella laakealla metsää kasvavalla mäellä.

Pahan ämmän mäki (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kalliokumpu Kaisselmäen itäkupeessa, paikallistien itäpuolella. N-, E- ja S-puolella kumpare rajautuu peltoon, länsipuolella tiehen, joka on leikannut kumparetta. Uudenkaupungin rata kulkee Kaisselmäen länsipuolella, n. 300 m:n päässä.
Mäki on luode-kaakkosuuntainen, kalliopohjainen kumpare, jonka N-osa on avokalliota ja S-puolisko nurmettunutta etelään ja länteen viettävää rinnettä. Myös tien reunassa avokalliota. Itärinne on äkkijyrkkä.
Mäen keskipaikkeilla on etelään ja lounaaseen viettävässä rinteesä tiereunan kalliopaljastuman yläpuolella, ainakin 4 ihmisen mittaista vajoamaa. Kolme on rinnakkain luode-kaakkosuunnassa ja neljäs näihin nähden poikittian eteläpuolella, siis lounais-koillissuunnassa. näiden itäpuolella kasvaa suuri käkkäräinen koivu.
Noin 5 m haudoista etelään- alarinteeseen on suurehkojen kivien ryhmä ja sen kupeessa nelikulmainen "karsina", toinen suurempi kivin rajattu "karsina" on n. 3 m:n päässä lounaaseen. Nämä ovat tien reunassa olevan kallion päällä.
Mäen koillisreunassa, jyrkänteen reunalla maata on ikään kuin pengerretty lakialueen kalliosta lähtien alempana olevaan suurehkoon maakiveen asti. Mäen eteläosaan on ehkä tuotu maata.
Kivikarsinat saattavat ehkä olla jonkun rakennuksenkin perustuskiviä.
Mäkeä on vanha kansa kutsunut Pahan ämmän mäeksi, jonka ohi tuli kulkea nopeasti pahojen voimien takia. Paikkakunnalla asunut, noitana pidetty naishenkilö oli kerännyt mäeltä rohtokasveja. Nykyisin mäellä kasvaa indikaattorikasveja.
Metallinpanljastimen antamiin signaalikohtiin tehtiin noin neljä lapiionpiston kokoista koekuoppaa. Niistä löytyi vain olutpullon korkkeja. Mäki on ollut rallikilpailujen "katsomona".

Pilpola W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hirvijoen kaakkoispuolella olevan metsäisen mäen itärinnettä, jonne idästä työntyy nykyisinkin kapea peltosuikale, on pellon luoteisnurkan pohjoispuolella olevassa havumetsässä umpeen kasvanut peltotilkku, joka on ilmeisesti kuulunut aiemmin nykyisen pellon yhteyteen. Muinaispelto on loivassa etelään viettäväss rinteessä. Itäpuolella se rajautuu kalliopaljastumaan, jonka päälle on muodostunut matala valli pellon heittokivistä. Pellon länsi- (Topoisten rajalla) ja pohjoisreunaa rajaa matala ojanne. Peltokuvio on juuri ja juuri erotettavissa maastossa, mutta karikkeen peitossa. Alueen puusto on vanhaa..

Ulkomuseon mäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Hirvijoen ja Luhdanojan välisellä kalliosella metsäalueella sijaitsevan Nousiaisten ulkomuseon kaakkoispuolella n. 150 m päässä kukkulan lakialueella on sammaleen peittämä soikea kumpare. Se on kalliokumpareen koillispuolella ja erottuu maastossa heikosti. Kumpareen länsisivu omn miltei kiinni kallioseinämässä. Sen halkaisija on 3,5x2,4 m. Kumpareen luonne muinaisjäännöksenä on epäselvä. Se on mahdollisesti liitettävissä 1700-luvun hautaukseen arkistomaininnan perustella, jonka kohteen havainnut ilmoittaja on löytänyt. Tämän tiedon mukaan "Nousiaisten pitäjän lukkari Paavali Tuomaanpoika, joka oli hirttäytynyt kellonuoraan, Keikeli niinikään joutui kuoppaamaan metsään hovioikeuden lokakuun 11 p:nä 1710 vahvistaman tuomion perusteella". Kumpu voi olla myös muukin kuin hauta.

Nokoinen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kavanderin torpan pohjoispuolella tien vierellä kaksi matalaa kivikasaa. Toinen kooltaan 4 x 2,5 m, korkeus 30 cm. Sen pohjoispäässä kaksi yhdensuuntaista syrjälleen asetettua kivilaakaa ja muita isoja laakoja oli näkyvissä vieressä. Arkun tai uunin suun edessä palanutta hiekkaa ja hiiliä ja ulkopuolella myös hiiliä ja palaneita kiviä. Ei luita tai muita löytöjä. Salmo ei löytänyt paikkaa inventoinnissaan.

Alitalo (586000006) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Alitalon lehmihaassa, n. 1 km talosta koilliseen, metsän rajassa luoteeseen pistävän hietakankaan nokka, jonka alapuolella peltoaukea. Paikalla yli 60 n. 2 m pituista kapeata kuoppaa, joista pari mäen harjalla. Appelgren-Kivalo tutki kolme kuoppaa, mutta ei voinut niiden perusteella päätellä mistä on kysymys.

Pietilä (586000007) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiö Pietilän metsässä 16 m Pitilän ja Pieton tilojen rajasta lounaaseen ja Harjolan tiestä Pietilä-Pieton metsän rajaa 107 m luoteeseen. Koko 7 x 6,3 m. Lounaissivu suorakulmainen - latomus ollut alunperin suorakulmainen? Kivikehän leveys n. 3 m. Keskellä laaja, pohjaan asti ulottuva kuoppa. Korkeus korkeimmillaan 85 cm. Jo v. 1926 pahasti tuhoutunut. Löytöinä luunsiruja.

Radanvarsi (586000009) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Löytöalue sijaitsee Salo-Perniö maantien itäpuolella, aivan nykyisen radan lähellä. Paikka on pellonnotkelmassa ja maaperä on savista. Lähellä sijaitsee Öfverbygård 2 kuppikallio. Löytöinä keramiikkaa, saviesineiden katkelma, savitiivistettä, hiotun/hoiutuneen kiven katkelma ja sulanutta lasia. Mahdollinen rautakautinen kiinteä muinaisjäännös.

Ristinkulma (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Salo-Perniö -maantien varressa, 100 m estäisyydellä Perniönjoesta, aivan rautatien itäreunalla. Maasto on tasaista peltoa, mutta länsipuolella on moreenikukkula ja luoteessa hiekansekainen peltoalue 10-12,5 m mpy korkeudella. Löytöinä keramiikkaa, saviesineitä, savitiivistettä, tiiltä, piiesineitä, kuonaa, sulanutta ja sulamatonta lasia/lasimassaa.
Mahdollinen rautakautinen kiinteä muinaisjäännös.

Vähätupa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Perniönjoesta n. 200 m itään ja sen eteläpuolella virtaa Perniönjokeen laskeva luonnonoja. Arpalahden Tyynelän kalmistoon on matkaa n. 300 m. Paikka on pellolla luode-kaakko -suuntaisen moreenimuodostuman eteläpuolella. Löytönä keramiikkaa. Mahdollinen rautakautinen kiinteä muinaisjäännös.

Anttila (586000012) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kuhmisista Arpalahteen vievän tien oikealla puolella, n. 150 m Anttilan puimahuoneesta pohjoiseen olevalla mäen kielekkeellä on kiven- ja maansekainen kumpu. kooltaan 3,9 x 3,8 m. Kivet itä- ja eteläpuolella asetettu suoraviivaisesti.

Kankare (586000013) (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Tilan talousrakennusten, suhteellisen tasaisesta maastosta kiviröykkiö, jonka läpimitta oli n. 6 m ja korkeus n. 75 cm. Kaivettaessa röykkiön pohjalta oli löytynyt pronssitikari ja hiiltä. Paikalta myös kivikautisia irtolöytöjä. Vastapäätä torppaa on ilmeisesti ollut samantyyppinen röykkiö.

Hakala (586000014) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Entinen Dalmannin torppa. Talon pihalla pitäisi olla kivipanos, mutta Salmo ei sitä enää löytänyt. Appelgren-Kivalon kuvauksen mukaan kiviä olisi n. 1 m paksuudelta 12 x 9 m kokoisessa kehässä. kehän länsipuolelta löytyi kaivauksessa hiilen- ja noensekaista maata, palanutta hiekkaa sekä keramiikkaa ja palanen "rikkikiveä".

Forss (586000015) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Forssin torpan mailla lähellä Hakalan mahdollista röykkiötä Appelgren-Kivalo on havainnut samantyyppisen kiviröykkiön, jonka reunoilla oli tuhkapitoista maata. Salmon kuvailee 4,5 x 3 m kokoisen kivikehän, jonka korkeus on 20 cm.

Maritajo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Entisen Lundvallin torpan mailla, Maritajon päärakennuksen pohjoispuolella mäen nyppylällä 3-4 kuoppaa, muodoltaan pyöreitä tai soikeita. N. 50 m torpasta lounaaseen rautakeihäänkärjen löytöpaikka. Maritajosta löydetty joskus myös pronssikautinen (?) kirves. Appelgren-Kivalo näki paikalla suunnikkaan muotoisen kivikehän, jonka pituus oli n. 5 m, ja soikean maakummun, joka oli myös 5 m pitkä. Muinaisjäännökset luultavasti tuhoutuneet Maritajon tilan navetan rakennustöissä.

Kullaa (586000017) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kullan Kavanderin torpan rakennusten eteläpuolella, mäenrinteessä 42 soikeahkoa miehenmittaista kuoppaa. Mahdollisia hautoja.

Ketunpyöli (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Jyrkästi viettävän hiekkamäen rinteessä vajonneita kuoppia. Samanlaisia on Prahdin talon eteläpuolella sijaitsevalla pienellä kankareella.

Sinervo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Entinen Silfvergrenin torppa, sittemmin Sinervon torppa Naarjärven itärannalla, Tuohitun kylässä. Paikalta kivikautinen irtolöytö ja rautakautisia (?) hioimia. Aivan rannassa, alavalla maalla on ollut 2 matalaa kivilatomusta, joista toinen on tutkittu ja toinen tuhoutunut peltoa raivatessa. Kaivetun latomuksen halkaisija oli n. 3 m ja korkeus 30-40 cm. Sen eteläosasta löytyi palanutta savea ja palaneita kiviä sekä hiiltä.

Foula (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Foudilan talon lounaispuolella olevan mäen rinteellä hiekkamaassa säännöllisissä riveissä useita soikeita, suurimmillaan 1x2 m kokoisia matalia kuoppia.

Mylly (586000024) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Haarlan kartanosta luoteeseen , Perniön kirkolta Särkisaloon vievän tien varrella ja n. 25 m Hämeenkylään vievästä tiestä kirkolle päin on pieni kankare, jonka korkeimmalla kohdalla on paljaalla kalliolla kiven-ja maansekainen kumpu, kooltaan 3,5 x 3,15 m ja korkeudeltaan 50 cm.

Laiterla (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laiterlan Isostatalosta n. 150 m Heikkilään päin, mäen vasemmalla puolella on kivilatomus, 5,3 x 3 m. Tästä 20 m pohjoiseen on toinen latomus ja lisäksi mäellä on muita samanlaisia. Epävarmoja.

Kukkurinkankare (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyynämäen kylän koillispuolella mäellä 3 kivilatomusta. Yksi mäellä sijainneen torpan päärakennuksesta luoteeseen ja sen halkaisija on 6,7 m. Toinen keskellä peltoja ja pahoin tuhoutunut. Kolmas lähellä torppaa, edellisestä kaakkoon ja sen halkaisija on 5,6 m.

Liiri (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mäen korkeimmalla kohdalla, 75 m mäen luoteispäästä pahasti tuhoutunut röykkiö, jonka halkaisija on 2,7 m. Tästä 12 m länteen on mäen reunassa kiviä, jotka ovat luultavasti peräsisin edellisestä. Tästä luoteeseen on mäen reunassa penkereen tapaisella halkaisijaltaan 3,2 m kokoinen ja 20 cm korkea röykkiön pohja.

Kestrikki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Iso-Kestrekin talosta n. 200 m lounaaseen on halkaisijaltaan 9 m kokoinen matala kivikasa, jonka päällä kasvaa katajia. Kivien alla on hiiliä. Vanhemman rautakauden hauta?
Talon isännällä myös kiviesine.

Hakala (586040028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kokkilan tilasta 1920-luvulla erotetun Hakalan talosta noin 400-500 m etelään löytyi tieleikkauksesta hiekkamaasta pronssisen keihäänkärki. Löytöpaikka sijaitsee Hakalasta Tilkkalaan vieneen kylätien vieressä Kokkila-Mussaari-Torkkila peltoaukean itäreunalla. Pälsin mukaan Mussaarin Uusitalo on löytöpaikalta noin 800 m länsilounaaseen ja Tilkkala 2 km etelälounaaseen, Tilkkalan ja Mussarin maiden keskellä. Löytöpaikalla ns. Rentselin nummelle nousevassa tieleikkauksessa oli mustaa maata n. 50 cm syvyydessä maanpinnan alapuolella, josta keihäänkärki löytyi. Myös tien toisella puolella oli havaittavissa tumma maakerros. Seuraavana kesänä Cleve kaivoi paikalta lieden tai polttokuoppahaudan. Paikalta on löytynyt myös kourutaltta (KM 9193:1). Siinä lienee m,yöhäiskivikautinen - pronssikautinen asuinpaikka. Myös Hakalan torpan asuinrakennuksen läheisyydestä on löytynyt neljä kivikautista esinettä, josiat osa on Kansallismuseon kokoelmissa (KM 9151:1-2; 9193:3), joten sen vaiheilla lienee myös kivikautienn asuinaikka. Hakalaa ei ole enää ollut merkittynä peruskartalle 1960-luvulta alkaen.

Toivola (587000001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Toivolan talo (peruskartalla Karistoja) on Karistojan luoteisrannalla, Latopuostasta n. 600 m SW, metsän reunassa, Kaakkoon, ojaan päin, viettävät pellot ovat etupäässä hiekkamaata, joka alempana, lähempänä ojaa muuttuu hiesuksi. Latopuostastatulevan tien varressa hiekka on erittäin hienoa.
Talon itäpuolella olevan pellon keskeltä, talosta n. 60 m, löytyi kvartsikaavin. Se jäi ainoaksi löydöksi, vaikka tarkastusmahdollisuudet olivat hyvät.
Asuinpaikka on mahdollinen. V:n 2002 inventoinnissa ei uusia löytöjä havaittu, mutta tarkastusolosuhteet olivat melko huonot.

Kivikautinen; Paikka on Kotirannan talosta etelään ja Kantolan talosta länteen. Maantieltä tulevan tien eteläpuolella on kapea Kotirannalle kuuluva peltosarka, josta löytyi pari kvartsia. Pieni sirpale löytyi myös tästä etelään, Kantolan pellon pinnasta.
Alue on livasti lounaaseen viettävää hiekkapeltoa. Sen tarkastaminen oli helppoa, mutta useampia kvartseja ei näkynyt. V. 2002 inventoinnissa havaittiin heikoissa pintatarkastusolosuhteissa yksi epämääräinen piinkappale, muttei esim. kvartseja.

Ali-Kauko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on Ali-Kaukon talosta 60 - 70 m etelään Uskelanjokeen päin viettävän pellon yläosassa. Hiesuisen pellon ympäröimänä täällä on hietikkokumpare, jonka rinteeltä löytyi muutama kvartsi. Oras haittasi huomioiden tekoa vuonna 1965. Vuoden 2002 inventoinnissa ei löytöjä havaittu.

Anttila (636000001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde, jonka sijainti on epäselvä. Se on Varsinais-Suomen seutukaavaliiton luettelon muinaisjäännöskohde 1 v:lta 1979, todennäköisesti rautakautinen kalmisto. Seutukaavaliiton luettelon koordinaatit ovat virheelliset ja samat Haapalan mahdollisen kivikautisen asuinpaikan kanssa. Inventoinnissa 1999 ei kohdetta pystytty paikallistamaan. Anttilan talon isäntä muisti kuitenkin tien leventämisen yhteydessä pari-kolmekymmentä vuotta takaperin käyneen jonkun arkeologin, muttei tiennyt kalmistosta. Nyt koordinaateissa esitetty paikka perustuu vuoden 1999 inventoinnissa arvioituun. Se on ruohottunut, pääasiassa katajaa ja mäntyä kasvava kallioinen mäki aivan vanhan Turuntien varressa, sen länsipuolella, Anttilan talosta n. 100 m pohjoiseen. Mitään kalmistoon viittaavaa kiveystä ei kuitenkaan paikalla havaittu, vaikka paikalla oli runsaasti kivikkoa. Aivan lähialueelta on kuitenkin v. 1955 museoon tallennettu rautakautinen/historiallisen ajan keihäänkärki (TMM 14944:2) ns. Ässännotkosta, lähteen reunalta, joka sijaitsee Lankkistentien eteläpuolella Lankkisten vanhan kylämäen länsi-lounaispuolella. Mahdollisesti kärjellä ja kalmistotiedolla on yhteys.

Heikkilä (636000002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Epävarma asuinpaikkakohde, joka sijaitsee Aurajoen sivujoen Kaulajoen pohjoisrannalla Meijerinkosken kohdalla, jokea kohti viettävällä peltorinteellä. Paikka löytyi inventoinnissa kesäkuussa 1999 jo pitkällä oraalla olevaasta pellosta. Löydöt ovat kolme palaa piitä ja yksi kvartsi ja löytyivät Kaulajoen yli johtavan Puhontien molemmin puolin. Mahdollisesti ne voivat osoittaa historiallisen ajan toimintaakin; paikalta löytyi runsaasti tiiltäkin. Tarkastusajankohta oli peltopoiminnalle kuitenkin huono.

Yli-Mikola (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Suullisen perimätiedon mukaan Kaulansuun Kirkkonummi-nimisellä paikalla on sijainnut Pöytyän ensimmäinen kirkko, josta kerrotaan löytyneen numerotaulun numeroita ja pääkalloja. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton luettelossa (inv. kohde 1973:3) kirkonpaikka sijoitettu Yli-Mikolan talonmäelle. Inventoinnissa v. 1999 kohdetta ei pystytty paikallistamaan, mutta talonisännän mukaan on jäännösten kerrottu sijoittuvan talon kaakkoispuolelle n. 100 m, Piimätien eteläpuolella olevalle olevalle peltosaarekkeelle. Tänne tehdyissä koekuopissa ei kuitenkaan havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa (peruskoordin. x=6733 50; y=2424 45). Inventoijan mukaan sijainti peltosaarekkeella ei vaikuta todennäköiseltä, vaan ennemminkin juuri talonmäkeä, Kaulansuun kylänmäkeä, voi pitää todennäköisempänä sijaintipaikkana. Mahdollisena ensimmäisenä kirkonpaikkana on pidetty myös Kaulansuun Vähä-Kauloon Holmia n. 1650 m lounaaseen, jossa inventoinnissa 1999 havaittiin mahdollisen kivijalan jäänteitä (Muita kohteita ja havaintoja: kohde 4).

Mustanojan kansakoulunmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka-alue, jonka tarkempi sijainti epäselvä. Kaksi oikokirvestä, joista toinen löytynyt v. 1910 Mustanojan kansakoulun mäestä maantien vierestä nahkuri Aaltosen pellosta ja toinen vuotta aiemmin niinikää'n Aaltosen pellosta, mutta kauempaa mäen välistä. Inventointitietojen (1999) mukaan olisi mainittu pelto sijainnut koulun pohjoispuolella Ristimäen suunnassa. Tarkastuksessa 1999 pari mahdollista ? iskosta löytyi Turuntien kaakkoispuolelta, toinen kivilajia, toinen kvartsia. Mahdollisesti asuinpaikkaa olisi siten koulunmäen itärinteessä ja sen kaakkois- ja koillispuolella. Paikka on ympäristöstään kohoavana sopiva kivikautisen asuinpaikan sijainnille.

Ali-Raatikainen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen liuskekeihäänkärjen katkelma (TMM 14968) on Väinö Mäen löytämä Raatikaisen Ali-Raatikaisen maalta Aurajoen itäpuolisesta mäestä n. 1 m syvyydestä. Inventoinnissa 1999 tarkastettu paikka lienee esineenkatkelman löytöpaikka. Se on metsäistä, pääasiassa kuusta ja koivua kasvava loivasti länteen viettävä mäenrinne, josta aikoinaan on otettu hiekkaa. Hiekanoton jäljiltä erottui n. 15-20x10 m matalahko hiekkakuoppa, joka on jo lähes kokonaan sammaloitunut. Kuopan reunoja lastalla kaiveltaessa ei viitteitä muinaisjäännöksestä havaittu. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton luettelossa v:lta 1979 se on kohde 4 (inv. kohde 1973) nimellä Ali-Talo. Löytösyvyyden ja paikan sijainnin perusteella kyseessä voisi olla asuinpaikkalöytö varhaismesoliittiselta kivikaudelta.

Koiransuonrahka (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen louhos sijaitsee Koirasuonrahka-nimisen suon luoteisreunassa pienen mäenkumpareen luoteisreunassa hakkuualueella (v. 2001). Kumpareella on kalliopaljastumia, mutta maanpinta koostuu myös vaihtelevasti moreenista ja sorasta. Metsäkumpareen pohjois-luoteisrinteellä on n. 100x70 cm suuruinen kivi, jonka pinnasta on lohkottu kiveä, porfyriittiä ? Metsäauraus on vaurioittanut kiveä, mutta osa jäljistä voitiin todeta vanhemmiksi. Iskoksia on levinneenä kiven ympäristöön ainakin 1,5 m etäisyydelle. Kivessä on mahdollisesti kuumuuden aiheuttamia jälkiä ja sen ympäristön maaperässä on hiiltä. Löytöpaikan yläpuolisesta rinteestä löytyi metsäaurausjäljistä joitakin kvartseja, mutta ei porfyriitti-iskoksia. Haakkuualueen raja oli n. 5 m kaakkoon löytöpaikasta.

Kirkkonummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Maskun kihlakunnan kertomuksesssaan (SMYA III:96) K. Killinen kertoo kohteesta mm., että arvokas löytöpaikka on hietanummi Ruskonjoen rannalla. Kirkkonummi on Märttälän ja Koiviston välillä maantien ja joen välissä, siinä, missä nämä ovat lähinnä tosiaan. Nummesta on peräisin kolme vasarakirvestä ja kaksi oikokirvestä, jotka ovat löytyneet hiekkaa otettaessa yli kahden sylen syyvyydestä, eri paikoista. Näistä Kansallismuseon kokoelmissa on oikokirves (KM 1858:1) sekä vasarakirves (KM 1875:1). Lisäksi alueelta on hioinkiven kappale KM 7603:1, jonka Tallgren toi v. 1919. Tallgrenin mukaan olisi hiekanotossa vielä löytynyt kaksi vasarakirvestä, jotka olisivat Turun (maakunta) museossa. Kirkkonummen hiekkakuoppa on sijainnut Ruskon osuusmeijerin pohjoispuolella, maantien ja joen välissä, kirkosta n. 4 km pohjoiskoilliseen ja ollut pitäjän yhteinen hiekanottopaikka. V. 1962 inventoinnin aikaan paikkaa ei enää käytetty hiekanottoon, vaan osa alueesta oli kaatopaikkana ja kanatarhana. Kuopan reunoilla ei havaittu tuolloin kulttuurimaata ja maaperä oli pehmeää hiekkaa. Asuinpaikkalöytöjä ei havaittu, ei myöskään ympäristössä, jossa on etelän puolella meijerirakennukset, idässä joen puolella Vähäkosken talo ja lännessä maantie. Löytöjen perusteella paikalla on ollut ehkä ennen kaikkea nuorakeraamisia hautoja, ehkä myös asuinpaikkaa, jotka ovat hävinneet hiekanotossa.

Hujala (704000002) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Hujalan kylästä löytyi keskeltä metsäautotietä v. 1982 vasarakirves (ilm. koordin. x=6715 10;y=1565 04 ja z=40), jonka löytäjä Perttu Koillinen Raisiosta arveli olevan peräisin hiekkakuopasta, vähintään 200 m itäkaakkoon kirveen löytöpaikasta. Hiekkakuoppa sijaitsee loivasti itään viettävässä metsärinteessä peltoaukean laidassa. Turun maakuntamuseon tarkastuksessa paikalla ei havaittu kulttuurikerrosta. Paikan topografia ja maaperä mahdollistavat kuitenkin kiinteän muinaisjäännöksen sijainnin. Kyseessä voi olla hautalöytö tai asuinpaikkalöytö.
Alueelle on sittemmin rakennettu Heikkilän tilan sikala ja vanha hiekanottopaikka, josta kirves saattaa olla peräisin, on laajentunut ja ollut vesialtaana. Talvella 2006 aluella tehtiin tarkastus ja kaivinkoneella kolme koekuoppaa sikalan laajennuksen takia. Koekuopassa ei ollut muinaisjäänökseen viittaavaa.

Moisio-Rinnemaa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Liukolan kylän Moision talon maalta löysivät maanomistajan Verner Alikeskikylän lapset vuonna 1937 rautaisen keihäänkärjen hiekanottopaikasta talon itäpuolelta. Cleven tarkastuksessa todettiin, että paikalla oli vähäinen kiviraunio, joka oli jo tuolloin osittain hajotettu hiekanotossa. Kuopan reunasta löytyi palaneita luunmuruja. Moisio-nimi paikalla oli Cleven mukaan silloisen maanomistajan antama. Matti Huurteen inventoinnissa vuonna 1962 todettiin kiviraunio paikallistien vieressä kokonaan tasoitetuksi eikä mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ollut enää havaittavissa. Sen sijaan löytökohdasta runsas 40 m pohjoiseen oli uudistalon (Rinnemaa) pohjoispuolelta piha-alueelta löytynyt kaksi keihäänkärkeä suuren siirtolohkareeen ympärillä olevasta kivi- ja sorakumpareesta, jonka paikalla oltiin tekemässä saunarakennusta. Kärjet olivat löydettäessä noin 6 m toisistaan. Tarkastuksesa löytyi vahvaa nokimaata ja runsaasti saviastianpaloja. Seuraavana vuonna P-L. Lehtosalo tutki paikkaa 30 neliömetrin alalta ja totesi tämän kattaneen säilyneen kalmiston alueen. Paikalla oli tiheä osittain lohkotuista kivistä tehty kiveys, joka rajoittui lähes kokonaan suuren maakiven ympäröiden kiertävän suurempien lohkareiden rajaaman puoliympyrän sisäpuolelle. Kehä on saattanut jatkua jo tuhotulle alueelle, jolloin se olisi muodostanut ympyrän. Nokimaata ja hiiltä oli melko vähän. Löytöjä oli runsasti, erityisesti saviastianpaloja (yli 11000 palaa), jotka olivat paikoin lähes yksinomaisena Yhden astin sisätönä oli ollut tuohirulla. Lisäksi löydettiin mm. pronssihela, rautaneula ja palaneita luunpaloja. Koska alueelta tunnetaan lähekkäin kaksi kalmistokumparetta, on mahdollista, että alueella tai sen lähiympäristössä on vielä säilynyttä muinaisjäännöstä.

Kirkonmäki (704000006) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Tallgrenin huomioiden mukaan v. 1906 erottui kirkon pohjois- ja luoteispuolella rinteellä runsaasti soikeita kuoppia, "samaa tyyppiä kuin esim. Euran Käräjämäessä". Aluetta ei kuitenkaan ollut kaivektu eikä löytöjäkään ollut siten havaittu. V:n 1962 inventoinnissa Huurre löysi alueelta neljä pyöreää n. 2-metristä kuoppaa, mutta alueella kasvanut heinikko ym. vaikeuttivat havainnointia. Nämä kuopat olivat kirkon pohjoispuolella, yksi aivan kirkon viererssä olevan koulun puolella, yksi raja-aidan kohdalla ja toiset lännempänä Nissin talon maalla. Aidan kohdalla olleeseen kuoppaan tehty koekaivaus paljasti maaperän olevan sorahiekkaa. Kuopan kohdalla maaperä oli reunaa löysempää ja n. ½ m syvyydestä löytyi eläimen hammas, mikä osoitti maata kaivetun. Muuta ei löydetty. Alempana koulun pihaa oli ennen v. 1962 tasoitettu ja kirkon luoteispuolella oli Nissin talon suuri hiekkakuoppa. On mahdollista, että Tallgrenin mainitsemista kuopista osa on näitä kaivettaessa tuhoutunut, mutta mitään löytöjä alueelta ei edelleenkään ollut tiedossa.

Uutiskuuva (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uutiskuvanvuorella, Airismaan pohjoisrannalla, Uutiskuvantien ja meren välillä. Paikalla on laajahko jyrkkärinteinen mäki meren rannalla, jolla on ilmoitettu olevan ryssänuuneja. Ryssänuunit on mainittu v. 1887 ilmestyneessä Juho Sjörosin teoksessa "Muinaismuistoja Mynämäen kihlakunnasta". Myös A.M. Tallgrenin kirjoittamassa Varsinais-Suomen historia I -teoksessa on maininta Uutiskuvan luodon ryssänuuneista. Aluetta ei tarkastettu 1963 inventoinnissa, koska maanomistaja oli silloin kieltänyt maillaan liikkumisen. Kohdetta ei tarkastettu myöskään 2005 inventoinnissa, joten kohteen tarkempi luonne ja laajuus eivät ole tiedossa.

Iso Kuusinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Iso-Kuusinen on n. neliökilometrin laajuinen saari Rymättylän ja Nauvon rajalla. Kuusisten saarissa on tiettävästi runsaasti ryssänuuneja. Kohdetta ei ole tarkastettu inventoinneissa.

Kimon saari (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kimon saaren kaakkoisrannalla. Paikalla on jyrkkään kallioseinämään tehtyjä kalliopiirroksia. Hakkauksessa on esitetty ainakin alastoman miehen ja jonkin tunnistamattoman eläimen hahmot. Kallioon hakattujen kuvien ominaispiirteiden perusteella kyseessä on melko nuori kalliopiirros.

Länsi-Lakia (Taide)
Historiallinen; Kalliopiirros. Kohdetta ei liene tarkastettu.

Mattila (705000006) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Aaslaluodossa sijaitsevan kallioharjanteen koillisosassa, korkeimman kukkulan lakialueella ja sen luoteisrinteessä. Paikalla on n. 6,5 m laajalla alueella luode-kaakoissuntaisesti neljä erillistä kivirykelmää tai ladelmaa, jotka ovat ilmeisesti paikalla sijainneen kolmiomittaustornin tukirakennelmia. Venäläiselle topografikarttalehdelle vuodelta 1881 paikalle on merkitty kolmiomerkki ja maininta korkeudesta.

Strandtorp (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventoinnissa 1963 rekisteröity kohde sijaitsee Aaslaluodon itäosassa miltei Hangantien päätepisteessä. Paikalla on kallioinen mäki Strandtorpin rakennusten koillispuolella Krampinsalmen rannalla. Kalliolla kasvaa tiheää sekametsää. Itkosen (1963) löytämät röykkiöt ovat:
1. Läpimitta pohjois-etelä -suunnassa 11 m, itä-länsi -suunnassa 6,5 m, korkeus 0,5 m, reunat epämääräiset.
2. Edellisestä n. 50 m itään, läpimitta pohjois-etelä -suunnassa 9 m, itä-länsi -suunnassa 11,5 m, rakennettu suurten kivien varaan, matala ja epämääräinen, ryteikön peittämä, korkeus 0,8 m.
3. edellisestä 50 m luoteeseen, läpimitta 8 m, rakennee erittäin epämääräinen, reunoilla suuria maakiviä.
Kaikki hiidenkiukaat olivat vaikeasti havaittavissa.
Inventoinnissa 2005 röykkiöitä ei löydetty. Alueella oli kuitenkin useita ns. ryssänuuneja. Inventointiraportin vuodelta 1963 perusteella "röykkiöt" ovat kuitenkin huomattavasti ryssänuuneja kookkaampia, joten kyseessä eivät liene samat kivirakenteet. On mahdollista, että kysessä on luontainen rantakivikko.

Ominaisholmen - Omenainen (Hautapaikat)
Historiallinen; Rymättylällä, Nauvolla ja Korppoolla oli pitäjien rajalla valtion omistama saari, johon vietiin kaikki itsemurhan tehneet talvella reellä ja kesällä hinattavalla veneellä; kuljetusvälineet jätettiin sinne lahoamaan. Ruumiit haudattiin hiekkaiseen maahan n. 60-70 cm syvyyteen, arkkua tuskin käytettiin. Kullakin pitäjällä oli oma alueensa. Saarella on näkyvissä painaumia. Rymättylän seurakunta pystytti alueensa rantaan suurelle kivelle metalliristin ja muistolaatan 1960-luvulla.

Huhmassuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vilukselan kylässä, Kuparin talon metsässä, Huhmassuon ja erään toisen suon välisessä suosaarekkeessa, lähellä soitten välillä olevaa, harjua pitkin kulkevaa polkua, arviolta 600 m Takamaan tilasta lounaaseen.
Tarkastuksen 1956 perusteella paikalla on pieni pyöreä sammaltunut röykkiö (1,8 x 1,8 m). Sen keskellä olevassa kuopassa, joka on kaivettu maahan saakka, näkyi vähän hiiltä sekä polton särkemiä kiviä, joten röykkiö on jollakin tavoin ollut tulen kanssa tekemisissä. Tarkastustietojen mukaan se ei ole hauta, vaan mahdollisesti kaskes- tai muu raunio. Perimätiedon mukaan paikalla ei ole parin sadan vuoden aikana kaskettu. Kohdetta on tietojen perusteella vaikea paikantaa eikä sitä inventoinnissa 2006 etsitty alueen laajuuden takia. Kyse saattaa olla elinkeinohistoriallisesta jäännöksestä. Lähiseudulla naapurikuntien puolella on tiedossa muitakin röykkiöitä.

Lahti 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Mäntymäen kallioselänteen luoteispäässä, pienen kalliokohouman luoteispuolella olevassa kolossa. Maasto on luode-kaakkosuuntaista kalliomoreeniselännettä, jossa kasvaa havupuuvaltaista sekametsää. Mäntymäki on alueen korkein mäki. Paikka on helppo saavuttaa selänteen poikki kulkevalta Tuohisaaren metsätieltä.
Hirsjärvi (1882–1883) mainitsee Ollilasta luoteeseen, Maaniityn torpan läheltä kiviraunioita. Maaniityn tila sijaitsee 500 m paikalta lounaaseen. Inventoinnissa 2006 todettiin, että kalliokohouman juuressa on matalaa, osin sirpalemaista kiveystä 3 x 4 metrin alalla. Jäkäläpeitteiset kivet (20–40 cm) vaikuttivat kalliosta irronneilta tai lohkotuilta.

Vähäniemi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde, kolme röykkiöryhmää sijaitsee kallioisessa metsässä Tumaraistenaukon itärannalla. Alueelle johtaa kallioiden yli pohjois-eteläsuuntainen mökkitie.
Loivasti etelään viettävällä kalliolla matala, soikion muotoinen ja itä-länsisuuntainen kiviröykkiö, joka näyttäisi koostuvan kahdesta rinnakkaisesta röykkiöstä. Niistä idänpuoleinen on kooltaan 4,2 x 4,8 m. Koko pituus on 9 -9,9 m. Pohjalla kallion pinnalla on hiekan sekaista maata. Kivirakennelmassa on kiviä ainakin 2-3 kerroksessa. Kiviä on heitetty myös ympäristöön.
Eri kohdekorteilla kaksi muuta mahdollista muinaisjäännöstä

Tuomaraistenaukko Kalma (Hautapaikat)
Historiallinen; Marjuksenrannan itäpuolella olevan Kalma-nimisen saaren hiekkaisessa maaperässä kerrotaan nähdyn hautoja muistuttavia kumpuja, joiden on epäilty olevan mustan surman aikaisia tai pakanoiden hautoja.

Huilu (853000004) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kuppikallio sijaitsee Maarian altaan kaakkoispuolella, pienen kumpareen luoteispuolisella alarinteellä pienellä kalliopaljastumalla. Paikalla on yksi epävarma kuppi.
Vuoden 2008 inventoinnissa ei kohdetta löytynyt. Paikalle on ajettu maa-aineksia. Metsäsaarekkeessa, pellon laidalla on kaksi kiviröykkiötä. Toinen liittynee tien tekoon ja toinen voisi olla peltoraunio.

Kolovuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolovuori on Kierikkalan eteläosassa, lähellä Ruskon rajaa, Motonummen itäpuolella. Tämän vuoren kaakkoislaidalla, Saarelmaan ja Sainiston tilojen rajamailla, on muutamia kiviraunioita, jotka mahdollisesti ovat ihmisten tekemiä. Paikalta on ajettu kiviä ja aarteenetsijät ovat hajoittaneet kasoja, jotka kertoman mukaan ovat aikaisemmin olleet selvempiä. Yhdestä rauniosta kerrotaan löytyneen kivikirves. Maasto on yleensäkin kivikkoista ja on mahdollsta, että kysymyksessä on vain luontainen kivikko. Joka tapauksessa paikalla saattoi erottaa viisi erillistä kivikasaa, joista yksi on Saarelmaan puolella, toiset Sainiston maalla.

Linnankappelinmäki (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Turkuun menevan maantien laidassa n. 300 m Vahdon kirkosta lounaaseen, sen kaakkoispuolella on tasaisen peltoalueen keskellä korkeahko, jyrkkärinteinen mäki, nimeltään Linnamäki tai Linnankappelinmäki. Se on kivikkoinen ja kalloinen mäki, jonka itäpuolella on Vähämäen talo, lounaispuolella taas Yli-Vahdon riihi.
Mäen laella näkyi koekuopissa palaneita kiviä ja nokea, mutta mitään rakennusten jälkiä ei siellä näkynyt. tiettävästi ei paikalta ole tehty mitään löytöjä eikä siitä kerrottu mitään tarinoitakaan.
Varsinais-Suomen seutakaavaliiton suojelukohteiden luettelossa arvellaan että kohde olisi rautakautinen asuinpaikka. Anna-Liisa Hirviluoto kutsuu kohdetta tarkastuskertomukseessaan vuodelta 1990 "mahdollinen kirkonpaikka".

Gammelmorskärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Västanfjärdin keskustasta Sirnäsiin vievän tien pohjoispuolella länteen loivasti laskeutuvalla mäen päällyksellä. Alempana rinteessä mäki laskeutuu jyrkemmin.
Paikalla on maapohjalla sijaitseva röykkiö, jonka koko on noin 4,5 x 8 metriä. Röykkiön tiiviimmän osan pohja-alan muoto on lähinnä suorakaide, pituussuunnan ollessa pohjoiskoillis-etelälounaissuuntainen. Röykkiön korkeus on noin puoli metriä. Röykkiössä ei ole purkamisjälkiä.
I en sandig backe strax norr om vägen mellan Sirnäs och Lammala en rektangulär stensättning som mäter 5 x 8 m.

Lapphagen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön sijaintia ei tunneta; se ei ole yllä esitettyjen koordinaattien mukainen, jotka ovat peräisin Turun yliopiston arkeologian oppiaineen röykkiötutkimusprojektista (Tyarktika). Inventoinnissa 2011 todettiin, että koordinaattien osoittamassa paikassa on tasaista viljelysmaata, eikä ko. röykkiötä löydetty. Tiedot röykkiön koosta (halkaisija 9,5 metriä, korkeus 9,6 metriä) ovat todennäköisesti Volter Högmanilta (1886), jonka mukaan yksi röykkiö on sijainnut vuonna 1886 Frömbärssvidenillä Södergårdille kuuluvan pellon luona.
Enligt Tyarktika ett röse som mäter 9,5 m i diameter och är 0,6 m högt. Koordinaterna anger dock en punkt i åkern, som är mindre trolig.

Bofallsmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsässä noin 100 metriä pohjoiseen Bofallsmossenin suon eteläpuolella olevasta ajotien mutkasta, joka on voimalinjan alla.
Paikalta on vuonna 1988 löytynyt iskoksia sekä pari mahdollista hiointa tai hiotun kiviesineen kappaletta metsämaahan tehdyistä tuoreista aurausjäljistä ja paikalle kaivetuista koekuopista. Muinaisjäännöksestä ei ole löydetty värjäytynyttä maata, palaneita kiviä tai muuta, mikä olisi osoituksena pitkäaikaisesta tai aktiivisesti käytetystä asuinpaikasta.
Sepänmaa 2013: Paikka on nykyisin runsaan 20 vuoden ikäistä istutusmännikköä. Osa alueesta on puutonta paljasta kalliota, kallioiden välissä ja ulkopuolella olevat alueet ovat hyvin kivikkoista moreenimaata. Alueelle tehtiin seitsemän koekuoppaa muinaisjäännöksen varmistamiseksi sekä sen laajuuden arvioimiseksi. Lisäksi alueen pohjoislaidalla oli tuulenkaato. Kaikissa koekuopissa ja tuulenkaadossa maa oli hyvin tiivistä kivikkoa eikä mitään merkkejä muinaisjäännöksestä tavattu. On hyvin todennäköistä, että paikalla tapahtunut asuminen / leiriytyminen on sijainnut mieluummin tasaisilla kalliopinnoilla kuin niiden viereisillä teräväsärmäisillä kivikoilla. Tällöin ei kulttuurikerroksia tietenkään ole voinut syntyä. Inventoijan tulkinnan mukaan kyseessä on lyhytaikainen asuinpaikka.

Prästgårdsgruvorna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Norrlammalan kylässä, metsässä, lähellä suuria käytöstä pois jääneitä avolouhoksia. Paikalla on pahoin hajallaan oleva mahdollinen röykkiön pohja tasaisella avokalliolla.
Samalla mäellä, mahdollisesta röykkiön pohjan jäännöksestä noin 100 metriä itään, sijaitsee viiden kiviryhmän jono, jossa jokaisessa kiviryhmässä keskimmäisenä on rajapyykin näköinen harmaakivi tuettuna pienemmillä kivillä. Kivissä ei ole numeroita. Erikoista on, että viisi rajamerkin näköistä kiveä sijaitsee aivan vieretysten niin, että jonon ulommaisten kiviryhmien etäisyys toisistaan on vain 7,9 metriä. Lisäksi näistä hieman yli 100 metriä idempänä Jerikontien itäpuolella on kalliolla kivilatomuksia, jotka tuovat mieleen vanhojen rajamerkkien rakenteita. Ne eivät kuitenkaan sijaitse millään tunnetulla rajalinjalla. Tasaisen kallion tien puoleisella nokalla on muutaman metrin välein kaksi pientä kiviryhmää, jotka kooltaan ja kivikooltaan muistuttavat rajamerkkeihin usein liitettyjä viisarikivien ryhmiä.
Bergig skogsterräng i norra Norrlammala, ca 1.5 km N om vägen till Kimito. Det möjliga röset är beläget mellan vägen till Nygård och skogsvägen som från den går mot NW ca 80 m från vägskälet. Röset ligger på en bergsklack som skjuter ut åt söder. Det är anspråkslöst och demolerat så när som på bottenstensättningen. Röset är byggt av huvudstora och större stenar, som numerä är spridda över ett 3 m brett och 12 steg långt område i riktning NE-SW. Möjligt är att det ursprungligen är ett röse med en diameter om 3 m.
Söder om vägen, 200 m från röset i ENE riktning finns en stensättning med en diameter om 2 m och W om denn två mindre stenanhopningar 4 och 9 m från föregående. Det kan vara fråga om ett gammalt råmärke och dess visare.

Vimpanmäki (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Mahdollisesti varhaiskeskiaikainen kirkonpaikka Ortenojalle vievän tien varressa hiekkaisella mäellä, jonka laki vaikuttaa tasatulta. Pöytyän, Yläneen ja Oripään historian kirjoittaneen Aulikki Ylösen mukaan Kustaa Killisen tulkinta ja paikkakunnalla tunnettu tarina paikasta kirkonpaikkana olisi kuitenkin virheellinen. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton SU-kohde 662.

Kallionokka (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kallionokka on korkea ja jyrkkärinteinen mäntyä ja kuusta kasvava kalliomäki Pyhäjärveen pistävässä niemessä. Paikka on sinänsä sopiva vartiomäeksi, mutta kalliolta ei ole tiedossa varustusten jäännöksiä. Kalliolle nouseva polku kulkee kiviriutan poikki, joka osaksi on ihmisen tekemä, mutta tarkoitus ja tekoajankohta ei ole pääteltävissä. Paikan vanha nimi on Kallinnokka viitaten Kalli-nimiseen jättiläiseen. Paikkakunnalla tiedetään lisäksi kalliolla olevan viikinkihautoja, joiden sijainti on kuitenkin epäselvä. Kallionokan rannasta on löydetty kivikautinen kourutaltta (KM 23099) 1970-luvun puolivälissä. Skl:n SU-kohde 652.

Vainio-Raula 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sonkkilan päärakennuksen itäpuolella, entisellä hakamaalla. Kaakkoon viettävä rinne on myöhemmin muutettu taimikoksi (1994). Alueelta on 1955 todettu kaksi maansekaista röykkiötä, jotka on tulkittu rautakautisiksi haudoiksi. Inventoinnissa 1994 taimikoksi raivatulta alueelta ei ole havaittu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä.

Jaakkola (1000000352) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Askaisten kirkonkylän itäpuolella, mäenharjan itäpäässä olevalla hakkuualueella. Paikalla on mahdollinen kivikautinen asuin- tai leiripaikka itään laskevalla rinteellä. Paikalta on löytynyt kivilaji-iskoksia Turun maakuntamuseon tarkastuksessa 2002.

Frantsi (1000000391) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aurajoen Halistenkosken pohjoisrannalla hyvin loivasti jokea kohti viettävällä savipellolla rautakautiseen ja historiallisen ajan asuinpaikkaan viittavia löytöjä: palanutta savea ja piin pala. Löytöalue on noin 60x20 m ala. Tehoviljelys on voinut tuhota muinaisjäännöksestä suurimman osan. Alueella on runsaasti selvästi historiallisen ajan löytöjä. Aiempana löytönä on ainakin 1600-luvun puukantisen raamatun kansihela. Sijainti on sovelias rautakautiselle asuinpaikalle.

Hyrysenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen varhaisemman kivikauden asuinpaikka Kanga-Hyrysen talon pihapiiriin kuuluvalla mäellä, n. 200 m Kojonjoen pohjoispuolella. Uudemman päärakennuksen vastapäätä olevan ulkorakennuksen takaa löytyi v:n 1980 vaiheilla perunannostossa alkeellinen kivikirves. N. 10 m päästä onnpellosta 1950-luvun löytö: 20 cm pituinen taltta tumaa kivilajia, joka on hukkaan joutunut. Inventoinnissa v. 19 ei muinaisjäännöksen merkkejä havaittu, mutta piha-alue on suuresti muokattu. Saman talon maalta on kolmaskin esine, taltta (KM 3562) Kanniston ahteesta, läheltä Kanniston ojaa. Topografisten seikojen ja maaperän perusteella paikka on erittäin sopiva kivikautisen asuinpaikan sijaksi. N. 400 m NNE Ala-Heikkilän tilalla on niin ikään kolmen kiviesineen löytöpaikka, hiekkamäki, jonka v:n 1996 inventoinnissa ei koekuopituksesta huolimatta ole tavattu kiinteän muinaisjäännöksen merkkejä.

Ala-Juonikka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Viemärikaivantoa n. 1976-78 tehtäessä löytyi pronssinen rullapäinen hevosenkenkäsolki, jossa löydettäessä oli vielä neula tallella. Solki saatiin inventoinnin yhteydessäv. 2000 Kansallismuseon kokoelmiin. Löytö on tehty talon navetan koillispuolen kivijalan vierestä seinälinjan puolivälistä. Löytösyvyys on epäselvä, mutta kaivanto oli 1½ -metriä syvä. Läheltä löytyi ojasta myös luunikama, joka tulkittiin ihmisen selkärangan nikamaksi. Paikalla ei ole mitään maanpinnalle erottuvaa. Se on pensaikkoista joutomaata ja navetasta on enää kivijalka jäljellä. Maaperä on savea. Tiedot viittaavat mahdollisuuteen, että paikalla olisi ruumishauta tai useampia hautoja. Koepistoja ei inventoinnissa paikalle tehty.

Ristinoja (1000000536) (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Tarkemmin paikantamaton keskiaikainen seutukirkon sija tai saarnapaikka, joka paikallisen perimätiedon ja Suur-Loimaan historian mukaan (ss. 70-76) olisi sijainnut Kojonkulmalla, Kojonjoen ja sen pienen sivu-uoman Ristinojan liittymäkohdan niemekkeessä Kojonjoen länsirannalla, Kuninkaisen puolella Euran kylän vastaista rajaa. Kirkonpaikkaan liittyy melko runsas perimätieto. Inventoinneissa v. 1996 ja 1999-2000 paikkaa ei tutkittu tarkemmin, koska se oli kesannolla. Se on kuitenkin tasainen peltokohta ja inventoijan mukaan sopiva perimäntiedon mukaiseksi paikaksi. On kuitenkin myös tietoja, joiden mukaan paikka olisikin joen vastarannalla, joten sijainti on epävarma.

Kartanonpelto (1000001365) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukainen Tattulan suuren kartanon sijaintipaikka. Aulis Oja on selvitellyt Perttelissä olleen kartanon vaiheita Perttelin historiassa, ja ajoittaa sen vaasta 1600-luvun loppupuoliskolle. Tämän sijainti ei ole selvillä. Kartanonpellosta on v. 1914 myös löytynyt viikinkiajan keihäänkärki (KM 6578:4). Paikka sijaitsee Kurajoen pohjoisrannalla, joen ja pienen sivuojan muodostamassa niemessä. Jokitörmät ovat jyrkät ja niemi on laelta tasainen, kapea ja pitkä. V:n 1963 inventoinnissa Jussin talo Kartanopellon itäosassa oli vielä pelto-ojan päässä 5x7 m laajuinen kuoppa, talonisännän mukaan kartanon kellarikuoppa. kartanosta tarinoiden mukaan kirkolle johtaneesta kivetystä tietä ei tehty havaintoja. Keihäänkärki voi viitata kalmistoo, tai se voi esim. olla kulkeutunut Jussin Ylöjoen pellon kalmistosta (rautakautinen kalmisto), 200-300 m itäkoilliseen. Mitään kalmiostoon viittaavaa ei havaittu laitumena olleella pellolla. Vuoden 2002 inventoinnissa niemeke oli kesannolla. Sen pohjoispuolella oli vilja oraalla, ja täällä erottui runsaasti tiilenjäännöksiä, palanutta savea ja mm. keramiikkaa, joiden joukossa ainakin 1600-luvulta peräisin olevaa ja mahdollinen keskiaikainen reunapala. Kellarikuoppaa ei enää havaittu ja se lienee osittain täytetty.

Yli-Arkkila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka, josta v:n 2002 inventoinnissa löytynyt pari kvartsia (ydin ja kvartsiitti-iskos). Ne ovat hiekkaisesta peltorinteen yläosasta, heti Yli-Arkkilan talon pohjoispuolelta. Matti Huurteen (inv. 1963) mukaan tältä paikalta on mahdollisesti Hähkänän Ylöstuvan talon Santapakan eteläsuomalainen tasataltta (KM 6589:3). On lisäksi mahdollista, että Haankorvesta 1990-luvulla löytynyt pimitiivinen kirves on peräisin Yli-Arkkilan talon pihalta. Löytöpaikalle on ajettu jonkin verran hiekkaa täältä. Kirvestä säilytetään Yli-Arkkilan talossa.

Riitamaa 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne kallio-/metsäalueella, lähellä pienen peltolohkon reunaa.

Riitamaa 2 (1000001506) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus itään laskevan kallion reunassa, pellon laidassa.

Puotusenkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka Puotusenkallion pohjoispuolella, Laihoisen kylän takamaalla, Järvenkulmalla. Mynämäen raja on runsas 200 m luoteessa.
Toinen löytökohta, läntisempi on kohdalla missä maan pintaa on ojitettu ja kuorittu taimikon kasvattamiseksi. Toinen löytökohta on pienen sorakuopan etelälaidan leikkauksessa ja sen reunalla.

Keonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Alakylässä, Keonmäen lounaisrinteellä sijaitsevan talon piha-alueella ja pellossa.

Sandö (1000002065) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Karttatiedon mukaan Sandön itärannalla olisi ollut ruotsalainen patteri Suomen sodan aikana. Tarkasti osoitettava paikka ei ole tiedossa.

Maanpään patterit (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tiedot tarkastettava.
Heljä Brusilan kommentti 1.3.2010: "Mj-rekisterin kartalla Maanpään patterin sijaintimerkki on Maanpään lounaispuolella olevalla Laurinkarin saarella/luodolla, mutta P. Huttusen arvelun mukaan se olisi sijainnut Maanpään länsirannalla. Sijaintipaikkaa ei kuitenkaan ole pystytty varmistamaan. Muun muassa itse olen tarkastanut Maanpään länsirannan maastoa, mutta minkäänlaisia merkkejä patterirakennelmasta ei ole löytynyt. Huttusen mukaan tykkiasema on saattanut olla vaikkapa kallionkolossa, ja näitä mahdollisuuksia alueella on useita."

Kotopelto (1000002227) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka pellossa Terttilänjokiuomasta n. 150-200 m kaakkoon. Kaksi havaintokohtaa (a ja b) n. 80 m päässä toisistaan. Kohta a:ssa havaittu pieniä palaneita kiviä n. ½ m alueella ja nyk. n. 35 cm syvyydellä. Kivet ovat vaikuttaneet selvästi ladotuilta. Tarkastettaessa peltokynnöksessä oli hajallaa palaneita kiviä. Löytökohta on harjanne matalempian notkelmien, joen sivu-uomien välissä. Toinen löytökohta sijaitsee notkelman koillspuolean peltorinteessä. Se on palaneen saven esiintymä, jossa oli myös hiiltä ja nokea. Tarkastuksessa havaittiin palaneita savenmuruja. Artefakteja ei ole kuitenkaan tavattu. Samantapaiselta löytökohdalta n. 200-300 m lounaaseen on myös kivitaltta ym. asuinpaikkaan viittaavaa.

Metsäniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Epävarmoja röykkiöitä Vehmaan luoteisosassa Maarjärven itäpuolella, vajaa 200 m Turku-Uusikaupunki rautatien tasoristeyksen eteläpuolella. Ne ovat korkealla jyrkkärinteisellä kalliolla, sen kaakkoisreunan alemmalla terassilla. Kivialue vaikuttaa muuten luontaiselta, mutta röykkiömäisiä kohtia muodostavat kivialueet ovat erillisiä. Ne voivat olla suhteellisen myöhäisiäkin. Röykkiö 1 on 5x12x0,5 m, röykkiö 2 edellisen kaakkoispuolella 8x8x0,5 m ja kolmas ensimmäisen länsipuolella noin 10 m kooltaan 5x6x0,3 m. Epävarma muinaisjäännöskohde.

Krapuranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdolliseen kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kvartseja löydettiin v. 2004 inventoinnissa paikallistien pohjoisesta leikkauksesta ympäröiviltä peltoaukeilta kohoavan pienen moreenimäen etelärinteessä. Mahdollinen asuinpaikka voi ulottua pohjoisen puolella olevan omakotitalon pihapiiriin. Koekuopitusta ei ole tehty.

Suvitienmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka tasaiselta peltoalueelta kohoavan saarekkeen eteläreunassa, hiekkaperäisessä osassa peltoa. Alempana maaperä muuttuu saveksi. Laajuudeksi on arvioitu n. 3500 m2. Sijaitsee Aurajoen ja Jauhijoen yhtymäkohdasta länteen n. 450 m. Löydöt koostuvat kvartsi-iskoksista ja kivilaji-iskoksesta, mutta tarkastushavaintoja vaikeutti pellon pitkä oras.

Melskan töykkä (Hautapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukainen hautapaikka Huovintien ja Oripäänkankaan länsipuolella laajan peltoalueen itäreunassa. Se on hieman ympäristöstään kohoava hiekkainen osa peltoa, halkaisijaltaan n. 140 m. Paikkakuntalaisten kertomusten mukaan siihen on haudattu vainajia ja 1900-luvun alussa kerrotaan hautakumpujen olleen näkyvissä. Pintapoiminnassa vuoden 2004 inventoinnissa alueella havaittin lasia ja tiilenpaloja, mutei kalmistoon viittaavaa.

Kirkkomäen kirkonpaikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Oripään vanhimman kirkon perimätiedon mukainen paikka vanhastaan Kirkkomäellä eli Mäkitalon (Tuomiston) alueella, mahdollisesti Tuomiston talon kohdalla. Koivuniemen talon perustuksia kaivettaessa olisi tulut hautausmaan hiekalta vaikuttavaa hiekkaa esiin. Koivuniemen talon lähellä maata kaivbettaessa olisi lisäksi tullut esiin arkun päätylautaa muistuttava lauta. Näiden kertomusten perusteella olisi kirkko sijainnut vanhan Loimaan tien pohjoispuolella, hautausmaa sen eteläpuolella.

Mestauspaikka (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukainen vanha mestauspaikka urheilukentän länsipuoleisella kaliolla, jossa viimeinen mestaus tapahtui 13.8.1824. Luntan Kaapo mestattiin tuolloin yhtenä viimeisimmistä maassamme, koska vuonna 1826 kulolemaantuomiot jo muutettiin Siperiaan karkotuksiksi. Kaapon teloituksesta on säilynyt runsaasti perimätietoa. Oripään vanhimman kirkon paikka on kertomuksen mukaan n. 250 m lounaaseen Tuomiston päärakennuksen kohdilla (kohde Vanha kirkonpaikka 1000 00 3724)

Nyrvä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja, kivikellarin jäännös ja kiviaitoja kapean pellon lähellä metsässä kaukana nykyasutuksesta. Jäännökset sijaitsevat Kallastenvuoren mäkialueen lounaispuolella, lähellä Naantalin vastaista rajaa. Pellon pohjoislaidan vieressä on 4x4 m laajuinen sammalen ja heinän peittämä töllinpohja, josta hieman ylärinteeseen sijaitsee kivistä huolellisesti rakennettu kellarinperusta, kooltaan n. 1,9x2,9 m. Sen seinät ovat kylmämuuratut ja korkeudeltaan 1,3 m. Parinkymmenen metrin päässä peltovainion reunassa on toinen kiviaita, jonka pellonsuuntainen sivu on 15 m, mäenrinteeseen suuntautuva 12 m. Alueella hieman itään edellisistä on muita epämääräisiä kivikasoja.

Paimenen hauta (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Luontainen kuilumainen syvennys korkean ja laajan Kullanvuoren länsireunan yläpuolella Ruskon vastaisella rajalla. Kansanperinteessä mukaan siihen oilsi kadonnut ruskolainen paimen hevosineen vain suitsien jäädessä kuilun reunalle. Paikalla on opastaulu, jossa kolo on 1,7 m pitkä, 36-45 cm leveä ja 2,4 m syvä. Etelämpänä on kaksikin pienempää yrkkää kalliosyvennystä, Piian hauta. Näihin tai toiseen niistä liittyy tarina suistunut kallionkoloon pudonneesta piiasta.

Aittala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni kivilatomus kallioharjanteella metsässä lähelä Aittalan talon pihapiiriä Mahittulan kylässä, 140 m koilliseen Kerttulan ja Vaisaaren kylien yhteisestä rajakohdasta. Latomus on sileän kallion lähes korkeimmalla kohdalla. Sen läpimitta pohjpois-eteläsuunnassa on 1,3 m ja vastakkaisessa suunnassa 1,5 m, korkeus n. 0,3 m. Latomuksen kivet ovat särmikkäitä.

Kallastenvuori 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme reunoiltaan umpeenkasvanutta kuopannetta kallioalueelta suolle laskevassa rinteessä. Ne ovat n. 75 cm syviä, joista kaksi on rinnakkain, kolmas 12 m pohjoiseen. Erillinen kuoppa on suustaan n. 1,5x3 m, muut ovat suustaan 1x2 m suuruisia. Ne muistuttavat Kallastenvuori 1 kuoppia, mutta ovat näitä pienempiä. Mahdollisesti Tallgren viittaa myös näihin v:n 1909 tarkastuksessaan. Lienevät sysimiilukuoppia.

Toravuoren Myllymäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Inventointikertomuksessaan v:lta 1957 G. Ahlbäck on todennut, että Toravauoren talon maalla kerrotaan olleen käräjä- ja tappelupaikan. V:n 2005 inventoinnissa Laukkanen toteaa Ahlbäckin paikallistuksen sijainnin vääräksi. Oikea lienee siitä itään oleva mäki juuri Toravuoren yksinäistalon maalla., jossa 1800-luvun kartan mukaan on ollut tuulimyllykin. Paikkaa ei tarkastettu v:n 2005 inventoinnissa.

Kirkkopolku (1000004131) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maskun vanhan ja uuden hautausmaan laajennusosan välissä kulkevan Kirkkopolun eteläreunalla, heti mäen yläosassa sijaitseva matala n. 3,5 m halkaisijaltaan oleva pyöreä röykkiö. Sen eteläpuolelle kaivetuissa koekuopissa oli hiilenpaloja ja n. 2 m alemmaksi kaivetussa runsaasti hiilenpaloja. Mitään esihistoriallisen muianisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Sen sijaan rakennelma voi liittyä kirkon vaiheisin. Aluella on arkeolfyyttejjä, mm. ahdekaurtaa, sikoangervoa, pölkkyruohoa ja ketoneilikkaa. Humikkalan kalmist on hautausmaan pohjois- koillispuolella.

Isokylä 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kuppikivi Luonnonmaan saaren länsirannan läheisyydessä Isokylän peltoaukean länsireunassa olevan kallioharjanteen päällä. Paikalla on vierekkäin kaksi suurta siirtolohkaretta, joista toinen on pystyssä ja toinen kyljellään. Viimeksi mainitun pohjoispuoleisen kiven jyrkässä pohjoisseinämässä on yksi mahdollinen, jokseenkin säännöllisen pyöreä kuppi, joka on halkaisijaltaan n. 9 cm. Se erottuu muista kuopanteista ja rosoista kiven pinnassa. Kuppi on kuitenkin ainakin nykyisin pystyssä pinnassa, mahdollisesti se on ollut aiemmin enemmän vaakapinnassa? Toisen lohkareen yläosassa on 90 cm pituinen poranreikä, joten lohkareesta on joskus irrotettu kappaleita.

Herttu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliohakkauksia ja kivilatomus Ruotsalaistenaukon pienessä Herttu -nimisessä kallioisessa saaressa, Rymättylän pääsaaren länsipuolella. Paikalla on jyrkkään rantakallioon hakattuna "LLANELLY", "IOHAN ARNEL" JA "CAARL", sekä n. 30 m tästä kaakkoon "EAHS" *1851 1891 +19". Saaressa on myös n. 1,7 m korkean kallioseinämän alla kivistä ladottu epäsäännöllinen puolikaari, jonka pituus on noin 6 metriä ja leveys n. 1,3 m, ehkä tilapäisen leiriytymispaikan suojan jäännös.

Jahtivoudintie 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hartikkalassa, Laitilan keskustasta Kodjalaan ja Koukkelaan vievän ja Jahtivoudintien risteyksen eteläsivustalla. Paikalta on inventoinnissa 1994 todettu kaksi epämääräistä hautaröykkiötä muistuttavaa kiveystä (halk. 2,2 m ja 2,5 m). Toisessa kiveyksessä on rajamerkki. Rakennelmat voivat liittyä rajakiveen tai vanhaan tiehen, jonka varrelta tunnetaan paikkakunnalle ominaisia kiveyksiä.

Jokiperkko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kylämuurattu toistaiseksi tarkastamaton kivirakennelma Kaukan kylässä, noin 350 m Ihodenjoen itäpuolella, Jokiperkon pienestä peltokaistaleesta runsas 400 mkoilliseen. Muistuttaa Retkensuunkallion kylmämuurattua latomusta noin 800 m kaakkoon.

Punnansuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kylmämuuraustekniikalla rakennettu kivilatomus Kaukannkylässä, noin 120 m Ihodenjoen itäpuolella, Punnansuon länsipuolella noin 200 m. Latomusta ei ole tarkastettu, mutta se muistuttaa mm. Retkensuunkallion latomusta noin 1,4 km kaakkoon.

Kaukolan kartano (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Kaukolantieltä 50 m luoteeseen, kuivatun Valkojärven itärannalla. Maasto on moreenimäkeä, joka on osaksi raivattu pelloiksi, osaksi käytetty laitumena. Laitumella kohoavalta kumpareelta on 1955 inventoinnissa todettu kaksi mahdollista hautaa. Jäännökset on kuitenkin 1974 koekaivausten perusteella tulkittu todennäköisesti luontaisiksi. Kohdetta ei ole tarkastettu myöhemmin.

Kunnalliskoti (1000005364) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan Vasikkahankaalla, Kaukolantien lounaisreunassa, vanhainkodin kaakkoispuolella. Maasto on moreenimäkeä, joka viettää länteen ja lounaaseen kuivatun Valkojärven suuntaan. Hakamaalta on 1955 inventoinnissa todettu seitsemän kumparetta, jotka on tulkittu mahdollisiksi rautakautisiksi haudoiksi. Vuonna 1974 tehdyn koekaivauksen perusteella ainakin osa jäännöksistä on todennäköisesti luonnonmuodostumia. Paikkaa ei ole tutkittu tarkemmin. Alueen kaakkoisosa on nykyisin suurimmaksi rakennettu.

Riihimäki (1000005365) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Kaukolantien koillispuolella, Kuopan talon ympäristössä. Maasto on loivasti itään viettävää moreenimäkeä, joka on raivattu pelloksi. Peltojen saarekkeista on 1955 inventoinnissa todettu yhteensä kymmenen maansekaista kiveystä tai latomusta, joista ainakin osa on tulkittu mahdollisiksi rautakautisiksi haudoiksi. Kaksi jäännöstä on tutkittu 1956 ja todettu viljelyjäännöksiksi, muita on 1974 koekaivausten perusteella pidetty todennäköisinä luonnonmuodostumina. Aluetta ei ole tutkittu tarkemmin.

Sillanpää (1000005366) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolassa, Kaukolantien ja Motomäentien välisellä kaistaleella, Sirppujoesta 230 m luoteeseen, Sillanpään talon luoteispuolella. Maasto on laidunhakana käytettyä moreenimäkeä ja vanhaa Valkojärven rantatöyrästä. Hakamaalta on 1955 inventoinnissa todettu neljä kumparetta, joita on pidetty hautoina. Myöhemmin jäännökset on tulkittu luontaisiksi. Alue on nykyisin suurimmaksi rakennettu.

Salon takametsä 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Salon kylän alueella, Särkijärvestä 500 m eteläkaakkoon ja järvelle johtavalta kärrytieltä 120 m länteen. Alueelta on tunnettu jo 1800-luvun lopulla röykkiöitä. Inventoinnissa 1955 todettu röykkiö (22,30 x 4,2 x 0,5 m) on mahdollisesti luonnonmuodostuma. Kohdetta ei ole sittemmin tarkastettu.

Salon takametsä 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Salon kylän alueella, Koljolanjärvestä 800 m luoteeseen. Maasto laakeaa paljasta kalliota, jossa kasvaa havupuuta. Salon takametsistä on mainittu jo 1800-luvun lopulla röykkiöitä, jotka on kuitenkin tulkittu luontaisiksi. Paikan pohjoispuolella on pirunpeltoa. Inventoinnissa 1955 on todettu pitkulainen röykkiö (7,8 x 4 x 0,4 m), joka on tulkittu mahdolliseksi raunioksi. Paikka ei ole tarkastettu myöhemmin ja kohteen tarkka sijainti ja luonne on epäselvä.

Potkionkalliot (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylän alueella, Potkionkallioiden ja Iso-Potkion järven välisellä metsäalueella. Maasto on kallioalueen länsireunaa, joka viettää länteen. Paikalta on 1994 inventoinnissa todettu heikosti maastossa erottuva, moreenipohjalle rakennettu matala röykkiö, joka on tulkittu mahdolliseksi varhaismetallikautiseksi hautaraunioksi.

Lauanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntiestä 700 m ja sen luoteisreunassa kohoavasta Lankvuoresta 550 m luoteeseen. Lauanmäki on peltojen ympäröimä, etelään pistävä metsäinen mäki, jossa kasvaa muun muassa pähkinää ja sikoangervoa. Paikalta on todettu inventoinnissa 1994 röykkiöitä, jotka on viljelyjäännöksiksi. Alue on tarkemmin kartoittamatta.

Kopinketo 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Väkkäräntien eteläreunassa, Kopinkedosta 200 m kaakkoon, entisessä haassa. Maasto on peltojen ympäröimä kivikkoinen saareke. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kaksi röykkiötä (8 x 3,5 x 0,4 ja 4,5 x 3 x 1,5 m), jotka tulkittu mahdollisiksi haudoiksi. Inventoinnin 1994 mukaan kyseessä saattaa olla rantamuodostuma.

Pahaistenkirkonmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Meritien pohjoispuolella kohoavalla Pahaistenkirkonmäellä, 1,3 km Meritien ja Väkkäräntien risteyksestä länsiluoteeseen. Pahaistenkirkonmäki on erittäin kivikkoinen alue, jossa on pirunpeltoa. Lapset ovat pirunpeltoa 1950-luvun puolivälissä kaivaessaan löytäneet useita luurankoja, joiden luita ovat keränneet ja vieneet kouluun nähtäväksi. Luiden tarkkaa löytöpaikkaa tai jäännöksen luonnetta ei ole selvitetty. Joidenkin tietojen mukaan kivikosta olisi löytynyt myös miekka, mutta sen löytöpaikka on peltoaukean reunassa, mäestä 250 m kaakkoon.
Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että pirunpelto on täynnä erikokoisia kuoppia, jotka ovat selvästi ihmisen tekemiä. Nopean tarkastelun aikana tällaisia kuoppia löydettiin 20. Jotkut niistä ovat 2 m syviä. Välillä kaksi kuoppaa on yhdistetty. Todennäköisesti suurin osa niistä on historiallisen ajan säilytyskuoppia, mutta jotkut niistä muistuttavat pirunpeltoon tehtyjä hautaröykkiöitä.

Sorolaisen kartanon kellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sorolassa, Isontalon vanhanisännäntalon vieressä, piispa Sorolaisen kartanon kohdalla, runsas kilometri Salontien ja Sorolantien risteyksestä etelään ja Sorolantieltä 50 m itään. Maasto on pihapiiriä, jota reunustava peltoaukea viettää koilliseen Hankeranojaan ja kaakkoon Sirppujokeen. Kohde on paikannettu 1994 inventoinnissa.
Peruskartassakin näkyvän ulkorakennuksen alla on kaksi peräkkäistä tynnyriholvattua kellaria. Toinen osa on rakennettu harmaakivestä, toinen tiilestä.

Leiniö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Vahantaan kylässä, Leiniönjärvestä 200 m länsiluoteeseen, Leiniön talosta 650 m kaakkoon ja Vaimarontien mutkasta 680 m luoteeseen. Maasto on moreenimäkesä, jossa on loivasti viettävä matalaa kumpare. Paikalta on 1987 inventoinnissa todettu luonnonkivikkoon tehty epämääräinen röykkiö (7,3 x 6,8 x 0,5). Röykkiö saattaa olla syntynyt kivikkoon kuoppaa kaivettaessa.

Rurja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontieltä 400 m itään ja Hinnaskoskesta 340 m länteen. Maasto on moreenikalliomäellä olevan, melko kivisen kohouman luoteisreunaa. Paikalta on inventoinnissa 1987 todettu luonnonkivikkoon raivattu epämääräinen röykkiö (9,1 x 8,7 x 0,5 m), jonka keskellä on kraaterimaikseksi pengottu kuoppa. Röykkiö voikin olla pengottu luonnonkivikeskittymä.

Kotometsä (1000005402) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vidilässä, 680 m Vidiläntien ja Kauppilantien risteyksestä lounaaseen, Kauppilantien luoteisreunassa, Onnenmaa-nimisen pellon itäpuolella. Maasto on lähes pohjois-eteläsuuntaista rapakivisoraharjannetta, jolla kasvaa kuivaa kangasmetsää. Paikalta on 1994 inventoinnissa todettu yhdeksän kehämäisen vallin rajaamaa painannetta (halk. 2-4,5 m). Kahdessa on sisäpuolella havaittu kivi. Yhdessä on käytävämäinen, vallin rajaama osa (3 x 0,8 m). Koekuopasta on todettu rapautuneita kiviä ja nokikerros, muttei mitään löytöjä. Jäännöksen luonne on epäselvä. Osaa painanteista on pidetty mahdollisina kivi- tai pronssikautisina kodanpohjina ja yhtä pyyntikuoppana. Kuvauksen ja sijainnin perusteella kyseessä saattavat olla myös valmistuskuopat.

Mikola (1000005405) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Soukaisissa, kylämäen luoteislaidalla, koulusta 200 m länsiluoteeseen. Maasto on koivikkoniittyä. Paikalta on inventoinnissa 1978 todettu yksi pieni kivikehä (halk. 2 m) ja useita pieniä epäsäännöllisiä kiveyksiä. Kohteen tarkempi määöriteely edellyttää lisätutkimuksia.

Ali-Sunila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Valkontien ja Langjärventien risteyksestä 110 m länsiluoteeseen ja Ali-Sunilan talosta 100 m länsilounaaseen. Maasto on loivasti lounaaseen viettävässä peltorinteessä kohoava pieni moreenikumpare, jonka lounaispuolella virtaa Pihajoki Malvojokeen kaakkoon. Peltosaarekkeesta on todettu inventoinnissa 1955 kaksi turpeen peittämää röykkiökumparetta (8 x 7,8 x 0,8 m ja 10 x 10 x 1 m), jotka on tulkittu mahdollisiksi haudoiksi. Kohdetta ei ole tarkastettu 1950-luvun jälkeen eikä sen kunnosta ole tietoa.

Kyläväiskä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, 180 m Valkontien ja Vaimarontien risteyksestä luoteeseen.
Talon pihalta on saatu talteen pronssiranneregas KM 2502:5. Pihalla oli kostea notko, jota tasoitettaessa kiven ja soran joukosta löytyi poltettuja (?) luita ja hiiltä sekä puolen kyynärän syvyydestä rannerengas. Löytötiedot viittaavat hautaan, mutta paikalta ei tiettävästi ole todettu muinaisjäännöstä. Viereisestä pellosta on löydetty pitkä litteä kivi, johon oli hakattu nauhamaisia, käärmemäisiä kuvioita. Esineen sijaintipaikasta ei ole tietoa.

Kleemolan haka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Soukaisten kylämäen luoteispuolella, 250 m Vahantaantien ja Retkentien risteyksestä ja 160 m Kleemolan talosta etelälounaaseen. Maasto on peltojen reunustamaa moreenisaareketta, jonka rinteet viettävät itään ja koilliseen. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kolme turpeen peittämää röykkiötä. Ne on tulkittu haudoiksi, mutta ainakin yksi saattaa olla viljelyjäännöskin. Paikkaa ei ole sittemmin tarkastettu eikä sen kunnosta ole tietoa.

Sora (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kusnin kylän lounaispuolella, Kusnintien pohjoisreunassa. Maasto on pellossa matalana kohoava, lounaaseen pistävä harjanne, jossa on pieniä viljelemättömiä saarekkeita. Paikalta on tunnettu jo 1800-luvun lopulla kaksi röykkiötä. Inventoinnin 1955 perusteella toinen (9,5 x 8 x 1 m) on ollut reunakehällinen ja ladottu kulmikkaista kivistä ja toinen, 30 m lounaaseen sijaitseva vähäinen pohjakiveys. Suuremman röykkiön paikka on ilmeisesti raivattu pelloksi, mutta toinen saattaa olla jäljellä, sillä peruskartassa on muinaisjäännösmerkki 60 m länteen olevassa pienessä peltosaarekkeessa.

Hemmilä (1000005438) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaivolassa, Jätönvuoren kaakkoispuolella, Kaivolantien ja Jätöntien risteyksestä 2 km luoteeseen ja Korssuonrahkasta 500 m etelään, Jätöntien pohjoisreunaan kaivetun sorakuopan kohdalla. Maasto on soiden ja moreenimäkien ympäröimää hiekkakangasta. Hiekkakuopasta sanotaan löytyneen eri yhteyksissä kiviesineitä, mm. vasarakirves. Itäpuolisessa kuusikossa useita matalia kuopanteita (halk. 1-2 m). Hiekkakuopan seinämissä ei ole havaittu kulttuurikerrosta.

Maikola (1000005439) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Koukkelassa, 350 m Kauppilantieltä ja 330 m Maikolan talosta kaakkoon sekä 250 m Kauppilan ulkomuseosta koilliseen. Paikan kaakkoispuolella avautuu Koukkelanrahkan peltoaukea. Maasto on moreenimäen kaakkoisrinnettä, jossa on peltolohkojen väliin jäävä viljelemätön kivikkoinen ja kallioinen saareke. Katajaa kasvavan saarekkeen kaakkoisosa on mahdollisesti ollut aikaisemmin kokonaan viljeltyä. Saarekkeen keskiosassa erottuvan melko jyrkkäreunaisen terassin päältä on 1994 inventoinnissa todettu kolme mahdollista hautaröykkiötä, kivirivi, vanhoja ojia sekä peltoraunio. Koekuopissa ei kuitenkaan ole havaittu mitään selvää merkkiä muinaisjäännöksestä. Jäännöksistä 90 m luoteeseen on isoista kivistä kasattu röykkiö, joka saattaa olla viljleyjäännös. Koukkelasta on 1880-luvulla löydetty pronssinen rannerengas (KM 2534:38). Paikalla oli kasa punertavia kivilaakoja hiilensekaisessa maassa. Oletettu löytöpaikka on röykkiöistä 100-150 m länteen tai länsilounaaseen.

Kouma, kirkon viinikellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kouman kylän Pietilänmäen koillispäässä, Väkkäräntien ja Karitien risteyksestä 90 m kaakkoon, Karitien lounaisreunassa, viestiaseman aidan sisäpuolella. Maasto on kallioisen mäen koillisreunaa, jonka itäpuolella avautuu laaja Hankeransuon viljelymaisema. Paikalla on 1994 inventoinnin mukaan kivikellari. Jäännöstä sanotaan kirkon viinikellariksi, koska viereisessä talossa asunut suntio on paikallisten kertoman mukaan säilyttänyt kirkon ehtoollisviinejä.

Ryssänmäki (1000005463) (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Untamalan Niemispään kaakkoispuolella peltojen ympäröimässä moreenisaarekkeessa, 600 m Sonkkilan talosta ja Niemispääntieltä kaakkoon. Inventoinnin 1994 mukaan saarekkeen koillispäässä on joukko kuopanteita, joita kyläläiset pitävät venäläisten hautoina (1721?). Kyseessä ovat mahdollisesti samat 15 kuopannetta, jotka Appelgren mainitsee 1895-1898 (n:o 79). Yhteen kuopanteeseen tehdyssä koekuopassa havaittiin tummaa maata ja tulenpidon merkkejä, muttei mitään hautaukseen viittaavaa.

Kilvonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kyläkeskuksesta 1,5 km pohjoisluoteeseen olevassa Kilvonmäessä, Raumantieltä 150-170 m koilliseen. Maasto on moreenimäkeä, jossa on lehto- ja ketokasvillisuutta. Alueella kasvaa muun muassa sikoangervoa. Kilvonmäen eteläreunassa on 1994 inventoinnissa todettu kaksi peräkkäistä morokumparetta (halk. 2 m). Kumpareet ehkä muodostuneet luontaisesti rapakiven moroontuessa eli rapautuessa. Kilvonmäen luoteisosassa, edellisistä 160 m luoteeseen, on rapakiviröykkiö (2,5 x 1,9 x 0,5 m), joka on tulkittu ihmisen tekemäksi.

Ylisaari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Untamalan Ylisaaressa, 300 m valtatieltä 8 koilliseen. Maasto on eteläkaakkoon viettävää, kivikkoista ja rikkonaista rapakivi- ja moreenisaareketta, jota ympäröivät pienet peltokappaleet. Alueella on poikkeuksellinen lehto- ja ketokasvillisuus ja runsaasti arkeofyyttejä, esimerkiki sikoangervoa. Paikalta on inventoinnissa 1994 todettu hyvin säilynyt tervahauta. Siitä 60 m koilliseen tunnetaan mahdollinen rautakautinen asuinpaikka (mjreki 1000 00 4579).

Rantala (1000005472) (Hautapaikat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Laitilan keskustan itäpuolella, 250 m Eurantien ja Katajamäentien risteyksestä kaakkoon sekä Rantalan (Santilan?) talosta koilliseen. Maasto on moreeni- ja kalliomäen eteläpuolista, etelään viettävää peltorinnettä, jossa hiekkaperäistä maata. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu pienistä kivistä ladottu turpeen peittämä pyöreä kumapre (5 x 3,5 x 1 m) sekä isoista kivistä ladottu, rakenteeltaan epäsäännöllinen turvepeitteinen kumpu (6 x 4,5 x 0,5 m). Kohdetta ei ole sittemmin tarkastettu eikä sen kunnosta ole tietoa.

Palttilan Saarela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilan Radanmäessä, Palttilantieltä 160 m kaakkoon. Maasto on kalliomäen koilista lakea, jonka lounaispuolelta kulkee tilustie. Paikalla on 1955 inventoinnin mukaan kaksi epäsäännöllistä, turvepeitteistä röykkiötä (halk. 4-5 m, kork. 0,4-0,5 m), jotka on tulkittu mahdollisiksi haudoiksi. Niitä ei kuitenkaan ole tunnistettu inventoinnissa 1994.

Kylä-Heiko 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälässä, 200 m Väkkäräntieltä ja Kylä-Heikon talosta kaakkoon, peltotien pohjoispuolella, vanhan tuulimyllyn perustuksista länteen. Maasto on moreenimäkeä, joka viettää itään Isonrahkan suuntaan. Paikalla on 1955 inventoinnin mukaan ollut kaksi turpeen peittämää kumparetta (9 x 6,5 x 0,5 m ja 6 x 4,5 x 0,2 m), jotka on tulkittu mahdollisiksi haudoiksi.

Kylä-Heiko 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälässä, Kylä-Heiko(la)n pihalla, navetan luoteispuolella. Paikalta on 1955 todettu kivikko, joka on tulkittu mahdolliseksi polttokenttäkalmistoksi. Inventoinnin 1994 mukaan kohdalla on tasoitettua pihamaa ja uudehko asuinrakennus. Niitä tehtäessä ei ole havaittu mitään erityistä.

Nummenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Kusnin kylässä, Sonkin talosta vajaan kilometrin koilliseen, Kusnintien itäpuolella olevan Nummenmäen pohjoisrinteessä. Paikalta on tunnettu jo 1800-luvun lopulla röykkiö, joka on 1955 inventoinnin mukaan lähes täysin tuhoutunut. Sen vieressä on ollut toinenkin jäännös, joka on tuhoutunut.

Valkon linnavuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylään kuuluvalla Linnavuorella, Voilammen itäpuolella. Maasto on kallioista mäkeä. Paikalla on 1955 inventoinnin mukaan mahdollinen röykkiö. Jäännöstä ei paikannettu kartoille, mutta sen on ilmoitettu sijaitsevan Linnavuorella tai Linnamäellä, loivarinteisen mäen eteläpuolella.

Seppälänmäki (1000006046) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollinen myöhäiskivikautinen-varhaismetallikautinen asuinpaikka metsän ja pellon rajalla maantien 1823 ja Finnarfiin vievän tien risteyksestä noin 80 m lounaaseen. Inventoinnissa vuonna 2002 löytyi ojaleikkauksesta kaksi kvartsi-iskosta.

Kraila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka, mahdollinen asuinpaikka, kunnan itäosassa Krailan eli Gråbölen kylässä, noin 950 m Krailan päärakenuksesta etelään. Löytöpaikka on metsätien pohjoispuolen ojaleikkauksessa, suhteellisen loivasti lounaaseen viettävässä hiekkaisessa rinteessä. Tien pohjoispuolinen alue oli inventoinnissa vuonna 2002 kynnettyä mäntyistustusta. Koekuopissa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa, joten alueen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia.

Ratsula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen löytöpaikka-alue Ryttarbölen kylän Ratsulan tilalla. Alueelta on usemmasta paikasta löydetty kivikautisia esineitä, ainakin kouru- ja oikotaltta, joita säilytetään Ratsulan talossa. Alueella on mahdollisesti useampia erillisiä asuinpaikkoja. Tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa, mutta paikan vuonna 1968 tarkastanut Mirja Koskimies on ilmoittanut kertomuksessaan kolme todennäköistä löytöaluetta. Näistä yksi on päärakennuksen eteläpuolella noin 150-300 m Kurkku-nimisen peltolohkon alueella tai sen pohjoisreunassa (kertomuksen löytökohta 3), puimalan luona talosta pohjoiseen noin 150 m (kohta 2, jota Koskimies pitää liian alhaisena asuinpaikalle) sekä Treskerin peltolohkon luoteisreuna, noin 650-850 m talosta lounaaseen (kertomukseesa 1). Viimeksi mainitussa oli tieleikkauksessa vahvan punaista maata. Löytöjä ei havaittu tarkastuksessa missään kohdin, mutta Kurkun ja Treskerin alueita pidettiin todennäköisinä kivikautisen asuinpaikan sijoina. Kohteesta ei ole mainintaa vuoden 2000 inventointikertomuksessa.

Teitunpyöli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisen kivikautisen asuinpaikan kohta vanhan Sauvon-Karunan tien länsireunassa. A.M. Tallgren on vuonna 1931 havainnut parinkin lieden jäännökset pienen hiekkakuopan pohjoisreunassa. Paikan sijainniksi ilmoitetaan Vartsalan Teitunpyölin maa Danskullan ja Koukbölen (Kouttu) välissä, ahdekohdassa, josta tiestä erkanee Gripsbölen kylätie. Kivikosken Sauvon pitäjänkertomuksessa v:lta 1934 paikasta on pari valokuvaa. Waris ilmoittaa Sauvon inventointikertomuksessaaan tutkineensa useita osin sammaloituneita kuoppia mitään löytämättä. Paikalla lienee nykyään suuri hiekkakuoppa. Tallgren ilmoittaa löytöpaikan korkeudeksi noin 30 m mpy. Vuoden 2000 inventointikertomuksessa ei ole mainintaa kohteesta.

Loitinpaltta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pääasiassa kivikautinen löytöalue Loitinpaltan (Järvenpään ?) tilan ja Ruonan (Finnkullan) entisen koulun vaiheilta. Alueelta tunnetaan useita opettaja Leonard tai Martta Heimon löytämiä esineitä. Liusketikari (KM 12455) on tilan päärakennuksesta noin 50 m luoteeseen rinteestä, riipushioin (KM 14970) on tilan puutarhasta, talttamainen hioin puolestaan Ruonan (Finnkullan) kansakoulun puutarhasta aivan Loitinpaltan vierestä, liuskeinen keihäänkärki Loitinpaltan tilalta kalliorinteen alta, koulusta 200 m pohjoiseen. Iskukivi on koululta noin 100 m pohjoisluoteesen savimaasta. Kolme viimeksi mainittua lienevät edelleen koululla. On oletettavaa, että alueella on kivikautinen asuinpaikka. Lisäksi tilalta on löytynyt rautakautinen pronssisormus (KM 14973) hiekkanummesta, talon ja koulun väliltä. Alueeseen liittyy muistoja myös Suomen sodasta. Venäläisten hautoja pitäisi ollla koulun alueen luoteiskulmassa

Kyläsalvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme kiviröykkiötä, ilmeistä viljelyröykkitä, entisen pellon länsireunassa, noin 40 m valtatie 8 itäpuolella, pohjois-eteläsuuntaisessa rivissä. Eteläisin röykkiö on noin 4-metrinen ja koottu muita suuremmista kivistä. Siitä seuraava röylkkiö on suurin, soikeahko, kooltaan noin 8x3 m. Pohjoisin röykkiöistä on edellisestä noin 5 m päässä ja noin 4 m pitkä. Sen pellon puoleiseta reunasta kiviä lienee poistettu, joten se on ilmeisesti ainakin pellonraivauksen viime vaihetta vanhempi. odennäköisesti röykkiöt liittyvät kuitenkin pellonraivaukseen, vaikka on myös mahdollista, että niillä on muu tarkoitus.

Ristivuori (1000006097) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ristimäen kylän kallioisella metsäpalstalla Maskun eteläosassa, Maskunjoesta n. 1,2 km kaakkoon. Paikalla on laaja kallioalue, jonka lakialueen kohoumalla on epämääräinen latomus. Jäkäläpeitteinen kivikehä on halkaisijaltaan noin 1,9 m ja siinä on kiviä yhdessä kerroksessa.

Linnavuoren alue (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä suurehkon maakiven juureen koottu puolikaaren muotoinen latomus, noin 1,2 m laajuinen kivikehä. Latomus sijaitsee Luonnonmaalla, noin 200 m Linnavuoren juuren länsipuolella, lähellä kahta sähkölinjaa. Läheisyydessä on myös noin neljän metrin laajuinen epämääräinen kivikasa, joka voi liittyä sähkölinjan rakennustöihin. Edellisestä, peruskartan mukaan noin 150 m koilliseen, Viialanjärven alavasta lounaisrannasta loivasti kohoavan mäen juurella on ollut epämääräinen kiviröykkiö suurien siirtolohkareiden vieressä. Röykkiön muoto oli tarkastuksessa 1982 lähinnä soikea ja se oli noin 5x10 m laajuinen ja 1 m korkea. Sen keskellä oli ojamainen kuoppa. Alueella on tehty maassiivisia metsätöitä ja inventoinnissa 2006 sitä ei enää löytynyt.

Keitilä (Taide)
Historiallinen; Todennäköisimmin 1900-luvun alkupuolella tehty riimukirjoitus Keitilän kylässä, Naantalinaukon rannan äärellä, kesämökin takapihalla, noin 15 m päässä rakennuksesta koilliseen ja 5 m muokatusta pihamaasta. Se on tehty koilliseen ja samalla rannan suuntaan antavaan, noin 4 m leveään pystysuoraan kallioseinämään, joka on korkeimmillaan noin 1,5 m korkea. Hakkauskuvio on noin yhden neliömetrin alalla.
Kirjoitus, jonka sisältö on epäselvä, on sijoitettu käärmemäisen eläinkuvion sisään. Eläimen pää menee hännän yli ja eläimen vartalo kiertyy isomman ympyrän sisällä vielä kerran itsensä ympäri niin, että kuvion oikeaan reunaan pään yläpuolelle muodostuu pienempi ympyrä. Hakkausjälki on 6-8 mm leveä ja sen pohja vaikutti vuonna 2006 paikoin tuoreelta. Se oli osin vailla jäkäläkasvustoa, mikä voi johtua hakkauksen puhdistuksesta, josta aiemman tarkastuksen (1998) yhteydessä oli saatu tietää. Maanomistajan kuuleman mukaan hakkaus olisi 1900-luvun alkupuolelta. Ahlbäck mainitsee sen vuoden 1957 inventointikertomuksessaan ilmeisen myöhäisenä piirroksena. Se oli tuolloin osittain sammalen peitossa, mutta näkyvät osat olivat valokuvan mukaan hyvin selvästi muuta kalliopintaa vaaleammat.

Hakala (1000007432) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pöytyän itäosassa, Kaulanperän kyläkeskuksesta noin 1,6 km koilliseen ja Tampereen moottorietiestä noin 300 m itään, länteen laskevassa metsäisen mäen rinteessä on pitkänomainen kuopanne. Se on halkaisijaltaan noin 2,5-3 x 1,5 m ja 1 m syvä ja lienee lähes umpeen kasvanut vanha tervahauta. Sen länsireunalla noin 1 m levyinen maakannas erottaa kuopanteen pienemmästä kuopanteesta, joka lienee tervan juoksutuskuoppa. Runsas 200 m koilliseen edellisestä on metsäkeskuksen ilmoituksen (v. 2007) mukaan paikannettu kuopanne gps-kordinaattien mukaisessa kohdassa p=6744 354; i=3272 512.

Tryskä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen myöhäisrautakautisen kalmiston sijaintipaikka, joka sijaitsee Yli-Pataisen (Paddaisen) kylässä, runsaat 300 m Paddaisten kartanosta lounaaseen, kalliomäen pohjois-koillisreunassa ja/tai pellolla. Merkkinä mahdollisesta kalmistosta on paikalta löytynyt D-tyypin pyöreä kupurasolki (KM 15794). Muita kalmistoon viittaavia havaintoja ei tiedetä. Mäen eteläpuolella on hiekkakuoppa arviolta 200 m löytöpaikasta etelään. Sen reunoilta ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä vuoden 1960 inventoinnissa. Tryskän aluetta ei ole selvitetty vuoden 2000 kuntainventoinnissa.

Kauppilan kylänpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylänpaikka on sijainnut Rymättylän keskustassa nykyisen Raulantien mutkan kohdalla, Ylis-Kauppilan pihan ja Villenvuoren välillä. Paikalla on nykyään peltoja, jyrkkä mäenrinne, matalaa avokalliota sekä kallionvierustoilla olevaa viljelemätöntä maata. Historiallisen kartan perusteella Kauppilan kylän talot olisivat sijainneet vuonna 1644 ja jo sitä ennen tällä paikalla. Inventoinnissa 2005 paikalla ei havaittu rakennusten jäännöksiä tai historiallisen ajan löytöjä.

Paavaisten kylänpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rymättylän pääsaaren kaakkoisosassa, Meritalon kohdalta etelään johtavan ajotien mutkan tuntumassa. Paikalla on vuonna 1644 laaditun kartan perusteella sijainnut Paavaisten kylän vanha paikka. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa, mutta peltojen ympäröimällä, laajahkolla viljelemättömällä saarekkeella ei havaittu mitään historiallisen ajan asutukseen viittavaa.

Okalan kylänpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rymättylän pääsaaren eteläosassa, paikalla kulkevan Salonkyläntien varrella. Vuoden 1644 tienoilla laaditun historiallisen kartan perusteella Okalan kylän vanha paikka on ollut tällä kohtaa. Kohde tarkastettiin 2005 inventoinnissa ja kylänpaikan arvioitiin tuhoutuneen mahdollisesti kokonaan tienrakennuksen yhteydessä.

Kotirinne (1000008860) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Aaslaluodon itäosassa avokalliolla, josta on näkymä merelle. Silokalliolla matalan kallioseinämän juurella on pieni kivilatomus. Latomus on kooltaan n. 2,6x2,1 m ja korkeudeltaan n. 0,2 m. Rakenne on liian pieni ollakseen hautaraunio, mutta latomus on selvästi ihmisen siihen jostain syystä rakentama.

Pihlajamäki (1000008861) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Aaslaluodon saarella olevalla mäellä laajan kallioalueen pohjoislaidassa. Pellon reunasta n. 20 m etelään on mahdollinen röykkiö ja epämääräinen kivikehä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Ojoinen (1000008937) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen kourutaltan (KM 36834:1), ajaltaan epämääräisen hioinliipan (KM 36834:2) sekä historiallisen ajan rautaesineiden (keihäänkärki ym.) löytöpaikka. Paikka on Karjaskylän puolella, Hämmäisten kylän rajalla Salon kaakkoisosassa, maantie 186 vaiheilla. Löytöjä on kerätty suhteellisen laajalta alueelta 1950-luvulta lähtien. Kohteen luonteen ja ajoituksen määrittäminen edellyttää tarkkuusinventointia.

Kukkulinna (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Alistalon ja Ylistalon pihamaiden välillä olevan kallion pinnalla. Kalliossa erottuu joitain syvennyksiä, jotka ovat mahdollisesti uhrikuoppia. Tien kaarteessa kalliosta on louhittu kiveä.

Hotovaha 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kärrytien pohjoispuolella, n. 15 m pellon kulmasta länteen. Paikalla on loivasti etelään laskeutuva viljelemätön saareke, jolla on soikea röykkiö. Röykkiö on kooltaan n. 6x3 m ja korkeudeltaan n. 0,3 m. Pyöristyneistä kivistä rakennetun röykkiön pinta on sammalen peitossa.

Hotovaha 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee peruskartalle merkitystä suuresta siirtolohkareesta n. 100 m länteen. Paikalla on pellon ympäröimä pieni saareke, jolla on pieni röykkiö. Jäkäläpeitteinen röykkiö on kooltaan n. 2,5x2 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Röykkiön läheisyydessä on pellosta siirrettyjä kiviä.

Nummila (1000008995) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nousiaisten ja Maskun rajan läheisyydessä, Nummilan pihamaan ja Maskarojan välisëssä peltorinteessä. Maaperä alueella on hiekkaa. Paikalta on löytynyt inventoinnissa porfyyriydin ja -iskoksia sekä mahdollinen hioimen katkelma.

Haikko (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Haikon pellolta on löytynyt reikäkiven puolikas ja sen läheisyydestä kyntökerroksen alapuolelta mahdollinen liesikiveys. Näiden läheisyydessä on ollut lisäksi kolme kuoppaa, joista yksi on tuhoutunut pellonraivauksen yhteydessä. Tiedot rakenteista ja löytöpaikasta on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Vuonna 2019 kohteen läheisyydestä löytyi reikäkiven teelmä (KM 43769). Lisää tietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11194.

Viurila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha Pamsilan talon tontti Iiliken puutarhan, ent. Iiliken torpan pihapiirin tuntumassa. (Historiallisen ajan kiinteä muinaisjäännös?)

Strandas torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Storlandetin saaren länsirannalla. Kohteessa on kaksi rakennuksenjäännöstä, joista ensimmäisen pituus on 8,5 metriä ja leveys noin 4,2 metriä. Rakennuksenpohjan itöäseinällä on nähtävissä tiilistä muuratun uunin jäännöksiä. Toisen rakennuksenpohjan pituus ja leveys ovat noin 4,4 metriä.
Kohteen lähimaastossa on pieniä raivausraunioita, jotka lienevät syntyneet perunamaan raivaamisesta. Rakennuksenjäännökset ja raivausrauniot liittynevät nykyiseen, viime vuosisadalla syntyneeseen torppariasutukseen. Rakenteiden iänmääristys edellyttää erillistutkimuksia.

Gloet (1000011141) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jungfruskäriin kuuluvan Storlandetin saaren eteläosassa sijaitsevan Gloet-järven lähellä, järven kaakkoispuolella. Pohjoiseen viettävällä kalliolla, muutama metri veden pinnan yläpuolella on U:n muotoinen kivimuuri. Kylmämuuratussa rakenteessa on länsi-, pohjois- ja eteläseinät. Muuri on ladottu pääosin tasakokoisista, pyöristyneistä lohkareista.
Kivimuurin länsiseinän pituus on 3,8 metriä ja suurin korkeus 0,7 metriä. Itäseinän pituus on 2,6 metriä ja se on ladottu yhdestä lohkarerivistä puolikaareen kalliolle. Itäseinä on pituudeltaan 3,1 metriä ja sen korkeus on 0,7 metriä. Kohteen luonne on epäselvä. Se saattaa olla lintujen ampumasuoja (vetta) ajalta, kun Gloetin pohjukassa vielä oli avovettä.

Alskär (1000011387) (Asuinpaikat)
Ei määritelty; Kohteessa on neljä lohkareista ladottua kehää Alskärin eteläkärjen louhikkoisessa rannassa, etelärinteessä. Rakenteet etelästä pohjoisimpaan:
Rakenne 1: Rakenteen sijaintikoordinaatit ovat p: 6666234, i: 3179277, z: 0,7 m mpy. Rakenne on tehty pyöristyneistä lohkareista ja sen sisämitat ovat 2,5 x 0,7 metriä. Rakenteen pituusakseli on likimain rannansuuntainen. Muurin korkeus on enimmillään 0,9 metriä ja sen eteläosassa on monisatakiloinen siirtolohkare. Rakenteen sisäala on epätasainen, lohkareinen ja varpujen peitossa. Rakenne on ilmeisesti melko resentti.
Rakenne 2: Rakenteen sijaintikoordinaatit ovat p: 6666243, i: 3179287, z: 1,1 m mpy. Rakenne on tehty pyöristyneistä lohkareista ja sen sisämitat ovat 2,2 x 2,0 metriä. Muurin korkeus on 0,5-0,9 metriä. Rakenne on säännöllisen soikean muotoinen ja sen rajaama sisäala tasainen. Rakenteen pituusakseli on likimain rannansuuntainen. Kehän kohdalla rantaviivan tuntumassa on pieni kivikasa. Rakenne on ilmeisesti melko resentti.
Rakenne 3: Rakenteen sijaintikoordinaatit ovat p: 6666254, i: 3179278, z: 2,0 m mpy. Rakenne on tehty pyöristyneistä, muita kivikehiä suuremmista ja tasakokoisemmista lohkareista. Rakenne on U:n muotoinen ja sen pituutta on vaikea arvioida. Rakenteen leveys on 1,3 metriä ja korkeus vähintään 0,7 metriä. Kivimuurin pituusakseli on rannansuuntainen ja sisäala katajien peittämä. Rakenteen maksimi-ikä on 1825 ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1560 +/-30.
Rakenne 4: Rakenteen sijaintikoordinaatit ovat 6666267, i: 3179249, z: 1,4 m mpy. Rakenne on tehty pyöristyneistä lohkareista. Kallio muodostaa rakenteen lounaisreunan, luoteisreuna on puolestaan epämääräinen. Pituutta rakenteella on 3 metriä, leveyttä 1,3 metriä ja korkeutta 0,4-0,7 metriä. Rakenteen kaakkois- ja lounaisseinämät ovat selväpiirteiset, muutoin kivikehä on rakenteeltaan epämääräisempi kuin kohteen muut kivikehät. Rakenteen rajaaman alueen kaakkoisosa on tasainen ja kasvillisuuden peitossa, kun taas luoteisosa on epätasainen. Rakenteen maksimi-ikä on 1950, ja keskiveden tasoa vastaava ikä 1690 +/-25.
Rakenteet ovat epätyypillisiä ja muihin kohteisiin verrattuna melko resenttejä. Ne ovat todennäköisimmin tomtning-jäännöksiä. Toinen mahdollisuus on, että ne ovat linnustuskoijia, mutta takaseinänrakentaminen niihin on vähintäänkin harvinaista eikä sitäpaitsi olisi ollut tarkoituksenmukaistakaan.

Varkaanvuori (Taide)
Historiallinen; Kivihakkaus on Ruskon ja Vahdon kunnanrajan ja kylänrajojen liittymäkohdassa silokalliolla. Tasaiseen kallioon on hakattu 30 cm:n läpimittainen ympyränkaari, jonka sisällä on tasavartinen ristin merkki, jokin kirjain- tai numerosarja, josta osa on lohjennut pois. Lisäksi ympyrän kaarelle on merkitty kaksi ympyrän sädettä.

Alistalo (1000011707) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonpaikka sijaitsee 200 m lounaaseen Alistalon nykyisestä pihamaasta Paattisille menevän tien eteläpuolella joen haaran itäisella rannalla.Vuosien 1801-1807 kartan mukaan Alistalo on sijainnut kohdassa missä Paattisille menevä tien ylittää Kirkkosuolta virtaavan joenhaaran. Paikalla on tasaista vainiota.

Haaraoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1783 kartalla on tontti kohdassa, joka sijaitsee vainiolla Lavamäki-nimisen mäen ja Kulmapaltta-nimisen metsäisen mäkialueen välillä. Vanha tonttilaue lienee loma-asuksen pihan pohjoiskulmassa joko vainiolla tai pihalla.

Karjakuja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivilatomus sijaitsee tasamaalla jyrkän kallioseinämän juurella 60 m lounaaseen pienestä vesilammikosta, joka on lähellä risteystä, jossa Karjakuja liittyy Kierikkalantiehen.
Kallioseinämää vasten on ladottu 2 m pituinen ja 1,5 m korkea kivilatomus, jonka kivissä on paksua karstaa.

Viitasen torpan paikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Prinkhallin maakunnassa Kuhankuonon retkeilyreitistön varrella Vahon ja Maskun rajalla 100 m länteen Laaskalliolle vievän tien ja toisen tien risteyksestä. Paikalle on viitta, jossa on teksti "Vanha asuinpaikka 50 m". Paikalla on maakuoppa, jonka syvyys on noin 2 m ja halkaisija 4 m. Ympärillä on matala maavalli.

Lapilan metsänvartijan torpan paikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lavamäen seudulla Raharannan tilalla. Paikalla on hyvin säilyneitä rakennuksen porraskiviä ja tulisijan jäännöksiä. Kohdetta on pidetty Naantalin Luonnonmaan metsänvartijan rakennuksena.

Paltan torpan paikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torppa on ollut vielä 1900-luvun alussa Kautrannan kylässä, Paltanpelto-nimisen pellon laidassa.

Laivaranta (1000011745) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka on rakentamonta metsäistä, osaksi jyrkästi kaltevaa merenrantaa, joka sijaitsee 500 m etelään Kaitaisten sillan lounaispäästä.
Kohteessa on 8 m leveä maaleikkaus ja pajan jäännökset.

Lemmetyistenluoto (Taide)
Historiallinen; Kivihakkaus sijaitsee kalliossa merenrannalla Kolanaukon etelärannalla. Kaislikon rajalla oleva niemen kallionnokan jyrkähköön matalaan länsisivuun on hakattu kookkain kirjaimin "Berndt Sandberg 1833". Vieressä on rautatappi n:o 83, jonka ympärille on hakattu ympyränkehä ja siihen kaksi ympyränsädettä. Viimeksi mainitut hakkaukset ovat todennäköisesti 1900-luvulta ja osoittavat vesien rajalinjaa.

Haaganvuori (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskusta Hakkeenpäähän menevän tien vierellä. Paikka on jyrkkärinteinen metsäinen kalliomäki alfalttitien, pihojen, laitumien ja peltojen lähellä.
Vuoren eteläisellä loivalla rinteellä on muutamia kivikasoja. Rinteellä on runsaasti hajallaan ja ryhmissä monenkokoisia kiviä. Vuoren päällä on suuria ja syviä vesilammikoita. Alkuperältään ne ovat luontaisia, yhtä on joskus syvennetty.
Unto Salo on tuonut esille Haaganvuoren nimestä ajatuksen keskiaikaisesta linnoituksesta tai kartanolinnasta.

Vuorila (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lähellä Mattilan ja Kleemolan taloja Hakanpään sahan luona taajamassa.
Paikalla on matalia loivareunaisia syvennyksiä avokalliossa pihojen ja teiden lähellä. Matalaa moniulokkeista syvennystä, jonka läpimitta on 10 m ja suurin syvyys 25 cm, on arveltu esimerkiksi merkkitulien sytytyspaikaksi merenkulkijoille

Varivuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen rajamerkki sijaitsee Velkuanmaan Krööpilässä, Varivuorella, itään viettävän avokallion itäreunassa.
Neliömäinen, korkeudeltaan 10 cm kivi, jonka sivut ovat 80 cm, on tuettu maasta kolmella kivellä.

Mäntylä (1000012033) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Omakotiasutuksen keskellä kahden pienen tien risteyksessä oleva kivetty lähde pienen soisen alueen reunalla. Lähteen sisämitta on noin 1,3 m. Reunat on kivetty melko pienillä kivillä enimmillään kolmeen kerrokseen. Lähdettä lienee melko äskettäin tyhjennetty, sillä sen vieressä on sammaloituneita savisen maan kumpareita.

Kalliola (1000012034) (Asuinpaikat)
Moderni; Melko uusi rakennuksen kivijalka metsämaalla melko jyrkän kallion alapuolella. Rakenteen edessä on noin metrin syvyinen melko laaja kuoppa, mahdollisesti kuivunut lammikko. Rakenne on n. 7x7 m kokoinen, isoista kivistä kylmämuuraamalla koottu kivijalka, jonka sisätilan jakaa kahtia vajaamittainen kivimuuri. Rakenteessa on kiviä paikoin neljässäkin kerroksessa niin, että enimmillään se on runsaan metrin korkuinen.

Jäkärlän ulkoilureitti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Halisissa, ulkoilureitin varressa Metsärannan talosta 300 m pohjoiseen hakkuuaukealla.
Latomus on sammaleen peittämä, noin 3 m halkaisijaltaan, matala.

Käenojan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mylly sijaitsee öljynjalostamon luoteispuolella ja säiliöalueen itäpuolella, Käenojan varrella, peltoalueen pohjoispäässä.
Paikalla on padon jäännökset ja myös myllyn tai muun kaksihuoneisen rakennuksen kivijalan jäännöksiä. 1800-luvun senaatinkartassa on paikalle merkitty yksittäinen rakennus.

Ravirata (1000013167) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kuppikivi sijaitsee Metsämäen kylätontin koillispuolella, raviradan portin pielessä, hevosmuistomerkin juurella olevalla pienellä kalliopaljastumalla.
Kuperan kallion korkeimmalla kohdalla ja siitä luoteeseen on epämääräisiä matalia, kuopaneita. Ne voivat olla luontaisia, mutta muutamat (2-5) eroavat säännöllisen muotonsa ja sileän pohjansa takia. Niiden laajuus on 6-7 cm ja syvyys noin puoli senttiä. Ne eivät ole säännöllisessä muodostelmassa.

Kanta-Haihuntie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Vähäjoen itäpuolella, Haihun mäen takana olevalla mäellä, Kanta-Haihuntien itäpuolella.
Mäen länsirinteessä, kallioisen alueen pohjoispäässä on kiviröykkiö. Se on kasattu isoista kivistä. Halkaisija on 3 m ja korkeus 60-70 cm. Keskiosa on kivetön. Kivet ovat kulmikkaita lohkokiviä, mutta niissä ei havaittu poranjälkiä. Lisäksi osa kivistä on luontaisia, pyöreäkulmaisia kiviä.

Uunisvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Uunisvuori sijaitsee Luhdanojan laakson ja Maskun rajan välisellä metsävyöhykkeellä.
Paikalla on kaksi kivilatomusta, joista toinen "Suden luolaksi" kutsutun luolan sisällä ja toinen ulkopuolella, suuaukosta noin 50 m luoteeseen.
Luolassa on kaksi osaa, suuaukon puoleinen laajempi etuosa ja ahtaan kulkuaukon takana oleva takaosa. Osien välillä olevassa välikössä, sen vasemman puoleisessa osassa on vallirakennelma. Se on tehty maasta ja pienehköistä kivistä.
Luolan ulkopuolella oleva kivilatomus on kallioseinämän vieressä olevassa luonnonkivikossa. Latomus on muodoltaan soikea.

Käringö (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Dragsfjärdissä Hiittisten saaristossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1842-1850. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1842.
Käringö on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen sijainti, säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1842) ja malmin kokonaislouhinta (844 tonnia)
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Ängesö (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kemiön saaristossa Hiittisten pohjoisosassa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1780-1788. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1780.
Ängesö on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen sijainti, säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1780) ja malmin kokonaislouhinta (148 tonnia)
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Honkaladonmäki (Kurkela, Nummela) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Kiskossa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1780-1788. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1780.
Honkaladonmäki on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen sijainti, säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1780) ja malmin kokonaislouhinta (149 tonnia)
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Grankulla (243000006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Fyndplats som möjligen representerar en boplats. I ett dike mellan skog och åker har påträffats kvartsavslag och en bit keramik (TYA 609:4). Enligt uppgift skall i närheten av denna fyndplats tidigare ha hittats ett fragment av en båtyxa. Inom samma åkerareal, ca 250 m NE från fyndplatsen har också påträffats i åkerkanten (x = 6677 95, y = 2426 30) en slipsten av röd sandsten samt ett kvartsavslag.
Inventointi 2013: Mitään merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu kummaltakaan löytöpaikalta. Havainnointiolosuhteet inventointikäynnin aikana olivat heikonlaiset. Pellon pintaa oli vain paikoin mahdollista tarkastella massalöytöjen varalta.

Kropankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kropankosken myllyn jäännökset sijaisevat Jalkalan kylän länsiosassa, Kaulajoen eteläpuolella. Paikalla on patorakennelmia sekä rakennuksen perustuksia.

Pitkämäki (Rautkankare) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Liedon, Paimion ja Piikkiön rajojen yhtymäkohdan lähellä, Pettisen kylän Rautasuon alueella, Pitkämäki-nimisellä itäkaakkoon viettävällä rinteellä.
Röykkiö on kalliopohjalla. Röykkiön tutkimuksissa ei saatu selville mihin tarkoitukseen se on tehty. Myöskään iästä ei voi sanoa mitään varmaa. Se sopisi rajapyykiksi, mutta rajojen nykyinen kulku ei tue ajatusta.
Röykkiöön tehtiin ennen kaivauksia koepisto josta löydettiin rautakuonaa. Oletuksena ennen tutkimuksia oli, että kysessä voisi olla raudanpelkistysuunin jäännös (ks. tarkemmin lisätiedot-kohta).

Seili Sandviks bergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee korkealla kalliovuorella kapean kalliohuipun ja alemman kalliotasanteen välissä.
Latomuksen pituus on 3 m ja leveys 1,5 m ja korkeus 0,5 m. Se muistuttaa alueelle ominaista tiiviisti ladottua metallikautista hautaröykkiötä, mutta saattaa olla luonnonmuodostuma.

Haanvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kiimkallioon johtavan maantiestä 150 m länteen, kallioharjanteiden lounaispuolella olevassa rinnemaastossa.
Röykkiö on kahden maakiven välissä kalliopaljastuman lounaispuolella.

Kristianinniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kaarnajärven ja Maarjärven välisessä metsämaastossa, noin 800 m länteen Kaarnajärvestä, pellon takana, kalliopaljasteisen mäen etelään veittävällä rinteellä.
Pohjoisempi röykkiö on halkkaisijaltaan noin 3 m ja sammaleen peitossa. Eteläisempi röykkiö on polun reunalla. Röykkiön lounaisosassa on maakivi, jonka koillispuolelle kivet on kasattu. Halkaisija on noin 3-4 m. Sammaleen peitossa.
Röykkiöt voivat olla myös pellolta ajettuja kivikasoja.

Kauppila (1000014634) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijatsevat Kauppilan talosta 300 m kaakkoon, kalliopohjaisella metsämaalla, mäen etelärinteen yläosassa.
Isoin röykkiö on kasattu maakiven länsi- ja pohjoiskupeelle. Sen halkaisija on 6 m. Edellisestä joitakin metrejä kaakkoon on pari muuta kiviröykkiötä. Lisäksi sähkölinjalla, edellisistä itään on kalliolla sähköpylvään juurella neljäs kiviröykkiön jäännös. Se on vahingoittunut sähköpylvään pystytyksessä.

Vuorela (1000014695) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikallio sijaitsee Aurajoen länsipuolella, Auraan johtavan tien ja Alininkulan tien risteyksen eteläpuolella asuinrakennuksen luoteisnurkan tuntumassa.
Kohde on matalahko kallio, jossa on kolme kuoppaa keskellä kalliota. Kuopat ovat peräkkäin, niitä yhdistää uurre, joka jatkuu kuopista edelleen alaspäin. Kupit ovat kooltaan 60x30-45x15 mm.

Pohjatalo (490010008) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijaitsee Pohjatalosta noin 200-300 m lounaaseen olevalla metsäisellä, tasalakisella kalliomäkellä, joka viettää jyrkästo länsipuolella olevaan rantapeltoon ja maatuneeseen merenlahteen. Lakialue on loivasti pohjoiseen viettävä, siellä täällä on moreenipeitettä.
Kalliolta tien luoteispuolelta todettiin vuonna 1971 kolme kivilatomusta (A,B ja C). Latomus A on ylimpänä rinteessä. Se on suurehkon maakiven luoteissivulla oleva pyöreähkö kiviladelma, jossa on 2 sisäkkäistä kehää, ulommainen selvin. Ladelma B on pieni soikea kiviladelma noin 20 m länteen A:sta. Ladelma C on kolmiomainen kiviladelma jyrkemmän rinteen yläpuolella. Sen keskellä on laakakivi. Vuonna 1996 kallioalueen pohjoisosta, noin 103 m luoteeseen A:sta, sähkölinjasta pohjoiseen havaittiin kahden vierekkäisen maakiven eteläsivulta kolmiomainen kivikehä, jonka sivupituus on 4,5 m.
Kalliokumpareelta läheltä maantietä todettiin hevosenkengänmuotoinen kivikehä E, jonka halkaisija on 3,2 x 2,4 m. Molemmat viimeksimainitut voivat olla myöhäisiä rakennelmia, esim. lasten leikkipaikkoja.
Vuoden 1996 inventoinnissa ladelmia B ja C ei tunnistettu maastossa varmuudella. Niiden kohdalta löydetyt kivikot vaikuttivat luontaisilta.

Pikku-Tahdon (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen uhrikivi sijaitsee metsärinteessä, joka viettää pohjoispuolella olevaan peltoon, polun varrella noin 40 m:n etäisyydellä pellon reunasta etelään. Rinteessä on kalliopaljastumia ja isoja luonnonkiviä. Mynäjoen suu on noin 1,3 km:n päässä luoteessa.
Uhrikivi on matala, tasapintainen ja lähinnä puoliympyrän muotoinen kivi, jonka koko on 80 x 110 cm. Kiven keskellä on yksi kuppimainen syvennys.
Kivi voi olla myös luonnonkivi, sillä kuppi on muihin Lounais-Suomen kuppikiviin verrattuna epätyypillinen.

Tammimäki (490010007) (Maarakenteet)
Historiallinen; Painanteet sijaitsevat Hiivolan talosta runsas 100 m etelään olevan Tammimäen lehtomaisse länsirinteessä pellon reunassa, Mietoisten kirkolle johtavan maantien länsipuolella.
Mäen pellon puoleisessa alarinteessä on tasavälein 7-8 soikeaa tai pyöreää vajoamaa, joista pohjoisin on syvempi. Kyseessä lienee vajoama, jota isäntä Oskari Hiivola oli nuoruudessaan kaivanut löytämättä mitään. Perimätieto on pitänyt vajoamia "ryssänhautoina", mutta ne voivat olla muutakin, mm. nauriskuoppia.

Kummelberget Skinnarvik (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Skinnarvikin päätien itäpuolella olevan Kummelberget-nimisen kalliokukkulan lounaisrinteellä, noin 110 m koilliseen tien reunassa olevasta varastorakennuksesta avoimessa kalliomaastossa.
Rinteen puolivälissä on kallioon louhittu nurmettunut kuoppa ja sen pohjois-luoteispuolella on toinen pienempi kuoppa. Ensin mainitun kuopan lounaispuolella on mahdollisen asumuksen pohja. Paikalla on merkkejä kvartsin louhinnasta. Paikka voi liittyä 1800-luvun lasitehtaan aikakauteen, mutta voi olla vanhempaakin perua. Alueella on kivikautisia asuinpaikkoja.
Inventointi 2012 (Jouni Taivainen): Inventoinnissa löydettiin mainittujen kahden kuopan lisäksi yksi uusi kuoppa. Mainittua mahdollista asumuksen pohjaa ei havaittu. Löydetty uusi kuoppa sijaitsee isoimmasta kuopasta noin 25-30 metriä luoteeseen.
Kuoppien mitat ovat:
Iso kuoppa, muodoltaan soikea, halkaisija 4 x 6 metriä, syvyys 1,5 metriä. Kuopan
pohjalla oli inventointihetkellä vettä. Kuoppaa reunustaa osittain louhoksesta
syntynyt valli.
Pieni kuoppa, edellisestä noin 20 metriä pohjoiseen, neliskanttinen, kooltaan 1 x 2
metriä, vettä täynnä.
Pieni kuoppa, isosta kuopasta noin 25-30 metriä luoteeseen, neliskanttinen, mitoiltaan
1,5 x 2,5 metriä, syvyydeltään 0,5 metriä.

Storängen (1000015329) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenne sijaitsee Skinnavikin päätieltä 700 m länteen ja Fladan-nimisestä merenlahden pohjukasta noin 500 m itään, metsässä pienellä mäenkumpareella. Kivirakennelma on mäen länsireunalla kalliopohjalla.
Rakenne on H:n muotoinen luode-kaakkosuunnassa. Siinä on kaksi suoralinjaista pitkää kiviriviä ja niiden välissä poikittain kivirivi. Sakaroissa kiviä on useammassa kerroksessa. Mäen itäpuolella on vanha metsittynyt pelto.

Summamutikka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maa- ja kivensekainen röykkiö sijaitsee Sirppujoen ja Härinänjoen välimaastossa Laitilan ja ent. Kalanni kuntien rajalla olevan mäkialueen koillisosassa, 190 m Härinänjoesta lounaaseen.
Röykkiö on etelään viettävässä rinteessä, 6x6 m laajassa painanteessa. Se on matala, kooltaan 2,3x1,9 m ja vaikuttaa neliskulmaiselta. Kiviä on 1-2 kerroksessa. Keskellä on kapea vako. Kyseessä voisi olla asumukseen liittyvä tulisija.

Haanmäki (1000015337) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Nousiaisten keskustasta 2,5 km pohjoiseen ja VT 8:sta 700 m itään, mäkialueen pohjoisrinteellä olevalla terassilla.
Sammaloitunut kiviröykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 4 m. Sen keskellä on pystykivi. Kyseessä on kahden tilan välinen rajakivi sillä perusteella että tilojen rajalinja kulkee tällä kohdalla itä-länsisuuntaisesti.

Kalla Vähätalo II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakennelma on kaakkoon laskevassa mäenrinteessä omakotitalon pihan vieressä ja rajoittuu eteläpäästään Vanhan Littoistentien ja Keijunkankaan risteykseen.
Rakennelma on L-muotoinen, jossa sakarat ovat muodostuneet parijonosa olevista kivivalleista ja -riveistä ja niiden väliin ladotuista pienemmistä kivistä.

Betlehem (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kurijärven lähellä olevan pellon itäpuolella metsärinteessä, muutaman metrin päässä pellon reunan kulmasta. Latomus on lähinnä suorakaiteen muotoinen ja noin 3 x 4 kokoinen ja muistuttaa talonpohjaa. Se oli kuitenkin niin kasvillisuuden peitossa, että sen muotoa oli vaikea hahmottaa. Kyse voi olla ladon pohjakivistä.

Seili Tutkimusaseman metsä 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaristomeren tutkimuslaitokselta länteen johtavan polulta noin
10 metriä etelään, pohjoiskoilliseen laskevalla havumetsää kasvavalla kallio- ja moreenirinteellä on rakennuksen kiviperustus. Rakenne on itä-länsi -suuntainen ja kooltaan 6,5 metriä pitkä, 2,5 metriä leveä ja 0,5 metriä korkea. Perustuksesta erottuu maanpinnan päälle noin halkaisijaltaan 0,3-0,5 metriä olevista luonnonkivistä muodostettu perustuskiveys. Rakennusta ei ole merkitty 1800- ja 1900-luvuilla alueelta laadittuihin karttoihin, joten se saattaa olla tätä vanhempi.

Seili Röykkiömäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Seilin saaren keskiosassa, korkealla itä-länsisuuntaisella havumetsää kasvavalla kallioisella mäenharjanteella on kymmenen funktioltaan ja ajoitukseltaan epäselvää kivilatomusta. Rakenteet sijaitsevat kallioalueella 2-3 latomuksen ryhmissä ja osa vaikuttaa historialliselle ajalle ajoittuvilta tulisijojen pohjilta. Latomusten 1-10 (ks. erilliskohteet) lisäksi kallioisella mäellä on lukuisia muutamista kivistä koostuvia raivausröykkiöitä.
Alueen kivilatomuksia on niiden epäselvän luonteen takia arveltu Seilin hospitaalin
potilaiden vailla selkeää ja yhtenäistä tarkoitusperää kokoamiksi ns. terapiaröykkiöiksi. Osa latomuksista vaikuttaisi kuitenkin täyttävän nuotion tai uunimaisen perustuksen ulkoiset merkit.

Kartanonmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Loimaan keskustassa Kartanomäen kaupunginosassa noin 300 m kaakkoon Loimijoen ylittävästä sillasta, joen etelärannalla olevalla korkealla mäellä, jossa on vanhainkodin rakennuksia.
Paikalla sijainnutta kartanoa on nimitetty Ylistaron kartanoksi ja Vesikosken kartanoksi. Historiallisten lähteiden perusteella kartanon rakentaminen ajoittuu 1640-luvulle. Paikalla aittarakennuksen itäpuolella erottuu maan pinnasta joitakin kiviä; mahdollisesti hajalleen liikuteltuja rakennusten peruskiviä.
Vuonna 1877 painetussa kihlakunnankertomuksessa on mm. seuraava maininta: "Wesikosken kylässä, lähellä uutta rautatietä, on kaunis kumpu, jota sanotaan Kartanonmäeksi, syystä, että siinä pitäisi olleen Arvid Wittenberg ´in kartano silloin kun hänellä oli Loimaan vapaaherrakunta".

Taatihaka (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kivi, johon on hakattu kaksi laajaa syvennystä. Se on muurattu hautausmaan kiviaitaan, aidan portista noin 15 m koilliseen.
Hakattujen syvennysten läpimitta on noin 20 cm, toisen syvyys on 4 cm ja toisen 6 cm.

Seili Tutkimusaseman metsä 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaristomeren tutkimuslaitoksen tutkimusasemalta länteen johtavan
polun varrella, itä-länsisuuntaisella lehti- ja havumetsää kasvavalla tasaisella kallioharjanteella on rakennuksen kiviperustus. Rakenne on kooltaan 4,8 metriä pitkä, 4,3 metriä leveä ja noin 0,8 metriä korkea. Muodoltaan nelikulmainen perustus on itä-länsi -suuntainen ja ladottu halkaisijaltaan noin 0,4 metriä olevista kivistä. Rakennusta ei ole merkitty 1800- ja 1900-luvuilla alueelta laadittuihin karttoihin ja saattaa siten olla näitä vanhempi.
Perustuksen luoteispuolella, polun pohjoispuolella sijaitsevan kalliokolon pohjoisreunalla on itä-länsi -suuntainen muurimainen kivilatomus. Rakenteesta on näkyvillä kaksi halkaisijaltaan noin 0,3-0,5 metriä olevista kivistä muodostuvaa
kivikertaa. Latomus on 6 metriä pitkä, noin 2 metriä leveä ja noin 0,6
metriä korkea. Kalliokolossa ja latomuksen ympärillä on toista kymmentä kookasta
irtokiveä, jotka eivät vaikuta liittyvän itse rakenteeseen.

Seili Sandviksbergen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Seilin saaren pohjoisosassa, kahden kalliovuoren välissä sijaitsevan soistuneen lammen luoteisreunalla on kivilatomus. Soikea, röykkiömäinen latomus on kooltaan 5,2 metriä pitkä, 3,3 metriä leveä ja 0,8 metriä korkea. Röykkiö muodostaa kohti lammen keskikohtaa osoittavan niemekkeen ja hallitsee koollaan ja anomaalisuudellaan paikan maisemaa. Röykkiö vaikuttaa ihmistekoiselta, mutta saattaa olla myös luonnonmuodostelma

Iso-Pihlunen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Iso-Pihlusen saari sijaitsee Mannerveden lahden suulla, mantereen puoleisen Pyhärannan ja meren puoleisen Pyhämaan niemen välissä.
Kivikeko sijaitsee Iso-Pihlusen saaren pohjoisosassa, kalliokumpareen päällä olevan rantakivikon luoteisreunalla. Kivikeko on ihmisen rantakivikon kivistä kokoama, halkaisijaltaan 2 m. Korkeutta sillä on 80 cm. Sen tiedetään olleen paikallaan ainakin 80 vuotta sitten. Rakenteen tarkoitus ei ole selvillä.

Vähä-Pihlunen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vähä-Pihlusen saari sijaitsee Mannerveden lahden suulla, mantereen puoleisen Pyhärannan ja meren puoleisen Pyhämaan välissä.
Kiviperustus, kivirivit sijaitsevat matalalla Vähä- Pihlusen saaren kaakkoisrannalla, kesämökin takapihalla. Kivet ovat tasaisen nurmikentän alla ja heikosti havaittavissa. Luoteispuolella on kalliopaljastuma. Kysymyksessä on neliskulmaisen rakennuksen kivijalka. Sen koko on 3,6x3,4 m. Kohteen iästä ei voi sanoa mitään varmaa.

Ihalainen (1000015564) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kvartsilouhos sijaitsee Laajoesta noin 1,2 km luoteeseen, luode-kaakko -suuntaisella 1-1,5 m korkealla harjanteella.
Harjanteella on poikittainen kvartsijuonne, jonka leveys on metrin. Juonne on kovertunut ja edelleenkin mureneva.

Lahnajärvi (1000015584) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lahnajärven kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1530. Kylässä oli vuonna 1540 neljä tilaa, 1560-luvulla seitsemän. Lahnajärven ja Kettulan kylien välissä on sijainnut vuonna 1540 autiopyöli, Vareksenpyöli, joka mainitaan jo vuonna 1447 (DF 2691). Lahnajärven vanhin kyläkartta on vuodelta 1827 (MH A99 9/1). Kylässä oli tuolloin kuusi taloa: Reukka, Suonikkala, Klemelä, Simola, Sipilä ja Kolho. Kylänpaikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Suomusjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomusjärven kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1532. Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1778 (KA MH A99 17/3-19). Kylässä oli tuolloin kaksi ratsutilaa. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Kitula, Kynsi, Mikkeli ja Kirju (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kitulassa oli vuonna 1540 neljä tilaa, 1560-luvulla seitsemän tilaa. Kitulan vanhin kartta on vuodelta 1779 (KA MH A99 3/1-7). Kitulassa oli tuolloin neljä tilaa kahdella eri tonttimaalla. Paavola oli erillään Kynnen, Mikkelin ja Kirjun muodostamasta keskustontista. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Kitula Paavola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kitula mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1540. Kylässä oli 1560-luvulla seitsemän tilaa. Kitulan vanhin kartta on vuodelta 1779 (KA MH A99 3/1-7). Kitulassa oli tuolloin neljä tilaa kahdella eri tonttimaalla. Paavola oli erillään Kynnen, Mikkelin ja Kirjun muodostamasta keskustontista. Paavolan tontti on edelleen käytössä.

Hintsala Hinka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hintsala on merkitty vuodelta 1779 (KA MH A99 3/1-7) peräisin olevalle kartalle. Kylässä oli tuolloin kolme erillistä tonttimaata. Kylässä oli tuolloin kolme erillistä tonttimaata: Hinka, Sipuli ja Tårka. Hinkan tontti on edelleen käytössä.

Hintsala, Sipuli, Tårka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontti on merkitty vuodelta 1779 (KA MH A99 3/1-7) peräisin olevalle kartalle. Kylässä oli tuolloin kolme erillistä tonttimaata: Hinka, Sipuli ja Tårka. Sipulin ja Tårkan paikat ovat edelleen käytössä.

Laperla 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laperla mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1442. Kylässä oli vuonna 1540 6 tilaa. Laperlan vanhin kartta on vuodelta 1771 (MH A99 4/1-2).Laperlassa oli tuolloin seitsemän tilaa: Mattila, Snickari, Kevo, Lampi, Isoperhe (Eric Ericsson), Isoperhe (Henric Erichsson) ja Jakola. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Häntälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Häntälässä oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Häntälän vanhin kartta on vuodelta 1771 (KA MH A99 4/1-2). Kylässä oli tuolloin kuusi tilaa: Junni, Rävä, Käsä, Säppä, Sakko ja Torkkeli. Kylänpaikka on edelleen käytössä

Kruusila Sutars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruusilan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1478 (FMU 3774). Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540. Kruusilan vanhin kartta on vuodelta 1762 (KA MH A35 7/1-2). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa (Jeppi, Sutars, Aro ja Pormestari) omilla tonteillaan. Sutars on luultavasti tuhoutunut tienrakennustöiden yhteydessä.

Kruusila Jäppi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruusilan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1478 (FMU 3774). Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540. Kruusilan vanhin kartta on vuodelta 1762 (KA MH A35 7/1-2). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa (Jeppi, Sutars, Aro ja Pormestari) omilla tonteillaan.
Jäpin paikka on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Kruusila Aro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruusilan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1478 (FMU 3774). Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540. Kruusilan vanhin kartta on vuodelta 1762 (KA MH A35 7/1-2). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa (Jeppi, Sutars, Aro ja Pormestari) omilla tonteillaan. Aron tontti on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Kruusila Pormestari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kruusilan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1478 (FMU 3774). Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540. Kruusilan vanhin kartta on vuodelta 1762 (KA MH A35 7/1-2). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa (Jeppi, Sutars, Aro ja Pormestari) omilla tonteillaan.
Pormestarin tontti on edelleen käytössä.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa

Pirilä (1000015599) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pirilän kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1530. Kylässä oli vuonna 1540 yksi tila. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1783–1791 (MH A35 11/1-4). Kylässä oli tuolloin kaksi taloa: Rusko ja Wähä.

Yltäkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yltäkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1447. Kylässä oli vuonna 1540 seitsemän tilaa. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1777–1779 (MH A35 20/1-20). Kylässä oli tuolloin yhdeksän taloa: Östi (Thomas Thomasson), Johan Östi, Christer Läpä, Jacob Läpä, Eric Kripi, Jakob Kripi, Mats Anttila, Johan Antila ja Kijo. Kylässä oli lisäksi viisi torppaa. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Rasvala Ylhäis Johan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rasvala mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1440. Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa, 1560-luvulla kolme. Rasvalan vanhin kartta on vuodelta 1783 (KA MH A35 12/1-3). Kylässä oli tuolloin neljä taloa (Alhais, Topali, Ylhäis Johan ja Ylhäis Elias) tietä seuraava raittikylänä. Ylhäis Johanin tontti on edelleen käytössä.

Koski (1000015603) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kosken kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1472. Kylässä oli 1560-luvulla neljä tilaa. Kosken kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–95 (MH A67 1-10). Kylässä oli tuolloin Kosken säteri ja yksi talo. Kylänpaikka on edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohteen luonne on tarkastettava maastossa.

Pöytiö, Räimä, Kurki, VeräjänKorva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pöytiö mainitaan ensimmäisen kerran vuosiin 1386–98 ajoittuvassa asiakirjassa. Pöytiön vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Kylässä oli tuolloin viisi tilaa kahdelle tonttimaalle jakaantuneena. Keskustontilla olivat Räimä, Kurki ja Väräjänkorva. Keskustontista erillään joen toisella puolella oli Kaila. Lisäksi kylän läheisyydessä oli saha. Keskustontti on edelleen käytössä.

Romsila Lemu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Romsila mainitaan ensimmäisen kerran vuosiin 1386–98 ajoittuvassa asiakirjassa. Kylässä oli viisi taloa vuonna 1540. Romsilan vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Keskustontilla olivat Rudi, Niku ja Suutari. Keskustontista erillään omilla tonteillaan seisoivat Lemu ja Rinta. Lemun tontti on edelleen käytössä.

Karjaskylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karjaskylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1447 (FMU 2696). Kylässä oli 1560-luvulla viisi tilaa Kollari/Marttila/Aku/Uoti/Erikki. Karjaskylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1782–91 (MH A108 10/3-11). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa. Kylän paikka on kasvanut kiinni Salon kaupunkialueeseen, ja historialliset kulttuurikerrokset ja rakenteet ovat luultavasti suurimmaksi osaksi tuhoutuneet.

Hämmäinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämmäinen mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1490 (FMU 4337). Kylässä oli keskiajalla rälssimaata. Kylässä oli kaksi tilaa 1560-luvulla. Hämmäisten vanhin kartta on vuodelta 1712 (KA MH A108 8/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa, Ylöstalo ja Alastalo. Kylän paikka on edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Mököinen-Mököis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mököis mainitaan ensimmäisen kerran vasta uuden ajan alussa. Kylässä oli 1560-luvulla yksi talo. Mököisten vanhin kartta on laadittu vuosina 1782–91 (MH A108 10/3-11). Kylässä oli tuolloin yksi talo. Kohteessa on edelleen rakennuksia.

Anninen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anninen mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1401 (FMU 1146). Anninen oli uuden ajan alussa piispantila. Kylässä oli 1560-luvulla yksi tila. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1779–82 (MH A108 10/3-11). Paikalla oli tuolloin yksi tila. Kohteessa on edelleen rakennuksia.

Hakostaro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hakastaron kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1450 (FMU 2868). Kylässä oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Kylässä oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Vanhin kyläkartta on vuodelta 1811 (KA MH A108 4/1-15). Hakastaron paikka on merkitty myös Salon kylän maita kuvaavalle vuoden 1691 kartalle (KA MH A2a: 32 1). Hakastarossa oli 1600-luvun lopulla kolme tilaa. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Kurjenpahna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kurjenpahnan varhaisvaiheista ei ole säilynyt tietoja. Kurjenpahnan yksittäistalosta on vuonna 1712 laadittu kartta (KA MH a108: 14/1). Paikalla oli tuolloin yksi talo. Kurjenpahna on edelleen käytössä.

Salmi (1000015615) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salmen kylässä oli 1560-luvulla kolme tilaa. Kylän vanhin kartta on vuodelta 1771 (KA MH A99 8/1-2). Kylässä oli tuolloin kaksi tilaa: Ylhäis ja Junni. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Arpalahti (1000015616) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arpalahden kylässä oli kaksi tilaa vuonna 1540 ja yksi 1560-luvulla. Arpalahden Kansallisarkiston kokoelmien vanhin Arpalahden kyläkartta on vasta 1900-luvulta. Kyläpaikka on merkitty 1700-luvun lopun tilannetta kuvaavaan kuninkaankartastoon. Kylä on edelleen käytössä.

Lemula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lemula mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1539. Lemulassa oli kolme tilaa vuonna 1540. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1782–83 (KA MH A99 13/1-3). Kylässä oli tuolloin kolme tilaa: Paakka, Liuko ja Yrjänä. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Ruotsala 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruotsalassa oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–95 (MH A67 7/1-10). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa ja neljä torppaa. Torpat olivat omalla tonttimaallaan kylän keskustontin pohjoispuolella. Keskustontti on edelleen käytössä.

Ruotsala 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruotsalassa oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–95 (KA MH A67 7/1-10). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa ja neljä torppaa. Torpat olivat omalla tonttimaallaan kylän keskustontin pohjoispuolella. Lisäksi torppien ja keskustontin välissä on peltojen rajaama tonttimaaksi sopiva kohta.

Muurla, Nikula, Uotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muurla mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 1407. Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540 ja 1560-luvulla. Muurlan vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–80 (KA MH A67 11/1-2). Kylässä oli tuolloin Hovgårdin ratsutila, Uotilan ratsutila ja Nikulan tila. Kylän talot olivat Muurlan kirkolle johtavien teiden varsilla. Uotilan ja Nikulan tilat ovat edelleen käytössä.

Muurla Hovgård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muurla mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 1407. Kylässä oli kolme tilaa vuonna 1540 ja 1560-luvulla. Muurlan vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–80 (KA MH A67 11/1-2). Kylässä oli tuolloin Hovgårdin ratsutila, Uotilan ratsutila ja Nikulan tila. Hovgårdin paikka on edelleen käytössä. Kylän talot olivat Muurlan kirkolle johtavien teiden varsilla.
Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa..

Kistola Alaskylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kistolassa oli kahdeksan tilaa 1560-luvulla. Vanhin kyläkartta on vasta vuodelta 1832 (MH A67 9/2-3). Kylän paikka on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaankartastoon. Kylä on edelleen asuttu.

Kistola rustholli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kistolassa oli kahdeksan tilaa 1560-luvulla. Vanhin kyläkartta on vasta vuodelta 1832 (KA MH A67 9/2-3). Kylän paikka on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaankartastoon. Kohde on edelleen käytössä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2017 inventoinnissa. Kistolan rustholli on paikannettavissa nykyisen Pankin talon kohdalle, joka on nykyisin tiheään rakennettu tilakeskus. Pankin talosta 200 metriä koilliseen olevalla peltoharjanteelta löydettiin historialliseen aikaan kuuluvia löytöjä vuoden 2017 inventoinnissa, mm. punasavikeramiikkaa, kohteen nimi on Kistolanpaltta.

Järvi (1000015631) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvi mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1514. Kylässä oli neljä tilaa 1560-luvulla. Vanhin kyläkartta on laadittu vuosina 1780 ja 1782 (KA MH A67 5/1-5, 5/5a). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa (Manni, Tapani, Pajari ja Mölkäri) ja kolme torppaa. Kylänpaikka on edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohteen luonne on tarkastettava maastossa.

Rasvala Alhais (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rasvala mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1440. Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa, 1560-luvulla kolme. Rasvalan vanhin kartta on vuodelta 1795 (KA MH A35 12/1-3). Kylässä oli tuolloin neljä taloa (Alhais, Topali, Ylhäis Johan ja Ylhäis Elias) tietä seuraava raittikylänä. Alhais saattaa olla ainakin osittain autiona.

Pöytiö Kaila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pöytiö mainitaan ensimmäisen kerran vuosiin 1386–98 ajoittuvassa asiakirjassa. Pöytiön vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Kylässä oli tuolloin viisi taloa kahdella tonttimaalla. Lisäksi kylän läheisyydessä oli saha. Kailan paikka on edelleen käytössä.

Ahtiala eteläinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahtialassa oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Ensimmäinen tarkka kyläkartta Ahtialasta on laadittu vasta 1800-luvun lopulla. Kylä on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteen tilannetta kuvaavaan Kuninkaankartastoon. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Rasvala Ylhäis Elias (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rasvala mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1440. Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa (SA), 1560-luvulla kolme (SAY). Rasvalan vanhin kartta on vuodelta 1783 (MH A35 12/1-3). Kylässä oli tuolloin neljä taloa (Alhais, Topali, Ylhäis Johan ja Ylhäis Elias) tietä seuraava raittikylänä. Ylhäis Elias on nykyään autiona.

Romsila Rinta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Romsila mainitaan ensimmäisen kerran vuosiin 1386–98 ajoittuvassa asiakirjassa. Kylässä oli viisi taloa vuonna 1540. Romsilan vanhin kartta on laadittu vuosina 1780–1813 (MH A81 ¾-28). Kylässä oli tuolloin viisi kolmella eri tonttimaalla. Keskustontilla olivat Rudi, Niku ja Suutari. Keskustontista erillään omilla tonteillaan seisoivat Lemo ja Rinta. Rinnan tontti on edelleen käytössä.

Valkjärvi torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valkjärvi on yksittäistalo, jota ei mainita vuoden 1540 verokirjassa, koska on ilmeisesti ollut läänitettynä. Valkjärven vanhin kartta on laadittu vuonna 1796 (MH A38 16/1-5). Valkjärvellä oli tuolloin kapteenin puustelli ja kaksi torppaa.

Ruotsala 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruotsalassa oli 1560-luvulla kuusi tilaa (SA). Kylän vanhin kartta on laadittu vuosina 1776–95 (MH A67 7/1-10). Kylässä oli tuolloin neljä tilaa ja neljä torppaa. Torpat olivat omalla tonttimaallaan kylän keskustontin pohjoispuolella. Paikka on ainakin osittain edelleen käytössä.

Suoloppi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suolopissa oli 1560-luvulla yksi tila. Suolopin ratsutila on merkitty 1700-luvun lopun kartoille (KA MH A67 9/1; KK 80). Ratsutilan paikka on autiona ja ilmeisesti osin pelloksi raivattuna. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Laperla 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Laperla mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1442. Kylässä oli vuonna 1540 6 tilaa. Laperlan vanhin kartta on vuodelta 1771 (MH A99 4/1-2).Laperlassa oli tuolloin seitsemän tilaa: Mattila, Snickari, Kevo, Lampi, Isoperhe (Eric Ericsson), Isoperhe (Henric Erichsson) ja Jakola. Kylänpaikka on edelleen käytössä. Kylän vanhimmalla kartalla on kylätontista jonkin matkaa pohjoiseen peltojen keskellä tyhjäaukko ja tienristeys. Paikalla saattaa olla vanha tonttimaa.

Kälpiö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen yksinäistalo. Kälpiön paikka on merkitty myös Salon kylän maita kuvaavalle vuoden 1691 kartalle (KA MH A2a: 32 1).Talon paikka on edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Mustametsä (1000015899) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sammaleen ja jäkälän peitossa oleva kivirakenne, mahdollinen asumuksen pohja sijaitsee Halikonlahden länsirannalla olevan korkean ja jyrkkärinteisen kalliokukkulan läkialueen etelä-kaakkoisreunalla. Kallioseinämänedessä on suorakaiteen muotoinen rakenne. Se koostuu suoralinjaisesta kivirivistä, jonka pituus on 5,7 m sekä sen molemmissa päissä kohti kalliota suuntautuvista lyhyistä kiviriveistä (päädyistä). Länsipäädyn vieressä on mahdollinen oviaukon paikka.
Rakenteen ulkomitat ovat 5,7x2,5 m. Paikalta avautuu näkymä Halikonlahdelle.

Ahtiala pohjoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahtialassa oli 1560-luvulla kuusi tilaa. Ensimmäinen tarkka kyläkartta Ahtialasta on laadittu vasta 1800-luvun lopulla. Kylä on merkitty 1700- ja 1800-lukujen vaihteen tilannetta kuvaavaan Kuninkaankartastoon. Kylänpaikka on edelleen käytössä.

Rasvala Topuli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rasvala mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1440. Kylässä oli vuonna 1540 kaksi tilaa, 1560-luvulla kolme. Rasvalan vanhin kartta on vuodelta 1795 (KA MH A35 12/1-3). Kylässä oli tuolloin neljä taloa (Alhais, Topali, Ylhäis Johan ja Ylhäis Elias) tietä seuraava raittikylänä. Topuli on nykyään autiona.

Valkjärvi torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valkjärvi on yksittäistalo, jota ei mainita vuoden 1540 verokirjassa, koska on ilmeisesti ollut läänitettynä. Valkjärven vanhin kartta on laadittu vuonna 1796 (MH A38 16/1-5). Valkjärvellä oli tuolloin kapteenin puustelli ja kaksi torppaa.

Ilola (1000015655) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilolan rälssitila on merkitty 1700-luvun lopun kartoille (MH A67 9/1, KK 80). Tila on edelleen käytössä. Kohteen paikannus perustuu vanhoihin karttoihin ja on suuntaa-antava. Kohde ja sen rajaus on tarkastettava maastossa.

Meritalo (1000016023) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hirvensalon saaren eteläosassa, Kakskertaan johtavan tien länsipuolella pellon keskellä olevalla kalliopohjaisee metsämäen lakialueella on katajien ja mäntyjen keskellä matala kiviröykkiö, joka voisi olla hauta. Röykkiö on muodoltaan soikeahko ja halkaisijaltaan noin 4 m. Yleisilmeeltään vaatimaton, mutta selvästi ympäristöstään erottuva. Kohde on merkitty kaupungin maasto- ja kaavakartalle

Heikkilä (1000016669) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomukset sijaitsevat Ruskon kunnan länsirajalla, Hujalan kylässä kalliopohjaisessa metsämaastossa, kalliokukkulan lakialueella. Matalat, pienet ja vaatimattomat latomukset vaikuttavat paalujen tukirakenteilta.

Ramaharja 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Koljolan kylän Ramaharjan kallioisen mäkialueen luoteisreunassa on matala kalliokohouma, jonka länsi- ja pohjoisreunalla on kolmessa kohtaa kallioiden välisissä notkelmissa kivivallit.
Länsireunan avokallioiden välisessä notkelmassa kivivalli on pohjois-etelä-suuntainen ja noin 3 m pitkä. Siinä on 3-4 kivilohkaretta päällekkäin. Pohjoisreunalla on kaksi erillistä kivivallia. Niistä lännen puoleinen on itä-länsi-suuntainen, 3,5 m pitkä ja siinä on kaksi kivikertaa. Idän puoleinen vallinpätkä on koillis-lounaissuuntainen ja 3 m pitkä. Kiviä on kolmessa kerroksessa.
Kylältä on talletettu perimätieto Ramaharjan kodan väestä. Alueella on asustanut väkeä, joka kävi häiritsemässä Koljolan kylän väkeä. Perimätietoa ei voida kuitenkaan suoraan yhdistää kyseiseen paikkaan.

Iso-Pukki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Tiedot tarkistettava.

Morgonlandet pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Hankoniemestä lounaaseen, Morgonlandin pohjoispuolella, Mattörarnista lounaaseen. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Hylkyvihje. Hangosta lounaaseen, Morgonlandin pohjoispuolella.

Morgonlandet eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisellä selällä Morgonlandetin etelärannassa. Sijaintitieto on epätarkka.
Mahdollisesti kaljaasi Annan hylky.

Galtarbyviken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on entisessä Västanfjärdin kunnassa Portsnäsin kylässä Galtarbyvikenin rannalla.
Hylyn kappaleita, jotka löytyivät 1970-luvulla rantaa syvennettäessä kaivinkoneella, arvioidut mitat 15 x 6 metriä.

Förby (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Hylyn kerrotaan olevan Särkisalossa lähellä Förbyn kylää, "viikinkihautojen alla salmessa, haudat salmen molemmin puolin".
Kyseessä on puualuksen hylky, jonka keularanka on korkea ja kaareva. Havaittavissa on noin 10 metriä pitkä kylkilauta. Hylyssä on havaittu puinen ankkuri, jossa on "kivi keskellä". Paikkakuntalaisten kerrotaan nostaneen hylystä osia.

Väktars strömmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kasnäsin eteläkärjestä noin 8 km eteläkaakkoon Rosalalandetin keskiosan etelärannan lähellä Rosalalandetin Rönnhagan ja sen eteläpuolisen Ramsholmenin välillä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka näkyvissä olevat rakenteet nousevat noin metrin korkeudelle pohjasta. Hylky on suureksi osaksi pohja-aineksen peitossa. Hylyn ilmoitti 1991 Harry Alopaeus.

Kärra bukten 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Dragsfjärdin kirkosta koilliseen Kärra bukten -lahden itärannan tuntumassa Kulla -kylän edustalla. Vanhan sijaintikuvauksen mukaan paikka on "puulaiturista noin 70 metriä koilliseen.
Puinen hylky, jonka pituus on noin 11 metriä ja leveys neljä metriä. Alus on rakennettu limisaumaiseksi. Kaaria on vielä pystyssä ja muutamia alimpia kylkilautoja on paikoillaan. Kaarien leveys on noin 20 cm.
Hylky on ilmoitettu Museovirastolle ensimmäistä kertaa 1970-luvulla.

Kalkskär (1553) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Kemiönsaaren ulkosaariston länsiosassa Kalkskärin eteläpuolella. Sijaintipaikkatieto on epämääräinen.
Mahdollinen erittäin huonokuntoinen puualuksen hylky, "lautakasa". Borstöläisen kalastajan tuntemaa hylkyä etsittiin 1969 sukeltamalla ja "hinaamalla pohja-ankkuria". Hylkyä ei löydetty, vaikka tietoa pidettiin luotettavana.

Tallriksvarpen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren saaristossa Rosalasta lounaaseen Örön pohjoiskärjen lähistöllä Klovaskärin ja Örön Norra Uddenin välillä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka
Kyseessä on rosalalaiselta kalastajalta saatu tarkistamaton hylkytieto.

Käringen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Strengärsholmenin Kärringenin kaakkoisrannalla
Käringenin rantavedessä noin 3 metrin syvyydessä neliskulmaisia n. 20x20cm ja 2-3m pituisia lankkuja.

Björkholm itäranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nauvon kirkonkylästä vajaat kolme kilometriä koilliseen, Vallmon pohjoispuolella sijaitsevan Björkholmin saaren itärannassa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Paikalla on noin 10 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1980. Kohteen ajoituksesta ja laadusta ei ole tietoa.

Haverö länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Airiston eteläosassa Haverön länsipuolella ja Lindholmenin itäpuolella. Tieto on epäselvä.
Kirjassa Hylkyjä Suomenlahdella ja Saaristomerellä (Vaheri-Hyvärinen-Saari) kerrotaan, että Saaristomereltä Haverön länsipuolelta on löydetty hylky, jota pidetään Krimin sodan tapahtumiin liittyvänä. Hylyt.netissä hylky on Haverö I -nimellä. Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi aluetta 2022 eikä merkkejä hylystä havaittu.

Petsor (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Nauvon pääsaarten eteläosa, Storsund, lahdessa Petsorin itärannalla, n. 15 metriä rannasta.
Kyseessä on puisen veneen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä.

Oxholm 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Korppoosta pohjoiseen Norrskata -saaren länsipuolella olevan Oxholm-saaren pohjoisrannalla jyrkän kallion kupeessa pienen lahdelman kohdalla 1,5 - 2,5 metrin syvyydessä (1967). Pohja on pehmeää mutaa.
Puisen limisaumaisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin 4 metriä. Hylky makaa pohjalla hieman kallellaan oikealle. Laitalaudat on kiinnitetty puutapein. Hylky on hautautunut mutaan, josta pistää esiin kaaren päitä. Puuaines on ehkä mäntyä.
Harry Alopaeus kävi hylyllä 7.7.1967 ja teki hylystä ilmoituksen. Yllä oleva kuvaus perustuu hänen ilmoitukseensa. Alopaeus kirjoitti, että "vaikuttaa siltä kuin alus olisi jostain syystä, ehkä myrskyssä, ajautunut ko. paikkaan ja uponnut siihen välittömästi. Ranta on niin jyrkkä, että maihinnousu on erittäin vaikeata".
Barlius-ryhmä yritti paikantaa hylyn 2024 viistokaikuluotaamalla sekä dronekuvaamalla matalia rantoja, mutta hylkyä ei pystytty havaitsemaan. Barliuksen jututtama mökkiläinen muisti, että paikalla olisi joskus ollut erittäin huonokuntoinen hylky.

Svartholm länsipuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Korppoosta koilliseen Svartholm -saaren länsipuolella. Sijaintitieto on erittäin epätarkka.
Löydöstä oleva tieto on epävarma: alueella kerrotaan olevan hylky.

Tistronkläppen (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Brunnskärin eteläpuoli, Tistronkläppen(?)
Mahdollinen hylky, ilmoittaja ei itse nähnyt kohdetta

Medelby Böle (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Houtskarissa Houtskarin kirkosta noin 2,8 km kaakkoon Hönssundetin länsiosan etelärannassa Medelbyn Bölen pohjoispuolella rantavedessä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Rantavedessä oleva hylky, jonka kylkikaaret olleet näkyvissä ainakin 1960-luvulla. Hylyn ilmoittaja haastatteli paikallisia asukkaita tunnetuista hylyistä 1960-luvulla ja piirsi kartan useiden hylkyjen sijainneista. Hylyllä ei ole tehty arkeologista tarkastusta eikä sitä ole ajoitettu tai tutkittu. Hylyn oletettua sijaintipaikkaa inventoitiin 2021 sähkökaapelihankkeen takia, mutta hylkyä ei havaittu kaapelilinjalla. Koska alkuperäinen sijaintitieto on epäselvä, ei inventoinnin tuloksena kohdetta poistettu rekisteristä ja oletettu hylyn tuhoutuneen, vaan sen sijainti siirrettiin inventoidun alueen ulkopuolelle. Hylyn sijainti vaatii lisäselvitystä.

Kollinniemi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Airistolla Airismaan Kollinniemen itärannalla. Sijaintipaikkatieto on hyvin epävarma.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 12-13 metriä ja leveys 4-5 metriä. Alus on todennäköisesti limisaumatekniikalla tehty. Hylky on löytynyt 1982.
Hylkyä yritettiin paikantaa viistokaikuluotaamalla laajasti oletetun hylkypaikan ympäristössä 2021. Hylkyä ei havaittu. Hylky on voinut hajota sellaiseen kuntoon, ettei sitä ole mahdollista viistokaikuluotaamalla havaita tai se on tuhoutunut tai vajonnut läheiselle 70 metriä syvälle alueelle.

Verkkokari (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Naantalin saaristossa Rymättylän itäpuolella Verkkokarin luoteispuolella. Sijaintipaikkatieto on erittäin epävarma ja perustuu käsin piirrettyyn karttaan vuodelta 1980.
Puurunkoinen hylky, joka ollut kalkkilastissa.
Hylyn oletettua sijaintipaikkaa viistokaikuluodattiin laajasti 2021 (Barlius-ryhmä). Hylkyä ei onnistuttu paikantamaan. Joko hylyn kunto on kehittynyt sellaiseksi, ettei se enää erotu viistokaikuluotauskuvassa tai oletettu sijainti poikkeaa erittäin paljon oletetusta.

Kaltsaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Naantalin keskustasta noin 28 km lounaaseen Kaltsaaren länsipuolella. Sijaintitieto on epäselvä.
Paikalla on kerrottu olevan puurunkoisen aluksen hylky. Museovirastolle kohteesta ilmoitettiin 1980-luvun alussa ilman tarkkaa tietoa kohteen sijainnista tai hylyn laadusta. 2016 yksityishenkilö oli kuitenkin yhteydessä Museovirastoon kertoen sijaintitietoa tarkentamatta, että kohteella käydään sukeltamassa melko säännöllisesti.
Sijaintipisteen kohdalla ja ympäristössä luodattiin syksyllä 2020 10 - 15 metrin syvyysalueella, eikä hylkyä havaittu. Tutkimusryhmä Barlius viistokaikuluotasi 2021 noin 300 metriä Kaltsaaren länsirannasta ja 150 metriä kiertäen etelän kautta itäpuolelle. Hylkyä ei löytynyt. Kohdetta on yritetty löytää viistokaikuluotaamalla ja sukeltamalla aiemminkin turhaan (Nautic Club Urheilusukeltajat ry.) Seuran jäsenet ovat myös koettaneet selvittää 2016 kerrottua sukeltajien käyntiä hylyllä. Museovirastolle kerrottiin, että rauta-alus oli ollut hylyn oletetun paikan päällä ja sukeltajat olivat käyneet vedessä. Nautic Club selvitti asiaa ja Tavi (seuran rautarunkoinen alus) oli tuohon aikaan paikalla, mutta hylkyä ei löytynyt.

Ruissalon proomu (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun sataman edustalla reilun kilometrin päässä satamasta länteen, Ruissalon itäosan etelärannalla ruovikossa.
Paikalla on proomun hylky, josta on pohja jäljellä. Arvioidut mitat 16 x 6 metriä.
Harry Alopaeus ja Risto Halme Museoviraston Suomen merimuseosta kävivät hylkypaikalla 1975. Heidän muistiinpanonsa mukaan laivan potkurivirta on nostanut hylyn miltei rantaan, ja osa hylystä tai hylyn osasta on tullut pintaan. He arvioivat hylyn iäksi tuolloin 50-100 v. Heidän tietonsa mukaan hylky oli Turun seudulla yleisesti tunnettu.

Laupunen 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Laupusen länsipuolella, Iso Ouran ja Vikan välisessä salmessa.
Paikalla on kerrottu olevan puurunkoisen aluksen hylky. llmoittajan arvion mukaan alus on ehkä 1808 meritaistelussa uponnut alus.
Helsinkiläinen sukellusseura H2O (viisi sukeltajaa) teki sukellusetsintää alueella 5.7.1980 tehtävänään paikantaa Museoviraston pyynnöstä mahdollinen Suomen sodan aikainen hylky. Sukeltajat eivät löytäneet hylkyä, vaan havaitsivat alueella vain tykinkuulan. Museoviraston meriarkeologian yksikkö (Pekka Paanasalo) viistokaiutti aluetta syksyllä 2007. Salmessa tehtiin useampia ajoja, joissa näkyy viitteitä puutavarasta, mutta ei kuitenkaan yksiselitteistä hylkykohdetta.

Laupunen 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Laupusenmaan länsipuolella.
Kahteen osaan katkennut puurunkoisen aluksenhylky. Keulaosa on lähellä rantaa. Peräosasta on löydetty tykki. Hylyn rakenneosien päällä on mutaa n. 60 cm.
Ilmoittajan arvion mukaan ehkä 1808 meritaistelussa uponnut alus. Tästä hylystä on myös Ora Patoharjun tieto kesän 1965 sukellustutkimuksista. Helsinkiläinen sukellusseura H2O (kuusi sukeltajaa) sukelsi alueella 3.7.1980 tarkoituksenaan paikantaa Suomen sodan aikainen hylky Museoviraston pyynnöstä. Ryhmä löysi paksuja lankkuja vain osittain näkyvissä hiekan ja mudan alta melko jyrkässä rinteessä, etäisyys rannasta noin kymmenen metriä, syvyys kuusi metriä. Meriarkeologian yksikkö (Pekka Paanasalo) viistokaikuluotasi aluetta syksyllä 2007. Tehtiin kaksi ajoa, joissa ei selvää havaintoa hylkykohteesta.

Laupunen Heponiemi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Laupunen, Heponiemen luotsiaseman eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky tai hylkyjä.
Ora Patoharjun raportissa kesän 1965 sukelluskohteista kerrotaan, että hylkyleiriajan jälkeen löytyi Heponiemen luotsiaseman eteläpuolelta kaleerinhylkyjä ja mainitaan sukeltaja Likitalon nimi. Meriarkeologian yksikkö (Pekka Paanasalo) viistokaikuluotasi aluetta syksyllä 2007 saaden huonon sään vuoksi tehdyksi vain yhden ajon. Ajossa ei havaintoa kohteesta. (Alueen historiaa: alueella käyty Isoluodon taistelu 30.8.1808).

Palvan kirkkolahti (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Velkualla Palvan kirkkolahdessa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Kirkkolahdessa on kerrottu olevan limisaumainen hylky.

Tervsund 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa noin 6 kilometriä Paraisten kirkolta etelään Tervsundin itärannalla Kirkkonokan pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 33 metriä. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1980 ja tuolloin hylyn kaarenpäät näkyivät ilmoittajan mukaan pinnalle.
Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024. H2O ry:n lähdetiedon mukaan hylky on luode-kaakkoissuunnassa, Jorma Virtasen tiedon mukaan hylky on koillinen-lounassuunnassa. H2O:n lähdetiedossa on mainittu myös nimi Marianne, joka voi liittyä tähän hylkyyn. Ks. hylyt.net, Tervsund II.

Ståtbådarnan länsipuoli 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Paraisten ulkosaaristossa Ståtbådarna -matalikon länsipuolella ja Källarbådanista etelään. Alue on Saaristomeren kansallispuiston rajoitusosaa, missä maihinnousu sekä liikkuminen ja laitesukeltaminen on kielletty ympäri vuoden.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on ilmoittajan mukaan ehkä alun perin ollut pintahylkynä.

Ståtbådarnan länsipuoli 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Paraisten ulkosaaristossa Ståtbådarnan länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen laivan pohjaosa, jonka pituus on noin 30 metriä. Hylky on ilmoittajan mukaan ehkä ollut alun perin pintahylkynä.

Björkö 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Björkön Byviken-lahden pohjoisosassa Insjönin itäpuolella.
Pienen aluksen jäännöksiä kahtena kappaleena. Hylky on mainittu meriarkeologian toimiston C. Ericsonin muistiinpanovihossa 1968, jossa kerrotaan, että Byvikenin rannoilla on hinattu sukeltajaa kohteiden etsimiseksi. Todettu pikkualuksen jäännöksiä, kaksi palaa otettu talteen. Myöhemmin kohteen sijaintipaikalla ei ole sukellettu.
Toukokuussa 2019 tehdyssä vedenalaisinventoinnissa aluksen jäännöksiä ei löydetty viistokaiuttamalla eikä rantoja tutkimalla. Hylyn osia ei löydetty myöskään 2023 Suomen meriarkeologisen seuran kenttätöissä.

Björkö 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Björköstä lounaaseen pienen saaren pohjoispuolella
"vanhan väylän varrella". Sijaintitieto on epätarkka.
Hylky, joka on löytynyt 1968. Hylyn laadusta ei ole tietoa.

Högkobben (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utöstä pohjoiseen Gråharun ja Knivskärin eteläpuolella matalikolla. Sijaintitieto on epämääräinen.
Täysin hajonnut puuhylky, jonka osat ovat levinneet noin 600 metrin alueelle. Kaaret ovat tammea.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi laajasti hylyn oletettua sijaintialuetta 20.6.2022 havaitsematta hylkyä.

Skalmören (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Hylyn oletettu sijaintipaikka on Jurmosta lounaaseen olevan Skalmören -saaren lounaispuolella tai etelärannalla. Sijaintitiedot ovat puutteelliset.
Paikalla kerrotaan olevan purjealuksen hylky. On oletettu, että hylky olisi kaljaasi Leonora, joka haaksirikkoutui marraskuussa 1824 "i Jurmo skären". Haaksirikosta oli tietoa Finlands Allmänna Tidning -lehdessä samassa kuussa. Vuodelta 1825 on olemassa huutokauppailmoitus Åbo Underrättelser -lehdessä, jossa on esillä aluksen nimi, haaksirikkoalue ja haaksirikon ajankohta.
Hylkyä on yritetty paikantaa viistokaikuluotaimella 2010 siinä onnistumatta. Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi oletettua hylyn sijaintialuetta kesäkuussa 2022. Hylkyyn viittaavia anomalioita ei havaittu.

Gaddarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Gaddarnan luona. Paikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi laajalti hylyn oletetulla sijaintialueella kesäkuussa 2022 eikä hylkyyn viittaavia anomalioita havaittu.

Blänkan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utöstä kaakkoon Blänkanin luona. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen laivan hylky.

Freja (Alusten hylyt)
Historiallinen; Oletettu sijaintipaikka on Utöstä luoteeseen Kårharun itärannassa.
Todennäköisesti purjealus Frejan hylky, jonka runko romahtanut. Freja oli haaksirikkoutunut 1846 (?).
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi laajasti oletetulla sijaintialueella kesäkuussa 2022. Hylkyyn viittaavia anomalioita ei havaittu.

Notgrunden (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Utön pääsaaresta pohjoiseen Ormskärin länsipuolella.
Paikalla kerrotaan olevan englantilaisen aluksen hylky.

Vuoriniemi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Vuoriniemen rannan tuntumassa sijaitsee lisäksi kaksi noin 30-metristä hylkyä. Puualusten hylyt ovat vierekkäin ja pohjoisempi niistä näkyy ilmakuvissa ja osittain vedenpinnan yläpuolella. Tämä hylky saattaa paikallisten merihistoriantuntijoiden mukaan olla kuunari Fennia (1689). Fennia oli Oskar S. Anttilan omistama ja rakentama alus. Fennia rakennettiin Pyhäranta-Santtiossa vuonna 1902 ja on tasasaumainen. Fennia kuljetti mm. halkoja, perunaa ja ruisjauhoja. Tietojen mukaan vuonna 1909 alus myytiin Ahvenanmaalle (Tenho, 2004), joten sen uppoamissijaintia ei ole varmistettu. Alus oli saanut vaurioita, jolloin se tuotiin Pyhämaalle Vuoriniemeen purettavaksi.
Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois.
Alueelle tiedetään uponneen ainakin Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti vuonna 1918 sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.

Pyhänmaanperä 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois. Alueelle tiedetään uponneen ainakin Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti vuonna 1918 sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.
Pyhänmaanperän lahden eteläisessä osassa ja itäisellä rannalla sijaitsevien hylkyjen nimet eivät ole tarkkaan tiedossa. On mahdollista, että purjealus Union sijaitsee lahden itärannassa. Parkkilaiva Unionin on tietojen mukaan omistanut Albin Imppu, ja se on rakennettu Pohjanmaalla Sidebyssä vuonna 1874. Alus ostettiin Raumalta purettavaksi vuonna 1908. Nimistä ja alustyypeistä on saatu tietoa paikallisilta merihistoriantuntijoilta.

Pyhänmaanperä 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Pyhänmaanperän lahden länsipuolen rannan lähellä sijaitseva hylky on mahdollisesti kaksimastoinen kaljaasi Ahti, joka upposi Pyhärannan sataman tienoilla vuonna 1918. Kirjallisten lähteiden mukaan Ahti oli Kristian Jalosen omistama ja rakennettiin Porissa 1881. Ahtea oli mahdollisesti käytetty elävän kalan myynnissä ja kauppaa käytiin myös Turkuun ja Tukholmaan. Paikallisten merihistoriantuntijoiden mukaan Ahti oli ostettu vuonna 1911 Kustavista.
Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois. Alueelle tiedetään uponneen ainakin Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.

Pyhänmaanperä 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kihlonrannan pohjoisessa päässä sijaitseva hylky on mahdollisesti parkkilaiva Lindola, jonka kirjallisten tietojen mukaan omistivat mm. F.N. Jalo, E. Jalonen ja K.V. Rantatalo. Lindola rakennettiin vuonna 1873 Norjassa ja hylättiin vuonna 1910 Kihlonrantaan
Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois. Alueelle tiedetään uponneen ainakin Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti vuonna 1918 sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.

Historiallinen; Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois. Alueelle tiedetään uponneen ainakin Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti vuonna 1918 sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.
Pyhänmaanperän lahden eteläisessä osassa ja itäisellä rannalla sijaitsevien hylkyjen nimet eivät ole tarkkaan tiedossa. On mahdollista, että purjealus Union sijaitsee lahden itärannassa. Parkkilaiva Unionin on tietojen mukaan omistanut Albin Imppu, ja se on rakennettu Pohjanmaalla Sidebyssä vuonna 1874. Alus ostettiin Raumalta purettavaksi vuonna 1908. Nimistä ja alustyypeistä on saatu tietoa paikallisilta merihistoriantuntijoilta.

Helinokka (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Jungfrusundissa Tuomarinmäen edustalla lähellä Helinokkaa noin viisi metriä rannasta kohdassa, jossa kallioon on pultattu rautatappeja vanhaa laituria varten.
Kyseessä on puisen laivan tai veneen hylky, jonka runko on muodossaan. Hylyn laadusta ei ole tarkempaa tietoa.

Mjösund 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren luoteisosassa Mjösundin länsirannassa noin 10 metrin päässä tiilitehtaan laiturista. Sijaintieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä. Aluksesta on jäljellä "ranka".

Lövö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Oletettu sijaintipaikka on Dragsfjärdin sisäsaaristossa Falköfjärdenin länsiosassa, Lövön ja Falkönin itäpuolella, Bockklobbin pohjoispuolella olevassa matalassa. Sijaintieto on epätarkka.
1980-luvun sukeltajat ovat kertoneet, että paikalla on havaittu mudasta esiin nousevia kaarenpäitä. Paikalla on arveltu olevan puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 20-30 metriä. Hylky on peittynyt mutapohjaan siten, että vain kaarten päät ovat näkyvissä.
Falkö Fjärdenillä käytiin Suomen sodan aikana elokuussa 1808 ns. Lövön kahakka. On oletettu, että kahakan seurauksena Falkö Fjärdenille olisi jäänyt hylyksi alus Styrbjörn. Styrbjörnin kohtalo on kuitenkin epäselvä kirjallisissa lähteissä. Paikallinen asukas on olettanut, että hylky voisi sijaita pohjoisempana Långören -saaren eteläpuolella. Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi alueella 2022 eikä selkeää hylkyä tai hylyn osaa havaittu.

Furuskär (2348) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Gullkrona fjärdin pohjoisosassa noin 10 km Dragsfjärdin kirkosta luoteeseen Furuskärin itäpuolella olevan Jeppan -pikkusaaren itäpuolella melko lähellä rantaa.
Paikalla on noin 10 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024. Luotauskuvassa näkyy, että hylky on hajonnut, runko ei ole säilynyt muodossaan. Luotauskuvassa erottuu köli ja pohjakaaria. Kiinteämmän osan ympärillä on hylystä irronneita rakenneosia.

Högland 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on noin 10 km Dragsfjärdin keskustasta länsiluoteeseen Höglandin pohjoispuolella lähellä rantaa.
Noin 10 metriä pitkän puisen aluksen hylky rinteessä.

Kirjalansalmi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Kaarinan kirkolta noin 4,3 km kaakkoon Kuusiston ja Kirjalansaaren välisen Kirjalansalmen itäosassa.
Noin 5 metriä pitkän ja 1,5 m leveän puurunkoisen veneen hylky. Hylky havaittiin 2003, kun tehtiin merenpohjan kartoitusta vesijohtohankkeen valmistelun yhteydessä.

Klobbskärsfjärden (Tapahtumapaikat)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Paraisten itäisessä saaristossa Klobbskärs fjärdenillä Trollön ja Trollholmenin välillä.
Alueelta on troolin mukana noussut ylös tammilankku sekä pyöröpuu, jotka voivat olla peräisin aluksen hylystä. Kalastaja on saanut samasta paikasta kaksi kertaa osia ylös. Hylkyä ei toistaiseksi alueelta tunneta.

Slätskäret (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Rosalalandetista kaakkoon olevan Slätskärin eteläpuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky.

Notön (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Kemiön kirkolta noin 14 km länteen Tolvsnäsfjärdenillä olevan Notön -saaren eteläreunan lahden pohjukassa.
Puisen aluksen hylky, joka on rantavedessä. Ainakin yksi kaari on vedetty vedestä maalle. Kaaren halkaisija on noin 4 x 4 cm. Rantahylky havaittiin 1995 kesällä.

Friisilä (2624) (Puurakenteet)
Ei määritelty; Sijaintipaikka Kustavin Friisilän kylän venevalkaman edustalla.
Paikalta löytyi 2009 Isoluodon meritaistelupaikan inventoinnin (ns. Isoluoto-projekti) yhteydessä hirsiä tai hirsirakenne, jonka sijainti kuvailtiin seuraavasti: noin 20 metriä rantaviivasta länteen ja 15-20 metriä etelään rannasta mereen työntyvästä aallonmurtajarakennelmasta. Kohteen laajuudeksi arvioitiin noin 20 x 6 metriä. Kohteen havaittiin koostuvan useista noin 30 cm leveistä hirsistä, joista ainakin osaan on veistetty salvoksia parin metrin välein. Yhden hirren päässä hirren läpi on porattu reikä. Hirret lepäävät pohjassa pohjois-etelä suunnassa ja osittain toistensa päällä. Suurempia hirsiä on arviolta 3-4 kappaletta ja niiden lomaan on tarttunut joitakin pienempiä puita, jotka ovat mahdollisesti ajopuuta. Hirret ovat enimmäkseen ehyitä, mutta niiden päissä näkyy murtumakohtia. Hirsien välittömässä läheisyydessä ei näkynyt pohjasta työntyviä hirren päitä. Pohjassa ei myöskään näkynyt laituriarkkujen jäänteitä.
Ranta-asemakaavan valmistelun yhteydessä alueella teetettiin 2016 kartoitustyötä ammattisukellusyrityksen tekemänä. Alueella käytettiin Humminbird -laitetta ja sukellettiin. Alueella ei havaittu suurempaa yhtenäistä puutavarakokonaisuutta, vaan kaikki havaitut puut olivat pohjalla yksittäin. Puut olivat profiililtaan pyöreitä ja useissa oli veistetty salvos. Puita havaittiin rannan edustalla laajalla alueella erityisesti aallonmurtajarakennelmasta länteen. Alueella havaittiin myös metallinen ankkuri, jonka varren pituus oli noin 1,2 metriä. Puiden tarkoitusta ja ajoitusta ei tunneta.

Lakiassuo 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä saattaa olla kivilatomus, joka on mainittu aiemmissa inventoinneissa muinaisjäännösrekisterissä olevan kohteen yhteydessä (Lakiassuo
kivirakenne mjrek.tunnus 586010034). Siinä on mainittu kivilatomus sijaitsee ryssänuunista noin 150 kaakkoon. Inventoinnissa 2009 havaittu kiviröykkiö sijaitsee ryssänuunista noin 50 itään. Rakenteiden muoto on molemmilla suorakulmainen, koko toisaalta erilainen.
Latomus sijaitsee pari metriä korkean kalliotörmän eteläpuolella alarinteessä, noin 20 metriä kalliotörmästä. Kyseessä on sammaloitunut kiviröykkiö, joka on suorakaiteen muotoinen ja kulmistaan pyöreähkö. Rakenteen suunta on lounas-koillinen. Röykkiön leveys on 1,2 metriä, pituus 1,8 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiö koostu vaihtelevan kokoisista luonnonkivistä. Kivet eivät vaikuta palaneilta.
Kyseessä voi olla yksittäinen kaskiröykkiö, sillä maaperä on rehevää ja loiva lounais-etelärinne olisi kaskeamiseen sopivaa. Tulisijan jäännös ei liene kyseessä, sillä kivet eivät vaikuttaneet palaneilta.

Lakiassuo 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee tasaisella mäntyä kasvavalla hiekkakankaalla, joka laskee kohteen itäpuolella noin 15 metrin päässä jyrkähkösti itään. Metsätie kulkee kohteesta noin seitsemän metriä etelään.
Kyseessä on pyöreä, vallin ympäröimä sammaloitunut ja muodoltaan maljamainen kuoppa. Kuopan halkaisija on kolme metriä (vallien päältä mitattuna) ja syvyys noin 0,5 metriä. Kuopan keskelle tehtiin kairaus. Maaperä oli löysää, sillä kaira upposi maahan helposti kokonaan. Kairanäytteen mukaan kuopassa
on ainakin noin 70 cm ruskeaa likamaata, jonka seassa on hieman hiiltä näytteen pintaosissa. Kuoppaa ympäröivässä vallissa on ohut huuhtoutumiskerros. Ympäristön koskemattomassa maassa huuhtoutumiskerroksen vahvuus on noin 3-5 cm.
Kyseessä on ihmisen kaivama kuoppa, jonka käyttötarkoitus ja ikä jää avoimeksi. Kuoppa lienee yli sadan vuoden ikäinen, sillä huuhtoumiskerroksen muodostuminen on alkanut, mutta se on kuitenkin huomattavasti ohuempi kuin ympäröivän alueen luontainen ja häiriintymätön huuhtoumiskerros.
Ympäristö huomioon ottaen kyseessä voisi olla pyyntikuoppa.

Jeturkasti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on alueen korkeimman mäen lakialueella sijaitseva Jeturkasti -niminen muinaisrantakivikko, joka on luontopolun opastuskohde.
Kivikossa on ns. rakkakuoppia noin 15 kpl. Kuopat ovat kooltaan vaihtelevia. Niiden halkaisija vaihtelevee yhden-kuuden metrin välillä ja syvyys 0,5-1,5 metrin välillä. Osa kuopista on vahvan jäkälän ja sammalen peitossa, osaa taas on selvästi kaiveltu, mistä on osoituksena kivien sammalettomuus ja jäkälättömyys.
Kyseessä ovat ihmisen tekemät kuopat, jotka voivat olla hyvinkin eri aikaisia, mutta tarkempi ajoitus jää avoimeksi. Kuopat voivat olla esim. varastokuoppia.

Lakiassuo 4 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee mäntyhiekkakankaalla pienen harjanteen luoteispäässä puron törmällä. Kyseessä on lounais-koillis suuntainen painanne, jonka pituus on noin kuusi metriä, leveys noin neljä ja puoli metriä sekä syvyys noin puoli metriä. Painanteen ympärillä on matalat heikosti erottuvat vallit. Painanne on muodoltaan nurkista pyöristynyt suorakaide. Suuaukkoa ei ole havaittavissa.Luoteisvalliin tehty kairaus paljasti maannoksen, jossa on havaittavissa kaksi eri huuhtoumiskerrosta.
Turpeen alla olevan huuhtoumiskerroksen lisäksi syvemmällä on toinen 22-32 cm syvyydessä.
Kohteen tulkinta jää avoimeksi. Sijaintikorkeus ja inventoinnissa melko läheltä löydetty kivikautinen asuinpaikka (Lakiassuo 2, noin 200 metriä pohjoiseen) sekä painanteen muoto ja sijainti em. kivikautisen asuinpaikan muinaisrantaviivan välittömässä läheisyydessä viittaisi siihen, että kyseessä voisi olla asuinpainanne.
Koekairauksen ja koepistojen havaintojen perusteella kyseessä on kuitenkin
selvästi ihmisen tekemä rakenne, joka huuhtoutumiskerroksen paksuudesta päätellen voisi olla esihistoriallinenkin.

Isoholma 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on pyöreä noin metrin halkaisijaltaan oleva kuoppa, jonka syvyys on noin 0,4 metriä. Kuoppaa ympäröi pyöreä maavalli, joka on noin metrin leveä ja 0,3 metriä korkea. Koko rakenteen halkaisija on noin kolme metriä.
Kyseessä lienee pienen varastokuopan (mahdollisesti naurishauta) jäännös. Todennäköisesti kohde on historialliselta ajalta.

Mellantorp (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee peltovainiolla, joka on Dahlsin (Dalenin) kylän keskikohdalla heti itään tiestä, joka vie Taalintehtaalta kohti Dragsfjärdin kirkonkylää.
Volter Högman on kirjoittanut vuoden 1886 selonteossaan Dalin kylästä kiviröykkiöstä Mellantorpille kuuluvalla niittykukkulalla. Högman on pitänyt röykkiötä mahdollisena hautarauniona. Inventoinnissa 2011 röykkiö pyrittiin paikallistamaan uudestaan. Tällöin paikalla todettiin epämääräinen, suurehko (mitat 7,2 x 5,7 metriä) röykkiö, jonka kasaamistarkoitusta on vaikeata määrittää: se voi olla pellosta koottujen kivien raunio, mutta sen ulkoreunassa on hieman säännönmukaisuutta, joka voisi olla hautaraunioon liittyvää rakennetta. Kivikon ominaisuudet vastaavat jotenkuten Högmanin kuvausta Dalin Mellantorpin röykkiöstä.
Röykkiö on koottu tasaiselle maapohjalle ja se sijaitsee etelään päin viettävällä mäellä, peltojen välissä olevassa viljelemättömässä saarekkeessa. Röykkiön lähistöllä on monessa kohdassa metsäsaarekkeiden reunoilla kiviröykkiöitä, jotka on tulkittava pellosta raivattujen kivien kasoiksi.
Ei voida varauksettomasti pitää muinaisjäännöksenä.

Lilla Masungsträsket (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lilla Masugnsträsketin pohjoisrannalla vastapäätä sitä rantaa lähellä olevaa järven pohjoisinta pientä saarta. Pienellä kallionnokalla järven rannalla metsässä on isoista kivistä koostuva latomus, joka peittää koko kallionnokan.
Kohde löytyi vuoden 2011 inventoinnissa. Latomuksen etelälaita sivuaa matalan pystysuoran kallioseinämän yläreunaa. Latomuksen korkeus on noin 0,3 metriä, ja läpimitta itä–länsi-suunnassa on 5 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa 2,7 metriä. Pohja-alan muoto on epämääräinen, mutta pohjoislaita näytti melkoisen suoralta. Latomuksen kivet ovat paksulti sammalen peitossa; kivien sivuja näkyy siellä täällä sammalen ja heinien ja sananjalkojen alta. Päällekkäisiä kivikerroksia ei näkynyt ainakaan sellaisissa kohdissa, joita sammalpeite ei estänyt tarkastelemasta. Latomuksen päällä ei kasva muuta puustoa kuin pieni haapa ja pihlaja reunalla.
Mahdollisesti kysymyksessä voi olla luonnonkivikkokin.

Kultarinne (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee mäenrinteessä, lähellä tienristeystä, josta yksi tie haarautuu Hyyrtilän taloon. Paikalla on siirtolohkareen juurella, sen luoteispuolella sijaitseva, läpimitaltaan noin 4,5 metrin suuruinen kiviröykkiö, joka vaikuttaa täysin ehjältä. Röykkiön pohja on säännöttömän nelikulmion muotoinen ja sen ulkoreuna näyttää paikoin kuin suoraksi reunukseksi ladotulta. Kiviä on useassa kerroksessa. Kivikko on sammaloitunut.
Noin 20 metriä röykkiöstä pohjoiskoilliseen on rantavalleilta näyttäviä kiviryhmiä. Niiden joukossa erottuu toinenkin latomukselta näyttävä kivikko, vaihtelevan kokoisista kivistä koostuva rykelmä, jonka suurin ulottuvuus on luoteis-kaakko-suunnassa.

Myllyoja 2 (1000020421) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee koillisesta lounaaseen virtaavan Myllyojan kurussa, jossa rinteet nousevat varsin jyrkästi ojan pohjalta.
Perimätiedon mukaan paikalla on ollut vesimylly. Tarkastuksessa 2012 ojan rantamilta ei kuitenkaan havaittu mitään varmoja myllyrakenteita. Ilmoittajan mukaan patovallia oli ollut havaittavissa vielä 1960-luvulla. Sen sijaan paikan itäpuolella oli ojanmutkan kohdalla, ojan pohjois-länsipuolisessa rinteessä havaittavissa umpeen kasvaneen kärrytien pengerrystä. Tienpohja antaa aihetta olettaa, että Myllyojassa kyseisellä kohdalla on hyvinkin voinut olla vesimylly. Ilmoittajan mukaan alempana ojan varressa oli ollut kolme myllyä peräkkäin ja ylempänä yksi.

Tynilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Livonsaaren länsirannalla noin 150 metrin päässä merenrannasta. Paikka on 20 metrin korkeudelle kohoavan metsäkukkulan etelään viettävässä alarinteessä.
Paikalla on asumuksen jäännös. Ison maakiven eteläpuolella on noin metrin päässä kivestä neliön muotoinen maakuoppa, jonka pohja on noin 60 cm ympäröivää maanpintaa alempana. Maakuopan sisäpuolella seinälinjoilla on näkyvissä kiviä, jotka erottuvat vallimaisena rakenteena. Eteläsivun leveys on noin 90 cm ja itäsivun 60 cm. Luoteisnurkassa on kivi kooltaan 1,7 x 2,2 metriä. Perustuksen koko on 3,6 x 3,8 metriä. Paikalta löytyi tiileksi tulkittua palanutta savea. Talon yli 80 vuotiaaksi elänyt vanhaemäntä ei tiedä paikalla olleen rakennusta.

Isopelto (1000021074) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Turun ylioppilaskylän rakentamiseen liittyen kohteessa suoritettiin arkeologiset tutkimukset vuonna 1977. Kaivauksissa tuli esiin kulttuurimaata sekä keramiikkaa, mutta selvää kuvaa kohteen laadusta ei saatu. Saviastianpaloja oli hajallaan siellä täällä koko kaivausalueella antaen vaikutelman asuinpaikkaympäristöstä. Ilmeisesti muinaisjäännöksestä oli huomattava osa tuhoutunut jo ennen tutkimuksia tehdyissä räjäytystöissä. Kohde voidaan luokitella kokonaan tuhoutuneeksi.

Isotalo (1000021154) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka Saramäen kylämäen lounaispäässä, kallioiden välisessä notkelmassa.

Stenverkklobben 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Röset är beläget mitt på Stenverkklobben, på dess högsta punkt. Röset är rundovalt. Det mäter i N-S riktning 2.3 m, i E-W 2.1 m. Höjden är 0.5 m. På basen av form och läge kan man anta att det är ett gammalt sjömärke.

Skepparhamn (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; De två bryggfundamenten på Skepparhamnvikens östra strand ligger alldeles i vattenbrynet. Det ena fundamentet består av stora stenar, 0.5 m i diameter. Dess längd är 3.1 m, bredd 1.5 m och höjd 0.4 m. Det andra fundamentet är beläget 80 m söder om föregående. Denna fornläning består av en konstruktion på stranden samt en under vatten. Konstruktionens längd är 4.1, bredd 2.5 m och höjd 0.3 m.

Lövö kobbar 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; På Stora Ängesös östra sida mitteomit Stenverkklobben finns på ett sydligt berg en möjlig stenformation. Berget S om konstruktionen sluttar sakta mot skogbevuxen kärr mark. Stensättningen finns nedanom en 0.5 m hög bergsterass och består av kantiga stenar. Konstruktionen är oval och mäteri N-S riktning 1.7 m, i E-W 1.4 m och är 0.4 m hög. Stenernas diameter är 0.3 - 0.7 m. Konstruktionen påminner om ryssugnarna 040 01 0096, men denna kan eventuellt vara en naturformation.

Skinnarvikin lasitehdas (Teollisuuskohteet)
Moderni; Alueella on toiminut Skinnarvikin lasitehdas 1875–1934. Skinnarvikissä tuotettiin aluksi sekä pulloja että ikkunalasia, 1870-luvulta alkaen pelkästään ikkunalasia. 1920-luvulla alettiin valmistaa ultraviolettisäteilyä läpäisevää U-lasia ja opaalilasilevyjä. Skinnarvik oli viimeinen puhaltamalla ikkunalasia valmistanut tehdas.
Skinnarvikin vanhan kartanon pihamaa ja sen lähellä toimineen lasitehtaan paikka ovat nyt sotilasalueella. Kartanon päärakennusta ei enää ole. Lasitehtaan paikka on venäläisen topografikartan mukaan ollut Bruksvikenin ja Skogsvikenin merenlahtien välisellä niemellä eli Mölnholmenilla ja siihen välittömästi liittyvällä alueella.

Kaxkäla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan kylän keskusalue vuoden 1787 kartan mukaan. Sijaitsee kohdassa, jossa Taalintehtaalta Kasnäsiin vievästä asfalttitiestä haarautuu Klobbvikenin lahdelle vievä Västergårdintie.
Vuoden 1787 kartassa (Kaxjäla) näkyy useamman talon ryhmä kohdalla, joka nyt on Västergårdintien pohjoispuolisilla kallioilla tai tien alla. Noin vuodelta 1880 olevan senaatin kartan mukaan niillä paikkeilla ei näytä olleen kartoitettaessa ainakaan suurempia rakennuksia.

Tunnhamn (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tyhjilleen jäänyt kylätontin paikka kapean merenlahden rannalla. Tapani Tuovisen mukaan tässä on vuonna 1997 ollut näkyvissä maakumpu, mutta ei rakennusten pohjia. Svante Dahlströmin teoksessa ”Gullkrona” on mainittu (neljännen painoksen sivulla 92), että Tunnhamnin vanhalla kylätontilla oli ollut näkyvissä seitsemän talonperustusta. (Samalta sivulta käy ilmi myös mm., että Tunnhamn on ollut asuttu jo ainakin 1500-luvulla).

Rosala Rosalaby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan asutuksen merkkejä kallioiden välissä, lähellä Rosalan kylän keskusaluetta.

Rosala Sommarö 3 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Väitetty ruumishautojen löytöpaikka meren rannalla, Rosalalandetin ja Sommarön välisen salmen rannalla Sommarön puolella.
Vuoden 1991 inventointikertomuksessa on kirjoitettu seuraavasti:
”Pääkalloja. Paikalliset saaristolaiset kertoivat 1960-luvulla paikalta löytyneen pääkalloja soranoton yhteydessä. Taalintehtaan poliisi oli käynyt ottamassa kallot talteen.”

Rosala Örö (Hautapaikat)
Historiallinen; Balget-nimisen lahden koillisrannalla, Örön saaressa on hautausmaaksi sanottu kohta merenlahden rannalla.
Vuoden 1991 inventointikertomuksessa on ilmoitus, että Örössä olisi 16 kiinalaisten hautaa 1800-1900-lukujen vaihteesta, ja niihin liittyvä seuraava kuvaus: ”Sijaitsevat saaren eteläpuolisen lahden ja henkilökunnan asuntojen lähellä. Maasto on hiekkakangasta ja mäntyvaltaista. Kumpujen halkaisijat ovat noin 1 metri”.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan paikka, jossa haudat v. 1991 inventoinnin tietojen perusteella sijaitsevat, oli vielä vuonna 1900 rantaniittyä ja on edelleenkin vain puoli metriä merenpinnan yläpuolella. Paikka ei ole ollut sovelias hautaamiseen. Vieläkään ei siis tiedetä, missä kiinalaisten haudat tosiasiassa sijaitsevat, vaikka tietoja hautojen olemassaolosta ei sinänsä ole tarvis epäillä.

Gräsvik ören (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rannalla sijaitsevaa kivivallia Hitislandetin pohjoisrannasta ulkonevalla pienellä niemellä (Gräsvik ören).
Paikkakuntalaisten mukaan paikalla on sijainnut optinen lennätin, josta ei kuitenkaan inventoinnissa 2012 saatu mitään merkkejä.
Kalliolla aivan vesirajan lähellä oli iso kylmämuurattu kivivalli, jossa oli kolme suoraa jaksoa, joista laitimmaiset liittyivät keskimmäiseen tylpässä kulmassa niin, että valli kokonaisuudessaan muodosti ikään kuin metsän puolelta avoimen kuusikulmion puolikkaan. Näistä kolmesta suorasta jaksosta läntisin oli vain 2 metrin pituinen ja muut 6 metrin pituisia. Kivivallin korkeus oli noin 0,7 metriä ja paksuus yhden metrin luokkaa. Vallin länsipuolella oli kaksi epämääräistä pientä kivikasaa. Vallin tarkoitus jäi avoimeksi. Niemeltä löytyi melkoinen määrä tiilen siruja.

Malmsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Luonnolliseen lohkarepeltoon kiviä siirtelemällä muodostettu valli lähellä samaan lohkarepeltoon tehtyä kivistä raja-aitaa. Kohde sijaitsee Malmsberget-nimisellä mäellä, jolla on laaja lohkarepelto. Mäen yli kulkee Genbölen ja Kullan kylien välinen raja.
Lohkarepeltoon kasattu valli on noin 2 metriä leveä ja 10,5 metriä pitkä. Se ei kohoa erityisen paljon lohkarepellon pintaa ylemmäs, mutta erottuu silti hyvin, kun sen molempien pitkien sivujen vierestä lohkarepelto on tullut ohennetuksi. Varmaankin niiltä ohennetuilta kohdin on siirretty kiviä vallia muodostettaessa. Tämän vallin pituussuunta on suunnilleen pohjoinen-etelä. Vallin poikkileikkaus on kuin ympyräsegmentti. Vallin päällä erottui suhteellisen runsaasti pikkukivikkoa. Kivien välissä näkyi sammalta ja kivissä oli suuria jäkälärenkaita.
Samassa lohkarepellossa on myös noin 100 metrin pituudelta kivistä raja-aitaa, jonka kaakkoispää ulottuu numeroituun rajapyykkiin.

Rosala, Storholmen 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalli merenrannasta alkavan laakson pohjukassa, Storholmenin saaren eteläosassa. Kivirakennelma on epäselvä ja katkonainen ja jatkuu useita kymmeniä metrejä. Muurin suunta on SW-NE, ja kivimuuri kääntyy eteläpäässä kohti luodetta.

Stormossträsket (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi pientä kivistä ladottua rengasta rinnakkain kalliolla, Biskopsön saarella Stormossträsketin järven etelärannalla.
Kaksi enimmäkseen pienistä kivistä ladottua rengasmaista kivilatomusta. Toisen ulkoläpimitta on 0,6 metriä ja toisen ulkoläpimitat ovat 1,2 ja 1,3 metriä. Latomusten keskiosat ovat kivistä vapaita. Kiviä on isommassa latomuksessa paikoin päällekkäinkin, mutta pienemmässä niitä on vain yhdessä kerroksessa. Kivet ovat enimmäkseen pyöristyneitä. Niiden suurin läpimitta vaihtelee rajoissa 0,10 – 0,35 cm. Kivilatomusten sisältä tai vierustoilta ei havaittu merkkejä tulenpidosta.

Skogskär (1000021309) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Epämääräinen kivilatomus kalliolla saaren keskiosassa.

Röng kärret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivistä ladottu lähes umpinaisen suorakaiteen muotoinen latomus kalliolla. Paikka sijaitsee kalliolla metsässä Dragsfjärdin kirkonkylän taajaman kaakkoispuolella.
Avokalliolle särmikkäistä kivistä ladottu 1,8 metriä kertaa 1,5 metriä laaja kylmämuurattu rakenne. Pitkät sivut ovat luode-kaakko-suuntaiset. Niistä koillisen puoleinen on ehjä ja sen vierellä latomuksen sisässä on lappeellaan isohko kivilaatta. Lounaan puoleinen sivu on hieman auki, vaikka kiviä on muutoin tässä tiivisti vieretysten ladottuina. Latomuksen sisällä ei ole kivitäytettä.

Benholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Suorakaiteen muotoinen kivilatomus Benholmenin saaren keskellä, sen korkeimmalla kohdalla. Kivilatomus on keskeltä avoin suorakaiteen muotoon ladottu kivirivi, jonka yhdellä sivulla on selvästi muita korkeampi kivi pystyasennossa.

Galgberget (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Vanhaksi mestauspaikaksi sanottu maastonkohta, joka on matalaa tasaista kalliomaastoa lähellä Hiittisten seurantaloa ja kirjastoa.
Paikallisen perimätiedon mukaan paikalla on vanha mestauspaikka. Elis Selinin vuonna 1948 ilmestyneessä kertomakirjallisessa teoksessa ”Strand-Henriks väg” on tositapahtumiin perustuva aihe, joka kertoo Hiittisissä vuonna 1812 tapahtuneesta murhasta ja siitä tuomitun Henrik Henrikssonin teloittamisesta. Selinin teokseen perustuvan Catrin Ilmonin artikkelin (julkaisussa RoHit 2005) mukaan tämä Henrik Henriksson olisi teloitettu galgbergetiksi sanotulla kalliolla (stenhäll) Hiittisten kirkonkylässä lähellä föreningshuset Furutorpia.

Hitis Norrsundet 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkea kiviröykkiö Norrsundetin umpeen kasvavan salmen pohjoisrannalla tiheässä nuoressa sekametsässä. Röykkiön pohjan muoto on vähän epäsäännöllinen, osittain sen ulkoreuna on säännöllisesti kaartuva. Röykkiön läpimitta on alle 2 metriä ja korkeus 0,7 metriä. Varsinkin rakenteen pohjoislaita on huolella koottu ja koostuu päällekkäisistä kerroksista isoja kiviä. Kivien suurin läpimitta on 0,2 – 0,5 metriä. Kivien pinnoissa näkyi sammalta ja isoja jäkälärenkaita. Kivet ovat pyöristyneitä ja osaksi särmikkäitä. Ainakin yksi ohut pieni hiekkakivilaattakin on asetettu rakennelmaan.
Kohdetta on vaikeata ajatella ryssänuunin jäännökseksi, sillä ryssänuuneissa on yleensä joko kivetön sisus reunuskivien välissä tai kasa romahtaneita suuria katekiviä keskellä. Kysymyksessä voi olla esimerkiksi pystysalko, joka olisi yhdessä toisen merimerkin kanssa näyttänyt purjehduslinjan.

Skinnarviken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö kallion notkelmassa, jonka länsireuna on vasten kalliota ja kaakkoisreunaan liittyy noin 0,7 metrin läpimittainen maakivi. Röykkiön pohjan muoto on pitkänomainen: läpimitta itä–länsi-suunnassa on 5,3 metriä ja pohjois–etelä-suunnassa noin 2 metriä. Röykkiön kiveyksen päällyspinta on melko tasainen.
Röykkiö voi olla melko uusi satunnainen kivien kokoamispaikka, mutta toistaiseksi ei voitane sulkea pois sitäkään mahdollisuutta, että tämä olisi ajoitukseltaan vanhempi.

Ekholms fladan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uunin jäännös Dragsfjärdin länsiosassa Storön saaren länsirannalla. Ei tarkastettu.

Fåfängsskär 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni lähellä rantaa Fåfängsskäretin saaren itärannalla. Inventointi 1991: Uunin läpimitat ovat 2,5 metriä ja korkeus noin 40 cm ja uuni sijaitsee 15-17 metrin päässä rannasta.

Vänö Vänö 1 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Mahdollinen laiturinjäännöksen paikka maatuneen glojärven rannalla. Kohde on mainittu laiturinjäännöksenä Tapani Tuovisen raportissa ”Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen arkeologiset kohteet” (Raportti 10.3.1995 Tapani Tuovinen). Kohde kuitenkin puuttuu Tapani Tuovisen vuoden 1997 yhteistoiminta-alueen inventointikertomuksesta.
Varsinais-Suomen maakuntamuseolla laadituissa maisemahistoriakartoissa näkyy vuonna 1789 piirretty vesialue nimeltä ”Gloet” lähes tämän paikkeille asti ulottuvana.

Vänö Vänö 2 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Mahdollinen laiturinjäännöksen paikka Vänön saaressa noin 5 metriä merenpinnan yläpuolella, Vänön yhteysaluslaiturista pohjoiseen. Kohde on mainittu laiturinjäännöksenä Tapani Tuovisen raportissa ”Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen arkeologiset kohteet” (Raportti 10.3.1995 Tapani Tuovinen). Kohde kuitenkin puuttuu Tapani Tuovisen vuoden 1997 yhteistoiminta-alueen inventointikertomuksesta.

Tunnhamn, Österön (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Mahdollinen laiturinjäännös maatuneen salmen rannalla Tunnhamnin Österön rannassa.
Kohde on mainittu Tapani Tuovisen raportissa ”Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen arkeologiset kohteet” (Raportti 10.3.1995 Tapani Tuovinen). Vuoden 1997 inventointikertomuksessa mainitaan Österössä oleva lohkareista rakennettu silta, joka on yhdistänyt saaren sen lounaispuoliseen luotoon. Varmuutta siitä tarkoitetaanko tällä edellä mainittua Österön laiturirakennetta ei ole. Kivisilta on inventointikertomuksen kartan perusteella suunnilleen sijainnissa 6652780, 231213.

Killingholm (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventoinnissa 2012 on paikkakuntalaisilta saatu tieto, että Killingholmin länsirannalla olisi ryssänuuni. Kohde on myös merkitty peruskarttaan.
Epävarma kohde, inventoinnissa ei käyty paikan päällä, tarkastettava maastossa!

Bergholmen (1000021356) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Mahdollinen sokkelolatomus niemen kärjessä pienessä saaressa, Skinnarvikin sotilasalueella Bergholmen-nimisessä saaressa.
Museovirastoon tulleen palautteen (22.4.2015) mukaan Bergholmenin luoteisessa kulmassa sijaitseva jatulintarha olisi noin 1960-luvulla tehty jäljennös. Ilmoittajan mukaan Bergholmenilla on kuitenkin toinen mahdollinen muinasjäännös. Saaren korkeimmalla kohdalla sijaitsee ulkoisesti röykkiöhaudan näköinen rakennelma, joka saattaa olla muinainen.
Ei käyty paikan päällä, tarkastettava!

Rosala Ryssberget 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Optisen lennättimen sijaintipaikka Rosalalandetin länsipäässä mäellä, jolla on myös meren uhrien muistomerkki.
Mäeltä on erotettu yhteisalue, jonka nimi on ”Plats för marinens optiska tel”. Sillä tai sen tuntumassa on kallion pohjoisreunassa poranreikiä, jotka ovat mahdollisesti lennätinmaston harusten kiinnittämistä varten. Aivan kalliojyrkänteen reunalla on yhdessä kohtaa kaksi poranreikää aivan vierekkäin noin 10 cm:n päässä toisistaan. Toinen rei´istä on halkaisijaltaan noin 30 mm, toinen noin 40 mm. Niistä noin 11,7 metriä itään on kolmas poranreikä, jonka sisällä oli rautatapin tynkä. Sen rei´än halkaisija on noin 30 mm.
Keskempänä mäellä on sammalen alta havaittavissa kivillä ja laastilla tai sementillä tehtyä muurausta. Näyttää siltä, että sen keskellä on ollut maston tyvi, jonka tila näkyy muurauksessa lieriön muotoisena noin 35 cm:n läpimittaisena onkalona. Tämä muurattu kohta on noin 7,1 metrin etäisyydellä edellä mainituista vierekkäin olevista poranrei´istä ja noin 7,5 metrin päässä kolmannesta mainitusta poranreiästä. Onkalossa on ehkä voinut olla kiinni joko lennättimen masto tai kartoittamisessa käytetty masto.
Vuoden 1991 inventointiraportin mukaan Ryssbergetin mäkeä on tutkittu metallinpaljastimella. Siten tutkittaessa oli löytynyt jonkinlainen kuoppa, jossa oli ollut vanhoja rikki menneitä esineitä, mm. arina. Kuopassa olleita esineitä ei oltu otettu talteen. Samassa yhteydessä oli löytynyt hopeinen ortodoksinen kaularisti. Se on ollut vuoden 1991 inventointiluettelon mukaan Paula Wilsonin hallussa.
Ryssbergetin laella on myös hieman rikkinäinen kivikompassi, jota ei ulkoisten ominaisuuksien puolesta voi pitää erityisen vanhana. Kompassin pohjoisnuolen päähän on ladottu kivistä nuolen väkäset. Kallion itälaidalla on yksi poranreikä, jonka halkaisija on noin 30 mm.

Marängs söderbranten (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni kivilatomus Vänoxan itärannalla Skvallervikenin lahden luoteispuolella, kalliomäen lakitasanteella.
Mahdollisen latomuksen pohjan muoto on soikio, ja sen suurin ulottuvuus on koillis–lounais-suunnassa 2,5 metriä. Pohjan leveys on 2,0 metriä, ja pohjan reunan muoto on melko säännöllinen. Kivet latomuksessa ovat särmikkäitä ja suurimmalta läpimitaltaan ne ovat 0,2 koillis–lounais 0,4 m. Niitä ei ole kovin monina kerroksina päällekkäin, vaan enintään kaksi kivikerrosta, eikä monin paikoin ollut yhtä kerrosta enempää. Pohja, jolla kivet ovat, on tasainen, ja kivikon yläpinta kohoaa siitä noin 0,3 metriä. Mäellä ei muutoin havaittu irtonaisia lohkareita.

Åkerängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ryhmä pienialaisia kiviröykkiöitä golfkentälle laskeutuvassa rinteessä Vänöxan saaren keskiosassa.
Yhdeksän kiviröykkiötä on mäen itärinteellä toinen toisensa lähettyvillä ryhmänä, jonka ulottuvuus pohjois–etelä-suunnassa on 35 metriä. Kaikki röykkiöt sijoittuivat kiilamaiselle alueelle, joka jää golfkentän länsilaidan ja golfkentälle laskeutuvan tieuran välille. Röykkiöiden läpimitat vaihtelevat 2-3 metrin välillä, ja laajuuteensa nähden niistä ainakin osa on suhteellisen korkeita. Kiviä on monessa kerroksessa. Kaikkein eteläisimmän röykkiön koordinaatit ovat: 6656883, 255348.

Fåfängsskär 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Fåfängsskärin saaren keskiosassa kaksi mahdollista tomtningia, jotka ovat vahvan aluskasvillisuuden ja sammalen peitossa. Sijaitsevat kalliojyrkännettä vasten.
Ei tarkastettu!

Isohermula (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkean kallionpaljastuman luoteisnokassa on matala kiviladelma, jonka halkaisija itä-länsi-suuntaisesti on noin 3 metriä ja pohjois-etelä-suuntaisesti 2,5 metriä. Muoto on lähes pyöreähkö. Kiviä on vain yhdessä kerroksessa. Päällä on sammalta ja jäkälää.
Kohde on epävarma, mutta sijaitinsa puolesta voisi olla hautarakennelma tai hautaraunion pohja. Paikka on mäkialueen korkeinta kohtaa, metsän keskellä.

Kelttari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on Myyrvuoren kallioisella luoteisrinteellä, joka viettää pohjoiseen ja itään. Kalliolla on kahden männyn välissä pienehkö kiviröykkiö, jonka halkaisija on 2,8 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Päällä on sammalta ja kariketta sekä kataja. Päällimmäiset kivet ovat lohkokiviä. Kohteen merkitys on epävarma, voi olla myös kallionlouhintajätettä.

Salmenkaisti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matalan kallionpaljastuman pohjoispuolella, kallion kupeessa turpeen ja sammaleen alla on pyöreän tuntuinen kiviröykkiö. Kiviä on 1-2 kerroksessa, silmäkivi on pohjoisosassa. Halkaisija on 2,7 metriä. Pellon reuna on 15 metrin päässä lounaaseen. Röykkiö on vaatimaton ja sen tarkoitus on epävarma.

Sillankorva (1000022838) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on Puttaanjoen länsipuolella, pellon ja tien välissä olevaa kalliopohjaista, metsää kasvavaa mäkimaastoa. Kalliopaljastumalla, noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan on pienet kivikehät, jotka ovat ihmisen tekemät.
a) Loivasti etelään, suoalueelle viettävän kallion päällä kivikehä, jonka halkaisija on 1,9 x 5 metriä.
b) Edellisestä noin 30 metriä länsi-luoteeseen, etelään työntyvällä kalliokohoumalla hajanaisen röykkiön tai kivikehän jäännös. Koko noin 2,2 x 1,7 metriä. Keskellä suorakaiteen muotoinen tila, jossa kivilaaka.

Puosta (1000022839) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioalueen juurella, luoteisrinteellä soikion muotoinen, matala kiviröykkiö tai -ladelma, jonka koko on noin 3,7 x 3,2 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Röykkiön tarkoitus on epävarma, mutta voi olla hautakin.

Lapila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion lakialueella mahdollisesti kaksi hautarauniota (tai luonnonkivikkoa). Röykkiöt sijaitsevat kallion lakialueen pohjois-koillisreunalla, suurin piirtein itä-länsisuuntaisesti rinnakkain noin 3 metrin päässä toisistaan. Röykkiöt ovat pyöreähköjä, keskeltä jonkin verran kuperia, mutta varsin matalia. Läntinen röykkiö on halkaisijaltaan noin 8 metriä, sen länsipuolella on iso maakivi. Itäpuolinen röykkiö on halkaisijaltaan noin 6 metriä, pohjoisreunalla on isompi kivi. Röykkiöiden päällä kasvaa jäkälää ja sammalta.

Ramaharja 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalli ja kivirivi sijaitsevat Rapolantien pohjoispuolella olevalla kallioalueella, metsämaastossa. Kivivalli tai -muuri sijaitsee avokallioiden välisessä notkelmassa. Sen eteläpää päättyy pysytsuoraan kallioseinämään. Kiviä on neljässä kerroksessa. Kivirivi on ylempänä avokalliolla. Siinä kivenlohkareet ovat yksittäin tai pari rinnakkain. Rakennelman koko pituus on noin 50 m.
Rakenteensa puolesta kohde voisi olla vanha rajalinja. Tällä kohtaa ei kuitenkaan ole nykyisin pitäjän tai tilan rajaa.

Vapola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt Vapolan talon sokkelin kunnostustöiden yhteydessä vuonna 1980 keihäänkärki. Esine löytyi kalliopinnan päällä olevasta maa-aineksesta. Isäntä ei muistanut, oliko maa-aines paikalle tuotua vaiko luontaista. Päärakennuksen alla oli havaittu myös mustaa maata ja palaneita kiviä, joita oli arveltu saunan kiukaan kiviksi. Mahdollisesti talon alla olisi ollut myös palanutta luuta. Tarkastuksessa syyskuussa 2013 isäntä luovutti keihäänkärjen liitettäväksi Kansallismuseon kokoelmiin.
Lisäksi jo aiemmin noin aikavälillä 1965-1975 oli päärakennuksen itäpuolella sijaitsevan ulkorakennuksen kunnostustöissä (ilmeisesti kysymyksessä oli betonilattian teko) löytynyt kolmeen osaan taitettu pitkä metallisesine, jonka löytäjä oli tulkinnut viikatteeksi. Tällöin esine hautautui sementtiin tai betoniin. Kysymyksessä saattaa olla taiteltu miekka, mikä voisi viitata polttokalmistoon.
Vapolan päärakennuksen pitkän eteläsivun ja pellon välissä on matala kallionpaljastuma, jossa on kaksi mahdollista kuppia. Näistä varsinkin toinen on kuitenkin hyvin luontaisen näköinen.
Vapolan talon itäkoillispuolella (sijainnissa p = 6731745, i = 223896) on vanhan kellarin jäännökset.

Mikola/Hiippavuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaivattulan kylässä oleva mäkialue, jonka rinteillä on ainakin kolmessa kohtaa vaatimattomia, mutta kuitenkin selvästi ihmistekoisia kiviaidan tai -latomuksen jäännöksiä. Näiden tarkoitus on tuntematon. Maasto on luontaisestikin erittäin kivistä, mutta näissä kohdin kiviä on selvästi liikuteltu.

Korsskär 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteen tiedot epämääräiset. Mahdollisesti mainittu Seutukaavaliiton vuoden 1977 suojeluluettelossa. Vaatii maastotarkastuksen.
Korskäretin saaren lounaisosasta tunnetaan kolme röykkiötä 1000011333 Korsskär 3, jotka sijaintinsa puolesta merimerkkejä.

Leinola (1000023599) (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1770-luvun kartalle merkitty neljä torppaa tien viereen.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sitä ei ole rajattu.

Mainiemi (1000023644) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainiemen kartanon eduspellolta (kartanon päärakennuksesta etelälounaaseen) löydetty punatiiltä, piitä tai kvartsia. Alueen keskellä on kumpare. Vuonna 2013 metallinpaljastimella on löytynyt 1600-1800 -luvuille ajoittuvia rahoja ja nappeja, yhteensä noin 15 kolikkoa. Esineitä ei ole talletettu Museoviraston kokoelmiin. Tarkastamaton löytöpaikka.

Högberget (1000024160) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäellä olevan terassimaisen maatasanteen reunaan kiinni jyrkkään kallioseinämään on ladottu suurista laattamaisista kivistä kivivalli, joka tekee taitteen niin, että sen molemmat päät liittyvät tähän kallioseinämään. Kivivallin korkeus on noin 0,6 metriä ja se saartaa kallionseinämän juureen noin 1,4 metriä X 2,7 metriä olevan alan.
Kivivallin ja kallion väliin on pudonnut suurehko lohkare, jonka pinta on sammaloitunut. Kallioseinämä rakenteen vierellä on melkoisen jyrkkä, ei aivan pystysuora, mutta ehkä noin 70 asteen kulmassa vaakatasoon nähden. Valliin käytetyissä kivissä on isoja jäkälärenkaita ja sammalta päällä.

Sydmo malmarna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maa-aineskasat ja -vallit sijaitsevat ent. Paraisten Ålönsaaren länsirannikolla vanhan hiekkakuopan pohjoisreunalla.
Itä-länsisuuntaisen harjanteen korkeimmalla kohdalla, sen myötäisesti on
pitkänomainen, ”kivitiemäinen” röykkiö, jonka leveys on 2–3 m, pituus 16–
17 m. Hiekanottopaikan reuna on noin 10 metrin päästä rakenteesta. Rakenne
sijaitsee todennäköisesti sellaisella alueella, josta ei ole otettu hiekkaa. Maaperä rakenteen ympärillä on sammalmättäistä metsämaata, ei tasaista, muokattua. Ympärillä on nuorta männikköä. Rakenteen itäpäästä noin 7 metrin kohdalla röykkiössä on mahdollisesti pieni katkos, sammalikon alla ei vaikuttaisi olevan kiviä yhtälailla kuin muualla. Luonnonkivien koko vaihtelee halk. 15–35 cm välillä, ainakin päällimmäiset ovat irtonaisia. Röykkiön korkeus noin 0,5 m.
Tulkinta: Mahdollisesti hautaröykkiö. Perusteet: korkeus ja sijainti muinaisen lahden
lähellä, ympäröivää maata ei todennäköisesti hiekanotossa kaivettu.
Rakenteen länsipäästä noin 25 m länteen, samalla harjanteella on myös toinen kivimuodostelma, jossa on huomattavasti pienempiä kiviä, halkaisijaltaan noin 5–15 cm. Maasto sielläkin vaikuttaa alkuperäiseltä ts. ei hiekanotossa syntyneeltä, tästä ei kuitenkaan voi olla aivan varma. Muodostelman kokonaispituus on noin 30 m ja se kaartuu länsipäästään pohjoiseen.

Seijainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallioharjanteen länsiosassa, tiestä noin 10 metriä päässä on kallioiden välisessä notkelmassa suojaisa tasanne, jonka keskipaikkeilla on matalan kalliopaljastuman pohjoispuolella nelsikulaminen turpeen peittämä kiviröykkiö. Kivet ovat näkyvissä itä- ja kaakkoissivulla. Pohjakivet ovat suurempia kuin ylemmät kivet. Koko on 2,8 x 2,5 metriä. Röykkiön pohjoispuolella on noin 5 cm:n vahvuinen noen ja hiilen sekainen kulttuurikerros humus-kivennäiskerroksen ja puhtaan hiesun alla. Kulttuurikerroksen alla on puhda hiekka. Kulttuurikerroksesta todettiin myös tiilensiruja. Nokimaakerros tiilensiruineen on havaittavissa myös tieleikkauksessa.
Kohde on historiallisella ajalla palaneen rakennuksen jäännös, röykkiö on mitä ilmeisemmin sen tulisijan perustus. Sijaitsee Seijaisten historiallisen kylätontin liepeillä.

Emböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on vanhojen karttojen (mm. Qvidja; tiluskartta ja asiakirjat 1805, A78:71/55-62) perusteella todennäköisesti keskiaikainen autiopyöli. Kohdetta ei ole tarkastettu ja paikannettu maastossa.

Lilla Hästö (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee tasaisella, vaakasuoralla silokalliolla Lilla Hästön itäpäässä. Kiviraunio sisältää lohkareita yhdessä ja kahdessa kerroksessa. Raunio on muodoltaan hieman nelikulmainen. Sen pituus on 2,9 metriä, leveys 2,8 metriä ja korkeus 0,2-0,4 metriä. Suurimman lohkareen korkeus on 0,5 metriä. Röykkiössä on neljä suurta särmikästä lohkaretta, joista kolme muodostaa pienempien lohkareiden täyttämän puolisuunnikkaan muotoisen kehyksen puolikkaan. Rakenne saattaa olla kiviuunin palotilan jäännös, joskaan lämpölaajenemisvaurioita ei kivissä ole havaittavissa.

Verkanberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tasakokoisesta kiviaineksesta muodostuneessa muinaisrantakivikossa on 3 isompaa sekä 3-5 pienempää loivareunaista, vallitonta kuoppaa. Rakkakuoppien lukumäärä on 6-8. Isommat ovat halkaisijaltaan noin 1 m ja noin 50 cm syvää, pienemmät halkaisijaltaan noin 50 cm ja syvyydeltään noin 20 cm. Kaikki kuopat ovat sammaloituneita. Löytäjän mukaan ne ovat olleet hänen lapsuudessaan, 1950-luvulla nykyistä selkeämpiä.
Kohde sijaitsee Korppoon koulun ja Verkanin vierasvenesataman pohjoispuolella olevan laajahkon kallioharjanteen lakialueen itäosassa.
Maasto on pääasiassa karua avokalliota. Paikoin se on kivikkoinen ja kasvaa mäntyä. Muinaisrantakivikko on melko suppea-alainen eikä vastaavia ole ympäristössä muita.

Bonäs (1000026428) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen ryssänuuni.
Kohde on merkitty Varsinais-Suomen seutukaavaliiton 1979 julkaisemaan: ”Varsinais-Suomen suojelualueet ja kohteet, Vaiheseutukaava 1, Salonseudun kohteet" numerolla
SU 644. Tiedon lähdettä ei tunneta.

Hannas (Taide)
Ajoittamaton; Mahdollinen kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6,5 km kaakkoon Rumarin vanhalla kylätontilla Hannaksen talon pihapiirissä olevan varastorakennuksen sisällä nk. pikkumökin liiterissä. Mahdollisesta kalliopiirroksesta on saatu entiseltä omistajalta
ilmoitus. Inventoinnin 2014 aikana oli peitettynä ts. paksun olkikerroksen alla.

Inikorp Oxholm 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 5,3 km kaakkoon Inikorven kylän koillisosassa olevan Näset-nimisen niemen pohjoisrannalla. Se on kahden kallioharjanteen väliin jäävän jyrkkäreunaisen notkon luoteispäässä. Merenrantaan on matkaa noin 50 m.
Notkelman luoteispään eteläpuolella on jälkiä vanhasta kallionlouhinnasta. Sen pohjoispuolella on jyrkässä rinteessä runsaasti louhintajätteeltä vaikuttavaa, sammaloitunutta kivilohkaretta. Notkelman pohjaa on niiden välistä mahdollisesti tasattu ja pengerretty. Sekä notkelman pohjalla että rinteissä kasvaa kohtalaisen kokoisia koivuja ja kuusi. Osa louhintajätteestä saattaa olla peräisin viereiseltä rakennustyömaalta, mutta vastarinteen louhintajäljet ja notkelman pohjan muotoilu ovat useita kymmeniä vuosia vanhoja.
Edellisten koillispuolella luonnontilaisella, tasaisella avokalliolla on lisäksi muutamia pieniä luonnonkivistä rakennettuja kasoja, mahdollisia rajamerkkejä.

Korpoströmin hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6 km eteläkaakkoon, Korpoströmin tilan päärakennuksesta noin 90 m länsilounaaseen ja saaristokeskuksesta 170 m pohjoiskoilliseen, Korpoströmintien kohdalla tai sen koillispuolella. Tien koillispuolella maasto on niittyä, lounaispuolella nousee jyrkähkö kalliorinne. Oletetun hautausmaan paikan pohjoispuolella on sijainnut isojakokartan mukaan kyätontti. Sen paikalla on vanha kivinen viljamakasiini 1700-luvulta sekä piha- ja asuinrakennuksia. Kohteen arvioidun sijaintipaikan lähellä, kalliolla Korpströmintien eteläpuolella on 20.5.1743 käydyn Korpoströmin taistelun muistoksi pystytetty nykyaikainen muistomerkki.
Hautausmaasta ei ole maastossa näkyvissä merkkejä. Kohde on merkitty nykyisen Korpströmintien kohdalle Västerkalaxin ja Österkalaxin kylien isojakokartalle Korpo Öster- och Westerkalax storskifte 1787 och 1789 merkinnällä ”Korpoströms gårds begrafnings plats”. Käytettävissä olevista lähteistä ei löydy tietoa hautausmaan käyttöiästä tai käyttäjistä. Sen on mm. arveltu liittyvän isovihan aikaisiin tapahtumiin tai Korpoströmin taisteluun.
Hautausmaa on ilmeisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut Korpströmintien rakentamisen yhteydessä. Sen todellinen säilyneisyys on todennettavissa vain arkeologisten kenttätutkimuksien avulla.

Rävaholm (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6 km etelään Rävaholmsuddenilla. Arkistolähteen mukaan kohteessa on vuonna 1931 ollut 22 pääosin romahtanutta ryssänuunia 20-150 m etäisyydellä rannasta.

Skvättnäs (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korppoon kirkosta 6 km etelälounaaseen Skvättnäsuddenilla. Arkistotiedon kertomuksen mukaan kohteessa on vuonna 1931 ollut yksi ehjä, yksi romahtanut ja yksi epävarma ryssänuuni 15-30 m etäisyydellä rannasta ja 100-130 m etäisyydessä toisistaan.

Söderby (533000009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; I östkanten av ett bergsmaasiv på terrass nedanom en bergsklack finns ett strukturlöst röse, som mäter 5.0 x 2.4 m och är 0.3 - 0.4 m högt. Något tveksamt huruvida det är en naturformation eller ett gravröse.
Metsäisessä mäenrinteessä siirtolohkareen vieressä erottuva mukulakivikko, vähän matkan päässä vastaavaa. Ne voinevat olla Litorinatransgression aikaisia muinaisrantoja.

Kåddböle Västergård (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kaksi röykkiötä, joista toisen halkaisija on 9.5 m ja korkeus 1 m. Toisen halkaisja on 8.6 m ja korkeus 1.1 m.
Inventointi 2013: Epämääräisten röykkiöiden ryhmä loivalla metsäisellä rinteellä. Noin 200 metriä etelälounaaseen Västergårdin talon vieressä olevasta Storbackenin yli johtavasta sillasta on entisellä viljelysmaalla ryhmä kiviraunioita, joista ainakin osaa on pidettävä pellonraivauksessa koottuina. Ne sijaitsevat loivasti pohjoiseen kaltevassa rinteessä. Mahdollisesti tähän röykkiöryhmään voi kuulua myös yksi esihistoriallisen hautaraunion jäännös.

Finängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Mattkärrin kylän pohjoisosassa peltojen ympäröimässä metsäsaarekkeessa, jonka laidoilla on kaksi pihamaata. Ehjän näköinen melko säännöllinen ja korkeahko kiviröykkiö mäen päällyksellä ehkä maapohjalla. Röykkiön pituus on 10,2 metriä ja leveys 8,5 metriä ja korkeus on noin 0,8 metriä. Röykkiön ulkoreuna erottuu soikiomaisena, ja sen pituussuunta on koillinen-lounas.
Sijaintipaikka on mahdollinen ja melkeinpä todennäköinen viljelysrauniolle. Nykyisellään ei viljelysmaita ole aivan lähellä tätä röykkiötä, eikä oikein voida ajatella, että kiviä olisi tähän koottu nykyisin käytössä olevilta viljelysmailta. Senaatin kartta kuitenkin osoittaa, että niittyjä on ollut mäen pohjois- ja eteläreunalla melko lähellä sitä kohtaa, missä tämä röykkiö on. Mikäli kivikoko olisi röykkiössä syvemmälläkin niinkin tasainen, kuin päällysosassa näytti olevan, niin se viittaisi taas pikemminkin esihistoriallisen hautaraunion kuin viljelysraunion ominaisuuksiin.

Janssonsbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kalkkilassa 140 m länteen Janssonsbergenin mäen linkkimastosta. Kyseessä on avokalliolla oleva matala kiviryhmä, jonka pohja-ala ja ulkoreunat ovat muodoltaan epämääräiset. Pohjois-etelä-suunnassa tämän kiviryhmän läpimitta on noin 4,6 metriä ja itä-länsisuunnassa 2,4 metriä. Kiviä on tässä vain yhdessä osaksi hajanaisessa kerroksessa, ja kivet ovat osaksi särmikkäitä, osaksi hieman pyöristyneitä. Kivien joltisenkin suuri määrä pienellä tiukkarajaisella alalla jätti vaikutelman, että kyseessä olisi rakenteen jäännös eikä luonnonkivikko.

Söderängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tiivis isojen pyöristyneitten kivien ryhmä kalliolla. Kohde sijaitsee Elmdalin kylässä mäellä, joka on laajan peltovainion ja Långholmenin saarelle jatkuvan sähkölinjan eteläpuolella. Se sijaitsee maastonkohdassa, jossa mäenrinne taittuu vainiota kohti laskeutuvaksi. Pohja-alan muoto on pitkänomainen, ehkä hieman soikiomainen. Pituus itä-länsi-suunnassa on noin 8,4 metriä ja leveys pohjoinen-etelä-suunnassa 4,9 metriä. Korkeus on ehkä puolen metrin luokkaa. Tämän kiviryhmän ulkoreuna on melko ehyen näköinen.

Reserve ängarne (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matala osaksi sammalien alla oleva kiviröykkiö vainioitten ympäröimässä havupuita kasvavassa metsäsaarekkeessa. Kohteen ympärillä oli suuria kivenlohkareita harvana louhikkona. Kohde sijaitsee runsas 400 metriä länteen risteyksestä, jossa Lappdaliin vievä tie haarautuu Svarträsketille menevästä tiestä.
Kyseessä on joko luonnonkivikko tai matala kiveys, jossa pienehköjä kiviä on vierekkäin yhtenä kerroksena. Kivet ovat paljolti sammalen alla. Se, ja laitimmaisten kivien harva sijainti tekevät pohja-alan läpimittojen ottamisen tulkinnanvaraiseksi. Pituus on noin 6,4 metriä ja leveys 3,9 metriä. Kiviryhmä sijaitsee ehkä maapohjalla matalan painanteen kohdalla. Tässä rakenteen tai muodostuman suurimmaksi korkeudeksi voisi arvioida enintään 30 senttimetriä. Pituussuunta on pohjoinen-etelä. Vaikka kiviä on tässä vain yhtenä kerroksena, joka lisäksi ehkä on paikoin harva, siihen kuuluvat kivet ovat kuitenkin selvästi koolla yhtenäisenä rykelmänä. Reunat ovat epäselvät, mutta sisempänä kiviä on taajemmassa.

Ledukärr 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviä melko yhtenäisenä tiiviinä latomuksena tai latomusmaisena ryhmänä kalliolla, metsässä Svartträsketin eli Mustajärven pohjoispään itäpuolella.
Kallionharjanteen etelälaidalla tasaisella kalliopinnalla on pieni määrä kiviä yhdessä kerroksessa. Pohja-alan muoto on hieman soikiomainen ja sen pituus on 5,5 metriä ja leveys 4,3 metriä. Kivien sijainti tiiviinä ryhmänä ja sen ulkoreunan säännönmukaisuus antavat vaikutelman tehdystä latomuksesta. Mahdollisuutta, että tämä olisi luonnon muodostama, ei kannattane sulkea pois.

Björndalen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirykelmiä laajan kalliomäen laella noin 700 metriä itään Björndalenin vainion pohjoiskärjestä. Kalliolla on muutama pieni hajanainen ja epämääräisen muotoinen kivirykelmä. Suurin ja itäisin näistä kivirykelmistä on sijainnissa 6678249, 261344, ja muut ovat sen lähistöllä. Ehkä ovat jäänteitä jostakin rakenteesta. Eivät näytä luonnonmuodostelmalta.

Sandö & Vestankärr (Hautapaikat)
Historiallinen; Suomen sodassa käytyjen Tallholman ja Sandön meritaistelujen ja Vestankärrin maihinnousutaistelun aluetta on vesillä Rövarholmin luodon ympäristössä ja rannalla varsinkin Vestankärrin kartanon ympäristössä. Jonkin verran taistelua on käyty myös mm. laajan niemen vastakkaisella puolella Tolvnäsfjädenin rannalla maihinnousuosaston peräännyttyä aluksille, joilla se oli tullut.
Lähellä Vestankärrin kartanoa on laajalla peltovainiolla tien mutkassa neljä tammea muutaman metrin välein. Lähistöllä on käyty 2.8.1808 taisteluja laajalla alueella. Läheisellä vesialueella on käyty 21.7.1808 Tallholman taistelu ja 2.8.1808 Sandön taistelu. Mainitulla neljän tammen ympäröimällä alueella on sanottu olevan venäläisten sotilashauta Suomen sodan ajalta. Volter Högmanin tietojen mukaan taas neljän tammen ympäröimää hautaa oli sanottu luutnantti Silfversvärdin haudaksi.

Smedsböle 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on saatu asuinpaikkaan viittavia löytöjä mm. keramiikkaa (TYA 651:1-3). Löytöpaikaksi on ilmoitettu metsänreunaan rajoittuva pellonlaita mäen loivalla kaakkoisrinteellä. Paikka sijaitsee Kåddbölen kylästä itään vievän soratien eteläpuolella mäen kaakkoisrinteessä vainion ja metsän rajakohdassa. Vuoden 2013 inventointikäynnillä pelto oli vasta jyrätty. Muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä ei pellon pinnassa havaittu.

Smedsböle 1 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohteelta on saatu talteen asuinpaikkaan viittavia löytöjä mm. keramiikkaa (TYA 650:1-6). Ilmoitetulla löytöpaikalla on asfalttitien itäpuolella metsää, ja länsipuolella tien vierellä on kapea viljelemätön kaistale tien ja laajan peltovainion välissä. Kohde sijaitsee noin 140 metriä etelään kohdasta, jossa eteläisempi kahdesta voimalinjasta ylittää Västanfjärdiin vievän asfalttitien. Inventoinnin 2013 aikana ei pellossa näkynyt asuinpaikkaan viittaavia löytöjä tai muita asuinpaikan tunnusmerkkejä.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 100 metriä etelään peruskartalle merkityn Anjal-nimisen vainion eteläkärjestä. Kyseessä on ryhmä isoja särmikkäitä kiviä pienellä pohjois–etelä-suuntaisella kallionnokalla metsässä noin kymmenen metrin päässä vainion reunasta. Muodossa ei ole selkeää säännönmukaisuutta, paitsi pellon puoleinen laita on lähes suora. Rakenteen läpimitta pohjois–etelä-suunnassa on 4,0 metriä. Kohde ei näytä täysin varmalta muinaisjäännökseltä, mutta sen selittäminen esimerkiksi luonnonmuodostumaksi tai peltoraunioksi ei liioin ole selvää.

Mölnängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Tackorkin pihalta noin 150 metriä koilliseen. Kyseessä on pieni latomuksen näköinen kiviryhmä avokalliolla, tasaisen kallion päällyksen reunalla metsässä lähellä pihamaata. Kivet ovat tiiviisti vierekkäin, reunoilta hieman hajanaisena kivikerroksena. Kiviryhmän pituus luoteis–kaakko-suunnassa on noin 2,5 metriä. Leveys on noin 0,9 metriä. Alarinteen puolella tämän kiviryhmän laita on melko suora.

Käldinge 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallioisella mäellä runsas sata metriä itään kohdasta, jossa voimalinjat ylittävät kalasatamaan vievän tien. Kyseessä on kiviryhmä kallionnokalla olevan kallionhalkeaman ympärillä ja osaksi päälläkin. Kiviä on halkeamassa ainakin kolmessa kerroksessa. Halkeaman ympärillä kiviä on yleensä vain yhdessä osittain aukollisessa kerroksessa. Pohja-ala on epämääräisen muotoinen reunaltaan ja yleismuodoltaan. Keskikohtaa on ehkä purettu. Kiviryhmän epämääräisyyden vuoksi sen suurinta läpimittaa on vaikeata ilmoittaa, mutta se on noin 7,5–8,0 metrin tienoilla pohjois–eteläsuuntaan mitattuna. Leveys on noin 1,6 metriä ja korkeus arviolta 0,3 metriä.

Käldinge 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kalliolla kalasatamaan menevän tien yläpuolella vastapäätä kohtaa, jossa se tie tulee metsästä Sänkäng-nimisen vainion länsilaitaan. Kyseessä on sammalpeitteinen pitkänomainen kivivalli mäen jyrkänteellä. Kivipalteen länsipään lähellä on pystykivi, joka näytti rajapyykiltä. Noin 10–15 metriä ylärinteeseen niitten tienoilta ylempänä rinteessä on tasainen kupera kallionnokka. Tilusrajoja on tämän ympäristössä, mutta ei samassa pituussunnassa kuin tämä. Palteessa on kiviä ehkä vain yhdessä kerroksessa, ja ne ovat, sikäli kuin erottui, kulmiltaan pyöristyneitä ja noin 0,2 – 0,5 metrin läpimittaisia.

Metsämäki 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee läheltä Metsämäen pihaa meren rantaan vievän tien pohjoispuolella noin 6 metriä tiestä. Kartoissa oleva muinaisjäännöksen merkki viitannee kiviryhmään, joka on metsämaalla tien vieressä suurelta osin sammalen alla. Se on luode–kaakko-suuntainen. Kivet eivät sijaitse niin säännönmukaisesti, että kiviryhmän pituus olisi helppoa määrätä; pituudeksi voi määrittää 10,6 - 15,4 metriä. Leveys on osapuilleen 2,6 metrin luokkaa. Kyseessä voi olla myös luonnonmuodostuma.

Österretais (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Korppoon Kyrklandetilla, Österretaisin kylän länsipuolella, Högberg ja Hallonklint –nimisten kallioalueiden pohjoispuolella, peltojen ympäröimällä metsäisellä kallioalueella.
Kohde sijaitsi kalliontasanteella, metsäisellä rinteellä, joka laski kohti pohjoista. Aivan kohteen eteläpuolella kallio nousee jyrkästi. Tasanteella on itä-länsi- suuntainen röykkiö, joka on kooltaan n. 5,80 metriä pitkä ja 2,80 metriä leveä. Jos aivan kallion vieressä oleva kiviaines otetaan mukaan, on leveys noin 5,50 m. Rajat ovat epäselvät ja kivisyyttä jatkuu lähes joka suuntaan, paitsi pohjoispuolelle. Röykkiö on noin puolen metrin korkuinen ja kiviä siinä on 3-4 kerrosta. Kiviä peittää sammal ja jäkälä.
Sijainnin perusteella kyseessä voisi olla luonnonmuodostelmakin. Kiviaines ei myöskään ole kallion korkeimmalla kohdalla, kuten röykkiöt usein ovat. Monikerroksinen kivirakenne ja sen muoto voisivat viitata myös ihmistoimintaan.

Kulkkila (1000027003) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mahdollinen röykkiökohde sijaitsee Hirvensalon lounaisosassa Kulkkilanrannan alueella, umpeenkasvaneen Kulkkilanlahden kaakkoispuolella. Kohde sijaitsee metsäisessä kalliomaastossa. Puusto on havupuuvaltaista sekametsää. Kivet on kalliopohjalla ja lähiympäristössä on lähinnä sammalta ja jäkälää sekä heinäkasveja.
Kohde on kallioharjanteen päällä. Noin 6 x 6 metrin alueella on levinneinä isohkoja kiviä. Kahdessa kohdassa on kiviä jäljellä tiheämmin yhtenäisenä ryhmänä. Kivet ovat osittain peittyneet sammaleeseen / jäkälään. Kyseessä on mahdollisesti hajotetun röykkiön / latomuksen jäännökset. Kohteen itäpuolella harjanteen päässä on yksi iso pulteri, muuten kohteen välittömässä läheisyydessä ei ole kivisyyttä. Samalla kallioharjanteella kohteesta länteen on kiviryhmä, kooltaan n. 0,95 x 0,85 m, mahdollinen rajamerkki.

Myllymäki (1000027318) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Maskun kirkosta 4,4 km lounaaseen, Karinkylässä, Maskunjoen itäpuolella, omakotitalon pihapiirissä, sen pohjoispuolella, talosta vain noin 10-12 metrin päässä, kalliopohjaisessa metsämaastossa. Esineet ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?) noin 20 cm syvyydestä, yhdessä rykelmässä. Vieressä oli tuhkaa maan alla. Itäpuolisella mäellä on sijainnut tuulimyllyjä 1700-luvulla (Kantelmäki 1000027321) ja länsipuolella joen vastarannalla keskiaikainen luostarinpaikka (Karinkylä Isotalo 1000008963).
Rautakautiseen vyölaitteeseen kuuluvia osia: 2 hihnanjakajaa heloineen ja solki KM 40489:1-3

Vuoriniemi 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Paikallisten merihistoriantuntijoiden mukaan Vuoriniemen rannan tuntumassa oleva hylky on mahdollisesti vuonna 1914 purettu kolmimastoinen kuunari Ingrid (Emma). Hylyn runko on noin 30-40 metrinen. Kirjallisten lähteiden mukaan tasasaumainen mäntyalus Ingrid rakennettiin Tenholassa, Bromarvissa Gretabyn varvissa vuonna 1865. Ingridin, tuolloin Emman, osti W.A. Åkerblom vuonna 1874 ja rakensi aluksen uudelleen Uudessakaupungissa. Samalla hän vaihtoi nimen Emmasta Ingridiksi. Omistajuus siirtyi tämän jälkeen J.A. Mikola Kettelille. Ingrid haaksirikkoutui vuonna 1910 ollessaan matkalla Pyhämaalle saatuaan vuodon kovassa aallokossa. Alus siirrettiin Vuoriniemeen purettavaksi. Toinen hylky, Vuoriniemi 1, sijaitsee Vuoriniemi 2 hylystä hieman pohjoiseen ja oletetaan myös tuotu sinne purettavaksi noin 1914.
Uudenkaupungin Pyhänmaanperän lahdessa tiedetään olevan ainakin viisi purjelaivan hylkyä sekä yksi kaljaasin hylky. 40-50 -metriset hylyt on siirretty lahdelle 1900-luvun alussa romutettaviksi, ja niistä on purettu ylärakenteet kokonaan pois. Alueelle tiedetään uponneen lisäksi Union-niminen purjelaiva, kaljaasi Ahti vuonna 1918 sekä Kihlonrannasta löytyvä parkkilaiva Lindola.

Måsgrynnan (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta noin 14 km lounaaseen Stortervolandetin eteläosan länsipuolella Måsgrynnan -luotojen luoteispuolella.
Mahdollinen hylkykohde, joka havaittiin voimajohtohankkeen takia tehdyssä merenpohjan luotauksessa 2015. Viistokaikuluotausaineiston perusteella tiedetään kohteen olevan kooltaan noin 7 x 2,3 metriä. Kohde on tasaisella hiekkapohjalla.

Haraholm (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta noin 15 km lounaaseen Sandö -saaren pohjoisosan itäkärjen Österuddenin itäpuolella pienen Haraholm -saaren koillisrannan lähellä.
Mahdollinen hylkykohde, joka havaittiin voimajohtohankkeen yhteydessä tehdyssä merenpohjan kartoituksessa 2015. Anomalian laadusta ei ole tarkempaa tietoa, koska voimajohtolinjasta etäämmäs jäävää kohdetta ei ole tarkastettu.
www.hylyt.netissä on tieto ns. Österuddenin hylystä Haraholmin pikkuluodon koillisrannassa. On mahdollista, että kyseessä on sama kohde.

Pölsböle (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pyöreähkö maan- ja kivensekainen röykkiö kallioalueen lakialueella. Röykkiön keskellä on suurehko kuoppa, joka tekee siitä kraaterimaisen. Röykkiön funktio on tuntematon, mutta varsin pienen kiviaineksen perusteella se ei liene hautaröykkiö. Osin röykkiötä peittää melko paksukin sammal, mutta yleisvaikutelma on, että kysymyksessä olisi varsin uudehko rakennelma tai ainakin sitä on muokattu lähivuosikymmeninä. Jonkinlainen väijymispaikka?

Liesniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut mahdollisesti keskiaikainen rälssisäteri, mihin viittaa useat löydökset pihapiiristä (ruukun palasia, rahalöytöjä, tiilimurskaa) sekä vanha, 1500-luvulle ajoittuva, holvattu kivikellari nykyisen kahvilarakennuksen alla. Maanomistajan mukaan varhaisin maininta Liesniemestä on vuodelta 1440. Myös Kuninkaankartastossa paikalle on merkitty rakennuksia. Kivinen kartanolinna lienee syystä tai toisesta tuhoutunut 1860-70-luvulla.
Maanomistajan mukaan tontilta on löytynyt runsaasti laastia ja tiiltä, ruukunpaloja sekä vanhoja rahoja. Lisäksi pihapiirin länsiosasta on löytynyt monta metriä ehjää ja noin metrin paksuista tiiliseinää, jonka maanomistaja oli peittänyt, jotta rakennelma säilyisi paremmin.
Keväällä 2015 tehdyssä tarkastuksessa ko. tiiliseinää ei löydetty, mutta pihapiirissä havaitiin useassa kohtaa tiiliä ja laastia.

Kaivoranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Paimion Pyhän Jaakobin kirkosta 1,45 km luoteeseen, Käräjätien länsipuolella, Kettuvuoren itärinteellä. Maasto on joitain vuosia aiemmin hakattua metsärinnettä. Esineet löytyivät 13.7.2015 pintalöytöinä metsänistutuskuopista ja niiden kasoista, osin metallinetsimellä. Maaperä on multavaa, hiiltä näkyi joissain kohdin. Rinteen yläosassa sijaitsee töyrään tapainen tasanne/matala kumpu, jossa on runsaasti asuinpaikkaan viittavia löytöjä. Löytöjen määrä vähenee rinnettä alaspäin mentäessä. Löytökohdan pohjoispuolella kulkee polku/tie, joka on merkitty myös Kallbergin karttaan vuodelta 1855. Kartassa ei ole rakennuksia tällä paikalla. Lasitettu punasavikeramiikka viittaisi mahdolliseen asuinpaikkaan. Muita löytöjä ovat kannus, nauloja, rautaesineiden kappaleita, tasolasia, piitä ja palanutta savea. Näitä löytöjä ei talletettu kokoelmiin vaan palautettiin löytäjälle. Löytöalueen laajuus on noin 50 metriä. Kirveen KM 40807:1 löytöpaikka on puron eteläpuolella, erillään muista löydöistä, noin 50 metrin päässä. Löytöpaikkaa ympäröivillä mäillä on pronssikautisia hautaröykkiöitä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Penttilä (1000028681) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Laihoisissa, Mietoistentien pohjoispuolella, Fatijokeen laskevalla itäisellä peltorinteellä. Paikalta on löydetty metallinetsimellä vuonna 2016 rautakautisia esineitä tai niiden katkelmia: tasavartinen solki, mahdollinen kaularenkaan katkelma ja sulanutta pronssia (KM 41255:1-3) sekä punnus, ketjunkantaja ja solkien katkelmia (KM 41789, 41790).
Paikalla tai sen läheisyydessä saattaa olla rautakautinen kalmisto tai asuinpaikka.

Högholmen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueesta noin 1,6 km pohjoiseen, Högholmenin pohjoispäässä. Röykkiö on pyörehkö, halkaisijaltaan noin 10 metriä. Muodoltaan rengasmainen ja reunoiltaan korkeampi.
Tarkastettava maastossa.

Högholmen 2 (1000028909) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Skinnarvikin sotilasalueesta noin 1,6 km pohjoiseen, Högholmenin pohjoispäässä. Röykkiö on joko noin 5 x 10 metrin suuruinen tai vaihtoehtoisesti siinä on kaksi erillistä röykkiötä (5 x 5), jotka ovat kasvaneet yhteen. Röykkiössä on pienempiä ja pyöreämpiä kiviä kuin kohteessa Högholmen 1 (1000028908).
Tarkastettava maastossa.

Södergård 1 (1000030436) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on soikea maansekainen kiviröykkiö, joka sijaitsee kalliopohjalla, noin 10 metriä etelä-kaakkoon Södergårdin päärakennuksen eteläpäädystä. Röykkiö on itä-länsisuuntainen, mitoiltaan 2,5 x 3,5 metriä, korkeudeltaan 0,6 metriä. Röykkiön länsipää on pusikon alla.
Vuoden 1834 kartan perusteella alueella on ollut peltoa, mutta ei rakennuksia. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö voisi olla rautakautinenkin, mutta ilman tarkempia tutkimuksia sen ikää on vaikea määritellä. Kyseessä voi olla viljely- tai muu raivausröykkiö, ehkä hautakin. Rakennuksen- tai tulisijan jäännös tuskin on kyseessä.

Södergård 3 (1000030437) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kahden vanhan pellon välisellä, pääasiassa mäntyä kasvavalla kallioalueella. Kyseessä on itä-länsisuuntainen röykkiö, jonka leveys on länsipäässä noin 3,5 metriä ja itäpäässä noin kaksi metriä. Röykkiön pituus on 7,5 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Röykkiön kivet ovat sammalen ja jäkälän peitossa. Röykkiön länsipää vaikuttaa osittain hajotetulta, ehkä kaivellulta.
Röykkiö voi sijaintikorkeutensa puolesta olla rautakautinenkin, mutta todennäköisemmin se on historialliselta ajalta. Röykkiön funktio jää arvailujen varaan, mutta ainakaan se ei ole viljelyröykkiö, sillä se on kallioalueella ja kalliopohjalla. Suhteellisen alhaisen sijaintikorkeutensa vuoksi se ei liene hautakaan.

Henriksberg 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on kivinavetan raunioista noin 20 metriä etelään, ylärinteessä sijaitseva pieni kiviröykkiö, joka on kooltaan noin 1 x 2 metriä. Se on lähes kokonaan sammalen peittämä.
Röykkiön funktio jäi inventoinnissa avoimeksi, mutta ainakaan se ei liene viljelyröykkiö, sillä se sijaitsee kalliorinteellä sen verran kaukana pellon reunasta, että sinne ei olisi kiviä sieltä tuotu. Mittojensa ja muotonsa puolesta kyseessä voisi olla ryssänuunikin, mutta sen rakenne ei varmuudella tue tätä tulkintaa ja lisäksi se sijaitsee melko kaukana rannasta, vaikkakin 2,5 metrin korkeuskäyrä tulee sitä melko lähelle pohjoisen puolella, nykyisellä peltoalueella. Sijaintikorkeutensa puolesta kiviröykkiö voi olla esihistorialliseltakin ajalta. Melko lähellä saman kallion laella on entuudestaan tunnettu Henriksbergin suurehko kivilatomus, joka on tulkittu esihistorialliseksi muinaisjäännökseksi.

Storsundet 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Ängesön pohjoiskärjessä sijaitsevan kallion lakialueen tuntumassa oleva hieman
epämääräinen latomus, hieman kiviperustukselta vaikuttava rakenne. Se on kaakkoluode -suuntainen ja kooltaan noin 6 x 12 metriä, korkeudeltaan noin 0,4 metriä.
Latomus on tehty pyöreähköistä luonnonkivistä ja myös sen sisäosa on täytetty kivillä. Joukossa on isompiakin kiviä, mutta kaikki vaikuttavat käsivoimin liikuteltavilta. Latomuksen kaakkoispäässä kasvaa iso mänty ja päällä taikinanmarjapensas. Latomuksen sisällä ei ole merkkejä tulisijasta. Kaakkoispäässä on joukko isoja kiviä, jotka ehkä on tuotu paikalle myöhemmin kuin muu rakennelma. Latomuksesta noin 10 metriä luoteeseen on läheisen kesämökin sininen vaja. Missään vanhassa tai uudemmassa kartassa ei paikalla ole mitään rakennusta.

Långpäran 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on suorakulmainenkiviröykkiö, jonka mitat ovat 2 x 2 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Se on lähes kokonaan sammalen peitossa ja sen päällä kasvaa iso mänty. Röykkiö sijaitsee kalliolla, noin 30 metriä rannasta Träskön saarella Långpäran lahden länsirannalla. Kohteen eteläpuolella on pieni suo.
Vanhoissa kartoissa ei alueella näy mitään erityistä, ainoastaan metsää. Mittojensa ja merellisen sijaintinsa puolesta röykkiö voisi olla romahtanut ryssänuunikin tai jonkin muun tulisijan jäännös. Viljelyröykkiö se ei ole.

Lokalahden kirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Vanhin maininta Lokalahden seurakunnasta on vuodelta 1490, jolloin piispa Maunu Särkilähden kerrotaan vihkineen hautausmaan Lokalahdesta muodostui Vehmaan kappeliseurakunta. Vuonna 1639 on rakennettu uusi kirkko vanhan kappelin paikalle. Nykyinen paikalla oleva puukirkko on valmistunut vuonna 1763.
Kirkon ympärillä on hautausmaa, jota on laajennettu useaan otteeseen. Lisäksi kirkon länsipuolella on perimätiedon mukaan Suomen sodan aikana 17.-18.9.1808 käydyssä Lokalahden taistelussa kaatuneiden sotilaiden hauta-alue.

Tasanen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta, eri puolilta peltoalueen keskellä olevan saarekkeen ympäristöstä, on löydetty metallinetsimellä vuonna 2016 rautakautisia esineitä tai niiden katkelmia, mm. punnus, ketjunkantaja, hopearaha, kankiketjun nivel jne (KM 41787, 41788). Paikalla tai sen läheisyydessä saattaa olla rautakautinen kalmisto ja/tai asuinpaikka.

Jaakkola (1000030633) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nousiaisten kirkon eteläpuolella olevalla peltoalueella, Kalmamäen luoteispuolella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä tasavartinen solki, pronssihelmiä ja sulanutta pronssia (KM 41242:1-5).
Löytöpaikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä myös mm. punnus, eläinpääsolki, pronssihelmiä, ketjunkantaja. Ne ovat löytyneet noin 100-150 metrin matkalta, noin 15 cm syvyydestä (KM 41785, 41786).
Paikalla saattaa olla kiinteä muinaisjäännös tai löydöt liittyvät ympäristön muinaisjäännöksiin.
Pellosta on saatu myös yksittäisiä rautakautisia löytöjä, joille on koordinaattitiedot (alakohteet).
Kohteen välittömässä läheisyydessä, muinaisjäännöspisteeltä noin 50 metriä kaakkoon sijaitsee Kalmamäen kalmisto (538010021).

Kalmanvuori (1000030677) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalmanvuorelle on maastokartassa merkitty muinaisjäännösmerkki ja vierelle teksti ”Muinaishauta”. Kuitenkaan kohdetta ei ole ollut muinaisjäännösrekisterissä. Kalmanvuoren luoteispuolella sijaitsee Hiivistenmäen röykkiöalue, joka on määritelty muinaisjäännösalueeksi (rek. no. 918000002).
Kalmanvuori on melko loivasti kohoava mäkialue, jota reunustavat siellä täällä hyvinkin massiiviset siirtolohkareikot ja vanhat rantavallit. Kasvillisuus on hoidettua, nuorta männikköä ja aluskasvillisuus sammalta, jäkälää ja puolukkaa. Kohdalla, jolle on peruskartalla merkitty muinaisjäännösmerkki eli mäen lakialueella, on noin 15 x 16 metrin kokoinen kivikenttä, joka vaikuttaa luonnonmuodostumalta. Kiveyksen rajat eivät ole selvät. Kivien koot vaihtelevat suunnilleen päänkokoisista nyrkin kokoisiin. Tähän ns. pirunpeltoon tai rakkaan on kaivettu eri kokoisia ja syvyisiä kuoppia, joita havaittiin tarkastuksessa seitsemän kappaletta. Niitä saattaa mäen lakialueella olla lisääkin. Kuoppien laajuus vaihteli noin 70 x 70 cm kokoisesta 150 x 150 cm kokoiseen. Kuopat kapenevat pohjaa kohti, niiden reunat ovat tasaiset ja symmetriset ja syvyys noin puoli metriä. Kuoppien pohjalla kasvoi sammalta, jäkälää ja varpuja, joten niitä ei ole aivan hiljattain kaivettu.
Kalmanvuoren nimi viittaa siihen, että kohdetta on pidetty hautapaikkana. Sitä, ovatko kuopat vanhoja säilytyskuoppia tai suojia vai myöhemmin mahdollisessa aarteenetsinnässä syntyneitä, ei pintapuolisen tarkastuksen perusteella voi arvioida. Kotuksen nimiarkiston tietolapuissa Vehmaan Kalmavuoreen ei liity mitään tarinaa.

Sauvon kirkon pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sauvon kirkon ja Sauvontien eteläpuolelta, seurakunnan omistamalta peltoalueelta, tehtiin keväällä 2017 useita löytöjä metallinetsinnässä (KM 41996). Löytöjä ovat mm. kaksi tasavarsisoljen katkelmaa, sulanutta pronssia, punnus ja karhunhammasriipuksen kärkikatkelma. Löydöt tehtiin n. 80 x 90 metrin alalta, syvyyden ollessa 0-20 cm:n välillä. Löytöjen kunto viittaa polttokalmistoon. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.

Kuloinen (1000030985) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kuloistentien päässä olevan laajan peltoalueen itäosan pohjoissaarekkeessa on pellon pinnassa havaittavissa jonkin verran palanutta savea, savikuonaa ja kuonaa. Nämä saattavat viitata paikalla olevaan muinaisjäännökseen. Palanutta savea, savikuonaa ja kuonaa on alueella harvakseltaan ja mitään keskittymiä ei ole havaittavissa. Peltosaarekkeen laajuus on noin 1 h. Pelto on pääasiassa savea, mutta siinä on alueita, joissa peltoaines on selvästi hiekkapitoista.

Kerttula (1000031113) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltoalueelta, Mynäjoen länsipuolelta löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2017 mm. karhunhammasriipus, kaksi solkea sekä riipuksen katkelma. Lisäksi pellon itäpäästä löytyi sulaneita pronssin paloja. Löydöt olivat n. 10-20 cm:n syvyydessä, yhden soljen löytyessä pellon pinnasta. Uusi löytö syksyllä 2019, ks. alakohteet.
Löytöalueella tai sen läheisyydessä on mahdollisesti rautakautinen kalmisto. Samalta peltoalueelta on muitakin löytöjä (Raiko 1000031112). Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kukola (1000031223) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kukolan kylätontti sijaitsee Naantalin Luonnonmaansaaren itäosassa hyvin lähellä satama-allasta.
Keskiaikaisissa lähteissä Kukolan kylä esiintyy ensimmäisen kerran v.1446. 1400-luvun lopulla Kukolan kylä maksoi luostarille veronsa. 1600-luvulla Kukola oli ratsumiestalona. Isojako suoritettiin vasta 1800-luvulla. 1970-1980-luvulla rantaan rakennettiin satama, teollisuusrakennuksia ja vedenpuhdistamo.
Kalmbergin kartassa 1855 kylään on merkitty viisi taloa. Kohteen rajaus on tehty 1865 isojakokartan perusteella. Rajauksen ulkopuolelle jäi yksittäisiä talousrakennuksia. Alueesta lounaaseen on Navirenmaan talon paikka, joka kuulunut aikoinaan kylään, luultavasti tosin nuorempaa asutuskerrostumaa. Rakennukset rakennettiin 1940-luvulla, nyttemmin purettu.
Tarkastuskäynnillä alueella havaittiin puurakenteisen rakennuksen rauniot, jossa oli tulisijan jäännökset ja valubetonia rakenteissa. Hieman erillään tästä oli kokonaan betonirakenteinen pieni graffitien peittämä talous- tai satamarakennus, osittain rauniona, osittain betonikatto säilynyt. Alueella oli runsaasti kaikenlaista jätettä, tiiliä, kaapeleita yms.
Kylätontti myöhemmän maankäytön seurauksena mahdollisesti melko pitkälti tuhoutunut, mutta arvio perustuu vain tarkastuskäynnin 16.6.2017 havaintoihin (runsas kasvillisuus esti havainnointia). Muinaisjäännöksen laajuus ja säilyneisyys selvitettävä tutkimuksin.

Falkberget (1000031528) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkboda träskin itärannalla, kallion päällä, noin 4 metrin päässä vesirajasta. Paikalla on viisi pystyyn aseteltua laakakiveä, jotka on tuettu pienemmillä kivillä. Yksi kivistä on keskellä ja muut neljä kiveä 1-1,5 metrin päässä siitä pääilmansuuntien mukaan. Keskikiven ympärillä, sammalen alla on kivikehä. Pystykivissä ei ole kaiverruksia. Kohde sijaitsee myös nykyisellä kiinteistörajalla, sen taitekohdassa.

Korpihuhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee matalan harjanteen eteläreunassa. Sen koko on 3 x 5 metriä ja korkeus noin metrin. Se on lounais-koillis -suuntainen. Sen itäreunassa on vaurio, josta näkyy, että kivirakenne on röykkiön sisällä tiivis ja koostuu eri kokoisista ns. miehen kannettavista kivistä. Röykkiö olisi ollut aivan rannassa pronssikauden alkupuolella. Ajoitus on kuitenkin tuntematon.

Saunahangas 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyöreähkö, noin 1,4 metriä halkaisijaltaan oleva kivirakenne metsäisessä kalliomaastossa. Rakenteen keskellä on kuoppa ja itäreunassa aukko. Rakenne on uunimainen, mutta palonjäljistä ei kuitenkaan havaittu merkkejä.

Linnuskorpi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Papinluodon saaren keskiosassa kalliomäen länsipuolella, länsipuolella on vanhoja peltoalueita. ”Linnuskorpi mainitaan Nyynäisten kylän Nyynäisten kartanon torppana vuoden 1767 katselmuksessa. Paikalla oleva huonokuntoinen rakennus on rakennettu 1800-luvulla.” (Lemun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 106).
2017: Paikan asuinrakennus on purettu, siitä ovat jäljellä perustus ja tulisijan jäännös. Asuinrakennuksen itäpuolella n. 15 m etäisyydellä on vielä pystyssä myöhempi lautarakenteinen vaja. Noin 50 m itäkaakkoon on kaivon jäännös (I 222197 P 6719680), joka oli peitetty peltilevyillä, kaivo on olut käytössä lähihistoriassa. Noin 45 m pohjoiseen löytyi tuulimyllyn perustuksen jäänteet.

Linnuskorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 4 m halkaisijaltaan neliön muotoinen tuulimyllyn perustus. Pinta on heinäkasvillisuuden ja sammaleen peitossa, kohde on melko huomaamaton. Tuulimylly on kuulunut torpalle, joka sijaitsi n. 40 metriä etelään. Sen paikalta löytyi 1800-luvun asuinrakennuksen jäänteet.

Björkholm 2 (1000031672) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korppoon kirkonkylän länsipuolella sijaitsevalla Björkholmin saarella on kiviröykkiöitä. Ainakin yhdessä niistä on rengasmaista rakennetta. Kohdetta ei ole käyty tarkastamassa. Saarella on tiedonannon mukaan asuttu 1800-luvulla.

Skogshaka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsänhakkuiden vuoksi paikalla käytiin tarkastamassa paikka, jossa maastossa on koholla oleva suorakaiteen muotoinen alue n. 3 x 7 metriä. Kasvillisuuden alta pilkottaa kivireunaa, josta osa ainakin on osiin haljennutta kalliota, mutta on mahdollista, että kallion reunaan on ladottu kiviä. Kohouman vieressä maassa pilkottaa pienempiä kiviä, jotka muodostavat ryhmän.
Hakkuujätteen ja kasvillisuuden vuoksi kohteen luonteen määrittely on vaikeaa. Kyseessä voi olla kivilatomus, mutta on mahdollista, että rakenne on luonnon muodostama.

Rågårdsbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioalueen reunalla on neliönmuotoinen kivilatomus, jonka keskellä on laakakivi pystyssä. Kiveen on kaiverrettu numerot 168. Kivi on edelleen käytössä oleva rajamerkki. Kivi on nykyisellä Norrbyn ja Söderbyn kylien rajalinjalla. Lähistöllä on Rådalen-niminen muinaisjäännöskohde, joka on todettu myös vanhaksi kylienväliseksi rajamerkiksi. Tämä rajamerkki sijaitsee n. 20 metriä etelään nykyisestä rajalinjasta, eikä sitä ole nykyisten rajamerkkien luettelossa.

Satava Uusikylä Kesälä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Todennäköisesti yhteisrantaan johtavan tielinjauksen rakentamisen yhteydessä osaksi tuhoutunut pitkänomainen tiilijätekasa tai tiilenpolttouuni. Kumpu sijaitsee rantaan johtavan tien länsipuolella. Kumpu askelmitoissa noin 8 metriä pitkä, 2-3 metriä leveä. Säilynyt muoto ei poissulje sitä, etteikö kyse voisi olla rinteeseen kaivetusta uunin jäännöksestä. 1600-luvun lopun karttaan alueelle on merkitty tiiliuuni. Naapurin kertoman mukaan perimätieto liittää tiilenvalmistuspaikan tielinjauksesta itään, viereisten tonttien välimaastoon, mutta siellä ei ole ainakaan nykypäiviin säilynyt yhtä selkeitä merkkejä kuin ao. kohdalta. Tonttien rajalla kulkee puro, jonka itäpuolisella rinteellä tuulenkaadoissa ja maassa havaittiin vähäisiä määriä tiilimurskaa. Merenrannan puolelta puron itäpuolinen tontti oli liian kallioinen ja jyrkkä tiilenvalmistukseen, siellä ei ole voinut olla mitään. Puron länsipuolinen tontti on tasattu mökkirakentamisen yhteydessä, joten jos siellä on jotain ollut, ei ole säilynyt. Maakirjakarttaan merkitty tiiliuuni saattaa sijoittua juuri sinne.
Tarkastettiin myös Tiilisavenkujan pohjoispuolista maastoa, puron ja tien välissä oli joitain notkelmia / matalia kuoppia, jotka saattaisivat liittyä savenottoon.

Kankainen (1000032460) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä, kalliopohjaiselta alueelta on löytynyt metallinetsinnässä pieni rautainen keihäänkärki, keskirautakauden pitkäputkinen keihäänkärki ja miekan katkelma. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM10644, ILM31122.

Halme (1000032468) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt renkaallinen tulusrauta.

Suninsalmi Strömsnäs (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Paraisten sisäsaaristossa Paraisten keskustasta noin 9,5 km koilliseen Suninsalmessa, Strömsnäs-niemen länsipuolella.
Kohde koostuu puisista osista, jotka sijaitsevat noin 5 metrin päässä rannasta, pienen kaislikon edessä, noin 1,5 - 2,5 metrin syvyydessä. Puuosat tarttuivat löytäjän uistimeen. Viisi puuosaa on nostettu ylös (löytäjän kertoman mukaan näistä neljä on rungon kaaria ja yksi kylkilaudan pala) ja valokuvattu. Osat ovat peräisin limisaumaisesta laivasta.
Löytäjän tietojen mukaan merenpohja on löytökohdassa hyvin mutaista. Keväällä 2017 tai 2018 löytöpaikan vierestä on ruopattu pohjaa ja laitettu täytteeksi hiekkaa, mutta ilmeisesti kohteeseen ei ole tällöin osuttu. Pohjasta on aiemmin löydetty vanhan laiturin tolppia.
Museoviraston meriarkeologit eivät ole tarkastaneet kohdetta. Museoviraston Hannu Matikan arvion mukaan alus on rakennettu ennen maailmansotia, mahdollisesti ennen vuotta 1918.
Lisäksi löytöpaikan läheisyydessä olevalta rantakalliolta on löytynyt kaiverrus, jossa on ainakin vuosiluku 1798 (+ päivä?) ja kirjaimet C.W. Löytäjä arvelee, että kaiverrukset saattavat liittyä kylän rajaan, joka tiettävästi on mennyt kaiverruksen kohdalta.

Laihoinen 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellolta löytynyt kolme rannerenkaan kappaletta, helan kappale ja myöhäisrautakautinen vyönhela. Pellossa oli jonkin verran sulanutta pronssia. Tien toiselta puolelta metallinetsintälöytöinä karhunhammasriipus, rannerenkaan katkelma, roomalaisaikaisen kaarisoljen katkelma jne. Syksyllä 2019 ilmoitettu lisää löytöjä (ks. alakohteet).

Sukkinen 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmiston sijainti. Pellossa löytöjä ja sulan pronssin kappaleita (ks. koordinaattiselite ja alakohteet). Kesällä 2019 tehty lisää löytöjä (ks. alakohteet).

Linnamäki-Houna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niittyalueen viereisellä metsäsaarekkeella on vanhan rakennuksen raunio. Jäljellä on kivisiä seinälinjoja ja kivisen tulisijan jäänteet.

Kannikko (1000033117) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pellon salaojituksessa vuonna 1975 paikalta löytyi kourutaltta. Samalla maassa havaittiin mustia kiviä (nuotiokiviä?). Maaperä paikalla on hiekkainen. Kourutaltta on pieni (2,8 x 5,7 cm) ja mustaa kivilajia (diabaasia?). Se on hyvin hiottu kantaa lukuunottamatta. Terässä ei ole käytön jälkiä, joten sitä on mahdollisesti käytetty nahan muokkaamiseen.

Nilsby 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja, josta erottuu yksi seinälinja kivirivinä ja rakennuksen nurkan tulisija tiilikasana. Arvioitu koko on 8 x 5 metriä.

Nilsby 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen myllyn paikka. Metsässä kulkee puro, johon liittyy kivirakennelma ja puurakennelman jäänteitä. Rannoilla on suorakaiteen muotoiset kaivetut alat ja epämääräistä kivirakennelmaa rinteen reunassa.

Nilsby 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metsän rinteessä on vierekkäin kaksi maakellaria. Kellarissa 1 on parin metrin pituinen kookkain kivin reunustettu sisäänkäynti ja noin 6 x 4 metrin kokoinen kuoppa, jonka syvyys on noin 1,5 metriä.
Viereisessä kellarissa 2 ei ole sisäänkäyntiä,kuopan koko on noin 3,5 x 4 metriä ja syvyys 1,5 metriä.
Kellareiden lähellä, mäen rinteen päällä sijaitsee jonkinlainen kasa (sammalen alla on tummahkoa maata), jonka ympärille muodostuu suorakaiteen muotoinen alue. Kyseessä saattaa olla rakennuksen pohja, mutta tulkinta on hieman epävarma.

Mommolan pato ja mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mommolan kartanoon vievän tien vieressä on Mommolanjoessa eli Toijanjoessa pato ja mylly. Paikalle on merkitty rakenteita jo pitäjänkarttaan. Kaksi myllyä on merkitty ko karttaan hieman kauemmas joen varteen. Nykyiset rakennelmat sisältävät uudempia elementtejä (betoni), mutta osa niiden rakenteista periytyy varmaankin vanhemmilta ajoilta.

Karinkylä (1000034353) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maanomistajan mukaan paikalla on sijainnut Karinkylän luostarin kellari. Tällä kohtaa pellolla näkyy laastia ja tiilen kappaleita .Näitä kuulemma nousee aina kyntäessä. Kellari on mainittu Maskun historia -kirjassa. Paikkaa ei ole tarkastettu.

Karpanmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kivessä on vaakasuorassa rivi porattuja reiki. Muutamassa niistä on rautakiilat paikallaan.

Littoinen 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metsän rinteessä, tasanteella sijaitsee matala (vain noin yhden kivikerran verran näkyvä) kiviröykkiö, jonka halkaisija on noin 6 metriä. Röykkiön päällä kasvaa kookas, vanha kuusi. Sijaintinsa puolesta on mahdollista, että kyseessä olisi hautaröykkiö.

Viinamäki (1000034753) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt hiekkaiselta hakkuualueelta keramiikkaa, hioimen sekä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia (KM 42788:1 - 5).

Toivonniemi (1000034975) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiven ja maansekainen valli johtaa kivestä rakennettuun suojaan. Takaseinä on luonnonkalliota, kolme seinää on kylmämuurattu. Suojan koko noin 5 x 5 m. Ei vaikuta perinteiseltä kellarilta.

Ratsumiehenhauta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hevosenkengänmuotoinen rakkakivikko, jonka keskilinjalla on useampi rakkakuoppa.

Rynkö (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Hevosaitauksessa sijaitsee kivi, jonka päällä on useampia kuoppia. Kuopat ovat eri syvyisiä ja kokoisia. Osa kuopista vaikuttaa joltain muulta kuin rautakautiselta kupilta, mutta on mahdollista, että jokin kupeista olisi vanhempikin.

Sundvik (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maakuntamuseolle ilmoitettu pitkänmallinen kivirakennelma, jossa valokuvan mukaan kylmämuurausta. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta.

Odensaari (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Varhaiskeskiajalla Maskun pitäjässä oli viisi suurjakokunta, jotka jakautuivat myöhemmin pienempiin osiin ja kyliin. Odensaari kuului osana Syväsalon saarta Kalelan suurjakokuntaan. Kalelan kylän varhaisin historiallinen asutus syntyi 1200-luvulla. Ensimmäiset asiakirjamaininnat Odensaaren kylästä ovat vuodelta 1404. Nykyinen päärakennus on valmistunut 1967 (Maskun kulttuurimaisema ja vanha rakennuskanta, s. 148-149).
2017: Kohde tarkastettiin suurpiirteisesti, koska se ei sijaitse inventointialueella. Vuosien 1770 ja 1779 isojakokarttojen mukaan kartanon vene- tai satamapaikka on sijainnut vajaa 500 m lounaaseen ja tuulimylly n. 370 m lounaaseen. Nämä alueet sijaitsevat kaavan suunnittelualueella ja ne tarkastettiin. Satamapaikka lähiympäristöineen sijaitsee jyrkän kalliokielekkeen lounaispuolella; kohdalla kulkee merenrantaan huviloille johtava tie, osin alue on peltoa ja osin muokattua ja tasoitettua heinää kasvavaa rantatontin reunaa. Tuulimyllyn paikka sijaitsee jyrkkärinteisen kallion korkeimmalla kohdalla, missä havaittiin vain joitakin irtonaisia kiviä. Tarkastuksessa ei löytynyt merkkejä satamapaikasta tai jäänteitä tuulimyllystä.

Kanikonmäki (Taide)
Ajoittamaton; Ajoittamattomia hakkauksia kalliossa

Kronomalmen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalla sijaitsee vanha jo käytöstä poistunut hiekkakuoppa, jonka reunasta löydöt tehtiin. Löytöinä oli kvartsi-iskoksia ja ne tulivat kuopan luoteisnurkasta. Kuopan pohjoispuolen koepistosta löytyi yksi kvartsi. Kyseessä on tuskin kovin laaja asuinpaikka tai sitten se on tuhoutunut kuopan mukana. Hiekkakuopan pohjoispuolella topografialtaan sopiva maasto jatkuu ehkä parikymmentä metriä muuttuen sitten kiviseksi.

Brännbergen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Ilmoitettu hautaröykkiö. Ei tarkistettu.

Remmarudd (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Jungfruskärin Storlandetin pohjoispuolella rannan tuntumassa, Remmarudd-nimisen pienen saaren pohjoispuolella. Merenpohja on paikalla tasaista hiekkaa.
Paikalla on paikallisen tiedon mukaan hylky. Viistokaiutettaessa löytyi pitkä anomalia, joka tarkastettiin sukeltamalla. Se on noin 15 metriä pitkä puinen työstetty rakenneosa, joka katoaa suureksi osaksi pohjahiekkaan. Kohde on todennäköisesti lähes täysin hautautunut hiekkaan. Pääasiallisen kohteen lähellä on toinen, lyhyempi rakenneosa.
Rantaa kohti sukellettaessa pohjasta löytyi vihertävää apteekkilasia olevan mahapullon pohjaosa.

Kausela Isotalo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ankkurikadun suuntainen suora latomus, joka vastaa nykyistä kiinteistörajaa. Kyseessä on vanha Kauselan Isotalon raja, jonka eteläpuolella on 1794 isojakokartan mukaan ollut Kauselan kylän kotipalstat ja pohjoispuolella Isotalon vasikkahaka (258) ja mäkipelto (305). Vuoden 1910 isojakokartassa rajalinja on pysynyt samana, mutta pohjoispuolen maat ovat
siirtyneet Isotalolta Kylä-nimiselle talolle.

Isotalo-Pompo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suora ja eteläosaltaan korkea kiviaita. Kauselan Isotalo-kohteeseen liittyvä aita, joka on esitetty 1910 isojakokartassa Kylän kotipalstan ja Pompon metsäpalstan rajana. Vuoden 1794 isojakokartassa raja on sama, mutta itäpuoli on ollut ollut Kauselan Isotalon metsä-
palsta. Länsipuoli on ollut jo tässä vaiheessa Pompon metsäpalstaa.

Katko (1000037314) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsässä muutaman metrin levyinen, ympäriltä paalutettu kuoppa. Puupaalut ympärillä lahot. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta. Pyyntikuoppa?

Kait 2 (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Korpoströmissä Kaitin saaren pohjoisrannalla rantakalliossa on rautainen tappi, johon on kiinnitetty kaksi soikeaa rautalenkkiä ketjuksi.
Tapin viereen on hakattu kallioon numero 51.
On mahdollista, että tappi on tehty veneen kiinnittymispaikaksi tms. Mutta on myös mahdollista, että kyseessä on numeroitu rajapyykki.

Krogarudden 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Krogaruddenin niemen rannalla, Oxholmenin saarta vastapäätä on mahdollisesti vanha laiturin paikka.
Rantaan on aseteltu kiviä ja rantavedessä noin metrin syvyydessä on mäntyparru, johon on koverrettu loveus ja parrua on muotoiltu kirveellä. Mahdollisen kohteen ympäristössä oli myös paljon tiilimurua pohjassa sekä pienempiä pyöreitä ja kuorittuja seipäitä sekä paljon kaarnajäänteitä. Ei kuitenkaan ollut mahdollista erottaa selkeitä rakenteita veden alla, sillä rehevä leväkasvusto peitti tehokkaasti näkyvyyden. On mahdollista, että esimerkiksi puuseipäät ovat ajautuneet paikalle.

Korsfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Paraisten kirkolta vajaat 10 kilometriä lounaaseen Korsfjärdenin länsiosassa Lillmälön pohjoiskärjen itäpuolella.
Noin kuuden metrin pituinen vene, joka on paljolti hautautunut merenpohjaan. Luotauskuvassa näkyy pohjasta nouseva keula- tai peräranka sekä joitakin kaaren päitä. Hylyllä ei ole sukellettu. Hylky löytyi monikeilainluotauksessa 2020.

Kyrkfjärden (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Paraisten keskustasta noin 2,5 km lounaaseen Kyrkfjärdenillä Högen -saaren länsipuolella.
Noin 4,4 metriä pitkä vene, joka on suurelta osin hautautunut pohjaan. Toinen veneen kyljistä on syvemmällä pohjassa kuin toinen.
Vene on havaittu monikeilainluotauksessa 2020. Paikalla ei ole sukellettu. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024.

Jäkärlä (Jäkärlä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaitsee Jäkärlän mäkialueen lounaisreunassa, Rautakaudenpolun luoteispuolella tien molemmin puolin.
Kylästä ei tunneta keskiaikaisia mainintoja nykyisellä nimellä, mutta on mahdollisesti lähteissä esiintyvä Talola. Siinä tapauksessa olisi myyty vuonna 1411 autiona ja päätynyt 1442 Turun tuomiokirkon Sielujen alttarille, jonka prebendatalona tunnetaan uuden ajan alusta. Vuoden 1866 kartan mukaan Jäkärlän talon tontti sijaitsi tällä kohdalla. Tilaan kuului useita ulkorakennuksia, jotka sijaitsivat enimmäkseen kallioreunoilla tontin pohjois- ja koillispuolella. Lisäksi nykyisten terveyskeskuksen ja kirjaston (eli entisen päärakennuksen) välissä on ollut lähde, josta johti pieni oja kohti lounaista pellonreunaa. Rakennukset sijaitsevat entisellä Jäkärlän yksinäistilan talouskeskuksen alueella metsän ja kallion eteläreunalla Jäkärlän nykyisen lähiöalueen lounaiskulmassa.
Nykyinen tie ja vanha puurakennus kattavat suuren osan vanhasta tontista, mutta tien koillispuolella on puistikkoa, jossa vielä näkyy kivijalan jäännöstä.
Vuonna 2023 tehdyssä putkikaivannon valvonnassa ei havaittu selviä historiallisen ajan kylätonttiin liittyviä kulttuurikerroksia tai rakenteita.

Kurittula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kurittulan historiallinen kylätontti. Kylätontin alueella ei ole tehty arkeologista tarkastusta, joten sen säilyneisyys ei ole tiedossa. Metallinetsinnässä kylätontin rakentamattomalta osalta on löydetty historiallisen ajan esineistöä. Kylätontin rajaus perustuu vuoden 1787 kartassa esitettyihin tonttimaihin, jotka nyt sijaitsevat rakentamattomilla alueilla.
Kohteella on tehtävä lisätutkimuksia, jotta sen säilyneisyys selviää.

Salmi (1000041533) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Satavan pohjoispuolen keskivaiheilla, Samppaantien varrella. Mäkialueen länsipuolelta on kulkenut pieni puro.
Kylää ei mainita keskiajalla, mutta ensimmäisessä maakirjassa 1540 se on yksinäinen verotalo. Vuonna 1588 Turun tullikirjuri ja Kreivilän omistaja Henrik Raam hankki Salmen itselleen mutta jätti sen lampuodin viljeltäväksi. 1700-luvun loppuun mennessä tontti oli autio. Kansantarinat kertovat Nikkilään kuuluneessa Tonttimäessä näkyneestä "linnan" paikasta, jossa on nähty jokin kiviperustus. Aulis Oja mainitsee saman tarinan ja toteaa, että ”paikalla todella näyttää olevan vanhan kartanon sija”, mutta että asiakirjalähteista siihen ei löydy valaistusta. Nikkilän isojakokartassa on merkintä (1)3 X, jonka selitys on ”tomt backen”. Koska Salmi on merkitty 1650-luvun kihlakunnankarttaan Nikkilän koillispuolelle juuri näille main, suurella todennäköisyydellä kyse on Salmen kylän autioituneesta tontista.
Mäen alla on uutta rakennuskantaa, eikä päälliosakaan ole nykyään rakentamaton, mutta tässä välissä, tien pohjoispuolella on säilynyt pieni kaistale metsikköä. Samalla puolen 1900-luvun pihapiirin lounaisnurkassa on kookasta kivirakennetta, jonka yhteyttä uudempaan rakennuskantaan ei ole vielä selvitetty.

Hemmilä/Kierlä/Keerla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kakskerranjärven eteläpuolella, Myllykylän ja Penilän välissä, saarta kiertävän tien pohjoispuolella, mäkialueen kaakkoispuolella.
Vuoden 1540-maakirjassa Kierlän nimenä oli Hemmilä. Jakautui kahtia vuonna 1556 ja kumpikin tila säilyi yksinäisenä verotalona 1600-luvulle. Tila on monesti ollut Kakskerran muiden talojen isäntien omistuksessa. Juhani Axhjelm sai Kierlän rälssitilakseen 1649, samanaikaisesti hänellä oli myös Harjattula rälssinä. Molemmat rälssioikeudet peruutettiin samassa reduktiossa 1704, jolloin Kierlästä tuli Kollin augmentti.
Vuoden 2020 inventoinnissa todettiin tontin olevan rakennettu, mutta rakennukset ovat autioituneet ja ränsistyneet. Purkujätettä on vielä paikalla kasoissa tontin koillispäässä. Alueella saattaa olla säilyneenä vanhempia kulttuurikerroksia ja rakenteita, mutta asian selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.
Rakennuksiin kuuluu mansardikattoinen aitta, jonka alla on poikittainen, tiilirakenteinen ja tynnyriholvattu kellari, joka ei ole enää käytössä. Kellari on hyväkuntoinen, vain halssi romahtanut. Arvio ajoiituksesta 1700-luvun loppu- 1800-luku.

Naula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylänpaikka sijaitsee Kakskerran saaren länsipuolella, Raustvuoren ja Hylklahden kylien välissä. Ylitalo sijaitsee kukkulan päällä ja Alitalo hieman alempana tästä luoteeseen, peltoaukean ympäröimänä.
Ensimmäinen maininta vuodelta 1444, 1500-luvulla kylään kuului kaksi talonpoikaista verotaloa. Viljelysmaat on jaettu vuonna 1761 ja talot on merkitty maarekisteriin vuonna 1820. Talot olivat nimeltään Ylitalo ja Alitalo. Ylitalo on ollut Kollin augmenttitilana ja sen osti perinnöksi 1700-luvulla Kollin haltija arkkipiispa Jaakko Haartman. Isojaon täydennyksessä Ylitalo lohkottiin ja myöhemmin talot on jälleen yhdistetty.
Tontteja ei ole toistaiseksi kartoitettu tai prospektoitu tarkemmin, mutta Alitalo saattaisi
täyttää kiinteän muinaisjäännöksen kriteerit.

Salo (Salonkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartan 1794 perusteella paikannettu Salon kylänpaikka. Määritellyllä alueella on kartan mukaan sijainnut kolmen talon tonttimaat: Mattila, Eskola ja Länsi. Asiakirjojen mukaan kylässä on ollut viisi taloa jo vuonna 1540.
Metallinetsinnässä kylänpaikan eteläpuoliselta pellolta on löydetty esineistöä, joista vanhimmat on ajoitettu 1400-luvulle.

Pikisaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun sataman edustalla Turun linnasta noin 1,5 kilometriä länsilounaaseen Pikisaaren pohjoispuolella laivaväylän eteläpuolella.
Laajahkolle alueelle levinneitä puurunkoisen hylyn osia, joita ei ole ajoitettu eikä tarkemmin tutkittu. Viistokaikukuvassa alueella erottuu jykeviä hylyn rakenneosia, ja niiden lähistöllä ruoppauskasoja. Yksi rakenneosa on jopa noin 15 metrin pituinen. Pikisaaren rantaan 2002 ajautunut limisaumaisen aluksen osa kohde nro 2285 (Pikisaari 2) saattaa olla tältä hylkyalueelta peräisin.
Alueella tehtiin viistokaikuluotausta 2021 samalla kun hieman idempänä olevaa hankealuetta vedenalaisinventoitiin Nordic Maritime Groupin työnä.
Alueella havaittiin hylyn osia/puutavaraa jo 2000-luvun alussa, kun ison väylähankkeen takia tehtiin vedenalaisinventointia ja selvitettiin Pikisaari 1 -hylyn tilannetta. Tuolloin tehtiin seuraavia havaintoja: Havaittu tukevia hylyn puuosia isona kasana punaisen viittapoijun
kohdalla. Viitan paino vaikuttaa olevan suoraan puutavarakasassa. Puista ei pystytty tunnistamaan mitään tiettyjä laivan osia. Saatavissa puulustonäytekappaleita tarvittaessa.
Keskiajan lopussa Pikisaari oli vielä erillinen saari, mutta viimeistään 1700-luvulla se on kuroutunut kiinni Hirvensaloon. Saaren keskellä on korkea ja jyrkkärinteinen kallio, jonka länsirinne jatkuu suoraan vesirajan alle ja jopa aivan lähellä rantaa veden syvyys on vielä noin neljä metriä. Paikka on siis ihanteellinen satamapaikka. Pikisaareen rakennettiinkin satama, joka toimi Turun ulkosatamana, kunnes nykyinen satama perustettiin Kanavaniemelle. Saaren asutus liittyi 1600-luvulla tervanpolttoon sekä laivaukseen, josta myös nimi Pikisaari on peräisin. Viimeksi Pikisaaressa poikkesivat laivat 1930-luvulla, jolloin ne ottivat polttoainetta saarella sijainneesta hiilivarastosta.

Pikisaari 4 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun sataman edustalla Turun linnasta noin 1,6 kilometriä länsilounaaseen Pikisaaren pohjoispuolella Turun laivaväylän eteläpuolella.
Puisia rakenteita, mahdollisesti hylyn pohjaosa. Muodostuma havaittiin viistokaikuluotauksessa 2021, kun tehtiin vedenalaisinventointia hieman idempänä Lauttarannan rakennushanketta varten.
Keskiajan lopussa Pikisaari oli vielä erillinen saari, mutta viimeistään 1700-luvulla se on kuroutunut kiinni Hirvensaloon. Saaren keskellä on korkea ja jyrkkärinteinen kallio, jonka länsirinne jatkuu suoraan vesirajan alle ja jopa aivan lähellä rantaa veden syvyys on vielä noin neljä metriä. Paikka on siis ihanteellinen satamapaikka. Pikisaareen rakennettiinkin satama, joka toimi Turun ulkosatamana, kunnes nykyinen satama perustettiin Kanavaniemelle. Saaren asutus liittyi 1600-luvulla tervanpolttoon sekä laivaukseen, josta myös nimi Pikisaari on peräisin. Viimeksi Pikisaaressa poikkesivat laivat 1930-luvulla, jolloin ne ottivat polttoainetta saarella sijainneesta hiilivarastosta.

Pikisaari 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun pääväylän eteläpuolella Turun linnasta noin 1,8 kilometriä länsilounaaseen Pikisaaren luoteisrannan edustalla.
Puisia rakenteita, jotka ovat mahdollisesti satamalaitureiden jäännöksiä.
Rakenteet erottuivat viistokaikuluotauksessa, joka tehtiin Lauttarannan edustan vedenalaisinventoinnin yhteydessä 2021 (NMG Oy). Rakenteet havaittiin myös 2000-luvun alussa, kun Turun väylähankkeen yhteydessä selvitettiin väylän ympäristön vedenalaisen kulttuuriperinnön tilannetta ja hylkyä Pikisaari 1, nro 1625. GTK teki akustis-seismisen tutkimuksen toukokuussa 2002, jonka jälkeen anomalioita tarkastettiin Museoviraston meriarkeologian yksikön työnä syyskuussa 2002 (työmestari Pekka Paanasalo). Viistokaiussa sekä ROV-videolla todettiin puuosien olevan laiturirakenteita. Kohteen koordinaatiksi ilmoitettiin 2002 KKJ peruskoordinaatistossa X 6702790 Y 1566250. Työmestari Paanasalo mainitsee syvyyden olevan laiturirakenteen edessä noin 9 metriä. Rannan tuntumassa havaittiin noin 10 metrin syvyydessä puupaaluja. Hän tulkitsee rakenteen vanhan laiturin alaosaksi.
Pikisaaren satamalaiturien paalut kartoitettiin ensimmäisen kerran jo 1997, kun vedenpinta oli tavanomaista alempana ja paalut olivat laajalla alueella näkyvissä. Muutamasta paalusta teetettiin vuosilustoajoitus Joensuun yliopistossa. Luotettavaa ajoitusta ei kuitenkaan saatu. Silti saatiin joitakin viitteitä siitä, että aineisto voisi ajoittua jopa 1600-luvun puolelle.
Keskiajan lopussa Pikisaari oli vielä erillinen saari, mutta viimeistään 1700-luvulla se on kuroutunut kiinni Hirvensaloon. Saaren keskellä on korkea ja jyrkkärinteinen kallio, jonka länsirinne jatkuu suoraan vesirajan alle ja jopa aivan lähellä rantaa veden syvyys on vielä noin neljä metriä. Paikka on siten hyvä satamapaikka. Pikisaaren satama toimi Turun ulkosatamana ja tervan ja puutavaran lastauspaikkana, kunnes nykyinen satama perustettiin Kanavaniemelle. Saaren asutus liittyi 1600-luvulla tervanpolttoon sekä laivaukseen, josta myös nimi Pikisaari on peräisin. Viimeksi Pikisaaressa poikkesivat laivat 1930-luvulla, jolloin ne ottivat polttoainetta saarella sijainneesta hiilivarastosta.
Vanhoissa kartoissa muun muassa vuosilta 1796 ja 1881 näkyy Pikisaaren rannassa kookkaita laitureita. Satamatoiminnan kehitys alkoi kulkea Pikisaaren ohi 1800-luvun jälkimmäisellä neljänneksellä. Vuonna 1876 rakennettu rautatie ulotettiin Turun linnan luo ja Pikisaaressa sijainnut tullikamari siirrettiin Kanavaniemeen 1881. Pikisaaren satamakäyttö loppui vähitellen.

Männäisten Tapaninlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pettäisten tien vierellä, pohjanpuolisen mäen jyrkältä rinteeltä on tunnettu uhrilähde, Tapaninlähde, jonka vesi ei koskaan kuivu. Se oli isojaossa sampastettu Männäisten kylän yhteiseksi karjanjuottopaikaksi, jonka ruuhiin vesi juoksi lähteestä torvea pitkin. Erotettu alue oli n. 5 x 5 m.
Todennäköinen lähteen paikka on aivan Pettäisten talon lähellä metsässä, Pettäistentien pohjoispuolella mäen päällä olevassa kivikossa. Kyseinen metsä jätettiin isojaossa jakamatta.
Kansanperinteen mukaan lähteen vesi paransi syyliä: Punaseen lankaan sidottiin yhtä monta solmua kuin oli syyliä. Lanka kätkettiin maakiven alle lähteen luo ja sitten pistettiin kädet takaapäin lähteeseen ja mentiin nyrkit selän takana taakse katsomatta kotiin. SKS, Kalanti 1936.

Perniön Samppalähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde on pieni n. 40 cm halkaisijaltaan oleva kuoppa Samppanummi-nimisen mäen luoteisreunalla.
Aaljoen Alaskylän “Uudessa niityssä” oli ennen “uhri lähde”. Tämän nimi oli “Samppa lehre”. Tästä otettiin vettä “silmävuoroa” vastaan. SKS, Perniö 1915.

Haukaranta 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Malliltaan suppilomainen kuoppa, jonka halkaisija on noin 7 x 4 metriä. Syvyyttä on vaikea arvioida, koska kuopan keskellä on hakkuujätettä. Arviolta se on lähes 2 metriä. Reunoilla ei mitään vallimaista rakennetta havaittavissa. Mahdollinen pyyntikuoppa tai sitten paikalta on otettu soraa viereistä tietä rakennettaessa.
Kuopan ympäristön maanpinta on paikoin rikkoutunutta, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä ei ole näkyvissä.

Kemppilä (1000047468) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kemppilä ödesby mainitaan Turun linnaläänin vuoden 1540 maakirjassa (Kansallisarkisto. Varsinais-Suomen voutikuntien tilejä. Asiakirjat. 485. Turun linnaläänin maakirja 1540. f. 199). Yliskylän ja Lassinpyölin vuoden 1695 kartalle on merkitty Kemppilän niitty (Maanmittaushallituksen uudistusarkisto. MHA Maakirjakartat. MHA A 2a Turun läänin Piikkiön ja Halikon kihlakuntien maakirjakartat. MHA A2 a 46. Geometrisk Afmätningz Delineation, Utöfwer Öfwerby gård Och Lassinböhle, I Åbo Lähn, Halliko Härad Kämbwäll Biärno Sochn Belägne. Kansallisarkisto.)
Kemppilän alue on nykyään hevoshakana. Selviä maanpäällisiä rakenteita ei ole näkyvissä; ainoastaan joitakin viljelyyn liittyviä kiveyksiä.
Kylänpaikan aluerajaus on suuntaan-antava. Kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Urusvuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Kärsämäen Urusvuoren teollisuusalueella, katuosoitteessa Urusvuorenkatu 5. Kohteesta toimitettiin vuonna 1987 Turun maakuntamuseoon nuorakeramiikkaa, kampaleimakoristeista keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja retusoitu porfyriittiesine (KM 24279:1-6). Vuosina 1987-88 Turun maakuntamuseo tutki kohteessa maaleikkauksesta esiin tulleen lieden ympäristöineen. Kaivauksissa löydettiin lisää kivikautista keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia sekä pii-iskos ja hioinkivien katkelmia. Kohde saattaa liittyä siitä n. 150 m koilliseen sijoittuvaan Onnelan kivikautiseen asuinpaikkaan (1000021155).

Tammisilta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ainakin osittain tuhoutunut kivikautinen asuinpaikka on sijainnut peltoalueella molemmin puolin Turunväylää, Villisintien ja Paimiontien välisellä alueella. Kohteesta löydettiin vuosina 1988-89 Turunväylän rakentamisen yhteydessä vasarakirves, kapeateräinen kirves, liuskekirves, saviastianpaloja, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, tuluspiitä ja liitupiipun katkelmia Löytöalueen lounaisosa on edelleen peltona.

Kaukola (1000049443) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon reunalla olevalta mäeltä löytyi syksyllä 2023 metallinetsinnässä miekan kahvan katkelma. Paikalta on havaittu myös mahdollinen tuulimyllyn perustus. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM27880. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Finskilä 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Etelä-pohjoissuuntaisen mäkiharjanteen eteläosasta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma (Ilppari ILM28807), ja mäen pohjoisosasta kalliopaljastuman kupeesta veitsi nokisesta maasta (ILM27884). Tarkastuksessa veitsen löytöpaikalta havaittiin suppea nokinen maakerros kalliossa olevasta syvänteestä, mutta paikalle kaivetusta koekuopasta ei tehty muita löytöjä. Kupurasoljen löytöpaikka on vanhaa pelto/niittymaata. Näiden välistä löytyi tuulenkaadosta palanutta savea, ja tämän löytöpaikan lähellä on pieni röykkiö (ks. alakohteet).
Kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Lähteenmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ruskonjoen kaakkoisrannalla olevasta metsärinteestä löytyi metallinetsinnässä joulukuussa 2023 keihäänkärki (ILM29158).

Jokinen 2 (1000050152) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Raisionjoen länsirannalta löytyi joulukuussa 2023 putkikirves, puukko ja kuonaa (Ilppari ILM 29134, 29135).

Rytikänkallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hirvijokilaakson etelälaidalla olevan mäen pohjoisrinteeltä löytyi syksyllä 2023 metallinetsinnässä rautakautisia ja tarkemmin ajoittamattomia metalliesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25158, 29046, 29066, 29112. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vuotkulla 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Paikalta löytyi keväällä 2024 metallinetsinnässä sulanutta pronssia, rautakuonaa ja putkilukon avain sekä nokista maata (Ilppari ILM29436). Kohdetta ei ole toistaiseksi ajoitettu tarkemmin.

Korvala 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäsaarekkeelta löytyi keväällä 2024 putkilukon avain ja kiven alta rautaniitti (Ilppari ILM29421, 29424). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Oxholm 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Lillpensorin ja Norrskatan välillä olevan Oxholm-saaren eteläosan itärannassa rantaviivalla.
Puurunkoisen aluksen rantahylky tai hylyn osa, jonka pituus on noin 20 metriä. Hylyssä on säilynyt useita kaaria ja kylki- tai pohjalautoja, mutta aluksesta on jäljellä vain pieni osa. Osa hylystä saattaa myös olla pohjahiekkaan hautautuneena. Hylyn lähellä syvemmällä vedessä on suorakaiteinen puurakenne, joka lienee laiturin osa, mutta sen vieressä saattaa olla hylyn osa.
Hylky löytyi Barlius-ryhmän viistokaikuluotaus- ja dronekuvauskartoituksessa 2024.

Kivivuori 2 (1000052166) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rapautumissorasta (moro) suureksi osaksi muodostunut röykkiö kallioalueen eteläpuolella rinteessä. Vaatii tarkempia tutkimuksia.

Kivivuori 3 (1000052167) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen röykkiö kallioalueen eteläpuolella rinteessä. Vaatii tarkempia tutkimuksia.

Ylipirilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mäen etelärinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä miekan säilä ja nokimaata, ja mäen pohjoisosasta miekan ponsi (Ilppari ILM31101). Paikalla sijaitsee mahdollisesti kalmisto. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Iinainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iinainen mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1440, jolloin kylässä oli kaksi taloa. Talot yhdistettiin vuoden 1442 jälkeen, kun talot päätyivät Naantalin luostarin omistukseen. Vuonna 1556 talo peruutettiin kruunulle luovutettiin Kankaisten kartanolle vuonna 1572, ja vuonna 1580 Lemun Lempisaaren alustalaistaloksi, kunnes vuonna 1683 se peruutettiin jälleen kruunulle ja 1762 ostettiin perintötaloksi. Tila jäi asumattomaksi 1960-luvulla, eikä paikalla ole enää rakennuksia jäljellä. Maastossa erottuu ainakin navetan kivijalka.

Sågudden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Nauvossa Ernholm- saaren itäisimmän niemen Såguddenin pohjoispuolella.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 17 metriä ja leveys noin 5 metriä.
Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024. Kuvia on osoitteessa hylyt.net/hylkykortti/10928.

Åjakas rusthåll (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan kylätontti Mellilä Åjakas rusthåll.

Lapila (1000053064) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lapilan kylä lienee perustettu 1300-luvulla, ja 1500-luvulla Lapilan kylän kahdesta talosta muodostui säterikartano. Kartanon nykyinen päärakennus on vuodelta 1763. Päärakennuksen kellarissa on vanhaa mukulakivilattiaa sekä kulttuurikerroksia, mahdollisesti rakennuksen koko käyttöhistorian ajalta. Arkeologisten jäännösten laajuus tai säilyneisyys eivät ole tiedossa. Kartanon pihapiirissä on 1700- ja 1800-luvun rakennuskantaa.

Laukkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion laella on kiviröykkiö, joka koostuu osin laakamaisista kivistä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Nikkarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Nikkarlan yksinäistalo, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1556, jolloin se peruutettiin Naantalin luostarilta kruunulle. Vuonna 1557 kuningas lahjoitti talon tyttärelleen, ja siitä tuli Lemun Lempisaaren kartanon alustalaistalo. Talo peruutettiin kruunulle vuonna 1683, ja vuonna 1758 siitä tuli perintötalo. 1790-luvulla Nikkarla liitettiin yhdysviljelykseen Kelhoisten ratsutilan kanssa.
Talo on merkitty vielä vuoden 1799 karttaan, mutta on ilmeisesti vuoteen 1881 mennessä autioitunut. Paikalta on vuonna 2017 löytynyt metallinetsinnässä klippinki (Ilppari ILM 12900). Kohdetta ei ole arkeologisesti tarkastettu maastossa.

Hiidenmäki 3 (1000053474) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä E-tyypin keihäänkärki ja mahdollisesti putkilukon avain (Ilppari ILM28965). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Moisionmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on tehty rautakautiseen kalmistoon viittaavia havaintoja (Ilppari ILM30701).

Jokirinne (1000053670) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sauvonjoen luoteispuolella olevalta mäeltä on löytynyt metallinetsinnässä rautakautisia metalliesineitä (Ilppari ILM32015, ILM31963, ILM31125, ILM31117).

Rantala (1000053778) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion päällä. parinkymmenen metrin päässä pellosta on pienehkö röykkiö (Ilppari ILM27099). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hietala Enkelinperä (Hautapaikat)
Historiallinen; Vuoden 1863 senaatinkarttaan on paikalle merkitty risti ja sen ympärille rajattu suorakaiteen muotoinen alue. Samassa kartassa on hieman paikan yläpuolella paikannimenä Enkelinperä. Nykyisellä peruskartalla näkyvät nimet Kappelinpää ja Kappelinpuhti. Kirjallista tietoa kohteesta ei toistaiseksi ole löytynyt, mutta em. tiedot viittaavat vahvasti siihen, että paikalla on ollut historiallisella ajalla hautausmaa ja todennäköisesti kappelikin. Suurin osa em. kartalle merkitystä hautausmaasta on edelleen peltona/niittynä/nurmikkona. Kiinteistön pohjoisosaan lähelle Pyhäranta-Rauma maantietä on rakennettu talo, joka näkyy vasta vuoden 1968 kartassa.

Salvelan vanha tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salvelan yksinäistalo mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa 1377. Vuonna 1557 Salvelasta tuli kruunulle kuulunut Ruonankartanon alustalaistila, sitä ennen se oli ollut Turun Tuomiokirkon omistuksessa. Salvela päätyi aatelisten omistukseen vuonna 1562, ja siitä tuli asuinkartano eli rälssisäteri vuosiksi 1639-74. Isossa reduktiossa Salvela peruutettiin kruunulle, mutta se kuitenkin säilyi rälssinä.
Tila on merkitty Makarlanjoen etelärannalle vuosien 1701-1765 kartoissa ja Kuninkaankartastossa 1776-1805, ja on ilmeisesti 1700-luvun lopulla siirtynyt nykyiselle paikalleen Huttalanmäen länsipäähän. Alkuperäisellä tonttimaalla on 1900-luvulla ollut ulkorakennus. Nykyisin paikalla ei ole havaittavissa ainakaan selkeitä maanpäällisiä rakenteita.

Huttalan vanha tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huttalan kylä on suomalaisen oikeuden kylä, ja se mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1377. Keskiajalla yksinäistalon mainitaan olleen Naantalin luostarin omistuksessa ja 1500-luvun jälkipuolella kruununtilana. 1700-luvun alussa Huttala on jaettu kahteen taloon, Vanhataloksi ja Taka- tai Länsitaloksi.
Kylätontti on vuosien 1699 ja 1765 tilus- ja isojakokartoissa sekä Kuninkaan kartastossa 1776-1805 merkitty Makarlanjoen varrelle. Kylä on 1700-luvun lopulla tai 1800-luvulla siirtynyt Huttalanmäen itäpäähän. Jokivarressa sijaitsevaa autiotonttia sivuaa rautatie ja tontti on nykyisin peltoa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Haverinnummi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hiekkamaasta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2018 mahdollisesti merovingiaikainen keihäänkärki ja kaksi rautaveistä (Ilppari ILM33305). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Koorlanjärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Koorlanjärven luoteispuolelta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä vanhemman rautakauden keihäänkärki ja rautaveitsiä (Ilppari ILM33334).

Kallenmäki 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä nokisesta maasta kartionmuotoinen solki ja avainriipus (Ilppari ILM33352, ILM33376). Löytöpaikan vieressä on ilmoituksen mukaan matala kumpu.

Koroinen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pieneltä mäeltä, entiseltä peltosaarekkeelta, on löytynyt palanutta savea ja palanutta luuta nokisesta maasta (Ilppari ILM28938). Paikkaa ympäröi Piikkiön keskustaajaman rakennukset.

Prehtun Myllymäki 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kapeasta peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä rautaniittejä (Ilppari ILM29512).

Prehtun Myllymäki 3 (1000054929) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kapeasta peltosaarekkeesta on metallinetsinnässä löytynyt rautaniittejä (Ilppari ILM29512).

Ropakko (1000055161) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on tehty metallinetsinnässä myöhäisrautakautiseen muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja (Ilppari ILM23272, ILM25655, ILM28689, ILM33656).

Kavila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsämaasta löytyi vuonna 2024 merovingiaikainen ango (Ilppari ILM33374).

Töyhä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2025 tummasta maasta keihäänkärki, jonka pinnalla on selvä palopatina (Ilppari ILM34528). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karpanmäki 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalta on havaittu 4,5 x 6 m kokoinen maansekainen röykkiö, joka rajautuu 2 metriä pitkään kiviriviin. Kohde saattaa liittyä historiallisen ajan asutukseen, tai olla esimerkiksi esihistoriallinen hautarakenne. Historiallisissa kartoissa paikalle ei ole merkitty rakennuksia. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Etu-Paijula (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kallion eteläreunalla on kansalaisilmoituksen (Ilppari ILM34932) mukaan kivirakenne, joka vaikuttaa pronssikautisen hautaröykkiön pohjalta. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karhukankare (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Peltosaarekkeesta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2024 rautaveitsi (Ilppari ILM29385). Samalta mäeltä on ilmoitettu löytyneen myös kiviröykkiö (Ilppari ILM35288). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Matalanpuhti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin sisäsaaristossa kaupungin keskustan lähellä Suukarista itään Aquarius-hotellin lähellä rantakaislikossa.
Kolme puurunkoisen aluksen hylkyä rantaviivalla. Ainakin kaksi hylyistä on aivan vierekkäin rantaviivan suuntaisesti.
Yksityishenkilö ilmoitti 2025 paikalla olevan puurunkoisen aluksen noin 40 metriä pitkän hylyn. Hänen mukaansa paikalta on todennäköisesti hävinnyt hylky sataman ruoppauksen yhteydessä. Barlius-ryhmä kuvasi hylkyjen sijaintipaikan dronella 2025. Kuvia on osoitteessa https://hylyt.net/hylkykortti/11903. Hylkyjen ajoitusta ja taustaa ei tunneta.

Perla (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Naantalissa Livonsaaren itärannan lähellä Perlan venetelakan edustalla Lempisaaren länsipuolella 2 - 2,5 metrin syvyydessä savipohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 17 metriä ja leveys noin 6 metriä. Hylky on kölillään pohjassa. Aluksesta on säilynyt pohjaosa ja kylkien alaosat. Korkeimmat puuosat nousevat noin metrin pohjasta.
Hylky on löytynyt viistokaikuluotaamalla 2025 (Barlius). Hylyllä ei ole sukellettu.

Saustila 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saustilan vuoden 1701 tiluskarttaan on merkitty kaksi talonpaikkaa, joista tämä eteläisempi on nykyisin autioituneena. Vuoden 1776 isojakokartassa paikalle on merkitty niitty. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pansionpuisto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliopaljastuman juurella on kansalaisilmoituksen mukaan noin 1,5-2 x 3 metrin kokoinen röykkiö, jossa on laattamaisia kiviä (Ilppari ILM22141). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Muuransuo (1000093217) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muuransuon pohjoislaidalla on ilmoituksen (Ilppari ILM36390) mukaan kylmämuurattu kivimuuri, jonka toinen pääty nojaa kalliota vasten. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ryöväriholma pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaarinassa sisäsaaristossa Kuusiston länsipuolella ja Ryöväriholman pohjoispuolella mutapohjalla noin viiden metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituudeksi on luotauskuvasta arvioitu 15 metriä ja leveydeksi neljä metriä. Hylyn runko on luode-kaakko-suunnassa siten, että keula osoittaa luoteeseen. Hylky on kölillään ja rungoltaan melko ehjä. Sen yli on sijoitettu jokin kaapeli-/putkilinja.
Hylyt.net-palvelun (sivulla vierailtu 23.9.2025) mukaan hylkytieto on alunperin ollut sukellusseura H2O:n hylkyvihjekartalla. Barlius-ryhmä tarkensi hylyn sijaintipaikkatiedon viistokaikuluotaamalla 2025.

Tammsundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa kirkolta on 9 kilometriä luoteeseen Tammsundetin etelärannassa kaislikon reunassa Tammo-saaren itäosasta etelään mutapohjalla noin 4 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 21 metriä ja leveys on noin 7 metriä. Hylky on halki pituussuunnassa.
Hylky havaittiin merenpohjan monikeilainkartoituksessa 2022. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn syyskuussa 2025.

Hirvonen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsässä on ilmoitettu sijaitsevan noin 5 metriä pitkä, metrin leveä ja 70 cm korkea kivilatomus (Ilppari ILM37171). Vuoden 1881 kartassa paikalle on merkitty rakennus. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tätilä 4 (Hautapaikat)
Historiallinen; Halisten kylän Tätilan talon navetan itäpäästä löytyi rakennustöiden aikana, perustusta kaivettaessa kahden arkun ja luurangon jäännöksiä. Rakennustöiden jälkeen vuonna 1947 Nils Cleve tarkasti kohteen. Arkunosat ja luut oli heitetty rakennuksen perustusten alle, ja esineitä haudoissa ei ilmeisesti ollut. Vainajista kerrottiin olleen säilyneenä osia mm. pääkalloista, ja arkuista oli etenkin pohja säilynyt hyvin. Cleve ei pitänyt todennäköisenä, että mäellä olisi laajempaa ruumiskalmistoa. Arkeologisia tutkimuksia paikalla ei kuitenkaan ole tehty. V. Lehtosalo arvioi arkistolähteiden perusteella hautausten olevan 1600-luvulta, mutta varmaa tietoa asiasta ei ole.
Navetta purettiin vuonna 2025. Purkutöiden yhteydessä tehdyssä valvonnassa ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä, mutta navetan ympäristöä ei ole tutkittu laajemmin, eikä näin ollen ole tietoa, onko paikalla vielä säilyneenä laajempaa hautapaikkaa.

Seivis eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten kirkolta noin 10 kilometriä länsilounaaseen Seivis -alueen eteläpuolella lähellä Rödgrundsuddenin etelärantaa 5-7 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen noin 23 metriä pitkä ja 7 metriä leveä hylky. Runko on pahoin hajonnut, joten alkuperäistä leveyttä on vaikea arvioida. Hylky on havaittu merenpohjan monikeilainkartoituksessa 2021. Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2025.

Ränni (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kivien alta löytyi metallinetsinnässä kaksi sirppiä (Ilppari ILM37125).

Koivukallio (1000095339) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliolla on ilmoitettu sijaitsevan kehämäinen kivirakenne (Ilppari ILM37128). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Marike (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliolla on ilmoitettu sijaitsevan noin 15 x 20 metrin kokoinen ja metrin korkea röykkiö, joka on muodostaan ovaali (Ilppari ILM37391). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sammalvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion ja kiven päälle on nostettu 1 x 2,5 metrin kokoinen laakakivi. Kallion ja kiven välissä on pieni kiilakivi. Tiedot kohteesta perustuvat kansalaisilmoitukseen (Ilppari ILM38955). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Sen ympäriltä löytyi metallietsimellä epämääräisiä rautaesineen katkelmia ja historiallisen ajan pienesineitä (Ilppari ILM38956).

Hännikböle (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hallavaara eli Hännikböle mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1329. 1500-luvulla kylässä oli kolme tilaa, joista yksi hävisi 1500-luvun aikana. Tämän jälkeen kylässä on ollut kaksi kantatilaa: Isotalo ja Vähätalo. Isojakokartassa (1777) kylään on merkitty useita tontteja. Näistä eteläisin Isotalo on edelleen asuinkäytössä, mutta isojakokarttaan merkitty Vähätalon vanha tonttimaa on autioitunut, viimeistään vuoteen 1879 mennessä, ja talo on siirtynyt idemmäs.
Vuonna 2025 Vähätalon autiotontilta löytyi metallinetsinnässä pronssipadan paloja ja avain (Ilppari ILM38987). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Suovuori (1000095691) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suovuori mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1379. Vuonna 1457 kuningas Kristian I läänitti luostarille mm. Suovuoren verotalon. 1640-luvulla entinen luostarintila autioitui ja joutui kruunulle ja siitä tehtiin palkkatila. Vuoden 1678 sotilasmaakirjan mukaan Suovuori oli eversti C. Flemingin ratsurykmentin ratsumiestalona. Vuoden 1682 reduktion jälkeen Suovuoresta tehtiin Taimon ja Nuhjalan ratsutilan augmentti eli aputila, jolloin veroa alettiin maksaa ratsutilan omistajille. Suovuoren tila ostettiin perinnöksi vuonna 1760. Suovuoren yksinäisperintötalo lohkottiin sovintojaon kautta kahteen osaan vuonna 1823 ja uudelleen vuonna 1824.
Nykyisin kylätontti on pientaloalueella, mutta vuoden 1822 karttaan merkitty tonttimaa on säästynyt rakentamiselta, ja sitä ympäröivät vanhat pellot ovat puistona. Vanha tontti on autioitunut viimeistään vuoteen 1949 mennessä (historialliset ilmakuvat). Autiotontin itäpuolella on edelleen vanhaa rakennuskantaa.
Vuonna 2025 autiotontilta löytyi metallinetsinnässä 1600- ja 1700-luvun rahoja (Ilppari ILM39242). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Teitla 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paimionjoen törmältä löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 kaksi rautaveistä, katkelmallinen lähinnä ristiretki- tai keskiaikaan ajoittuva nuolenkärki ja iso pala karkeaa rautakaudentyypin keramiikkaa (Ilppari ILM39250). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Jokiniitty 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2026 löytynyt metallinetsinnässä huomattava määrä viikinkiaikaan ajoittuvia kupariseoskorujen katkelmia. Löytäjän mukaan maassa esiintyy keramiikkaa, palanutta savea, sulanutta pronssia ja pronssikatkelmia. Ilppari ILM39667, ILM39698, ILM39702-39709, ILM39711, ILM39713, ILM39715, ILM39716, ILM39721, ILM39739, ILM39740, ILM39756, ILM39761, ILM39763, ILM39770, ILM39775.

Iltala (Vaatisen torppa) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Mynäjoesta noin 250 m etelään, Valpperiin menevän maantien eteläpuolella.
Paikalta on kivikautisia löytöjä (oikokirveen katkelma, poikkikirveen katkelma, poikkikirves KM 9368:1-3, kivikirveen teräosa KM 9461:2, hiotun kiviesineen kappale KM 9516:12 sekä kynsitaltta KM 9868) peltojen keskellä olevan mäennyppylän etelärinteeltä.

Pyheensilta, kivikylän tienhaara, laajoen kaakkoispuoli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Laajoesta kaakkoon nousevalla hiekkaharjulla, rinteeltä 1 kvartsi-iskos.

Alitalo (17040001) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakirves (TMM 14990) on löytynyt Leivonsaaren luoteisosasta jyrkähköstä mereen laskevasta rinteestä. Kirves löytyi 1950-luvulla n. 30-50 cm syvyydestä soranotossa Alitalosta n. 500 m pohjoiseen olevasta mäntymetsää kasvavasta rinteestä. Löytöpaikka sijaitsee n. 25 m merenrannasta. Paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Efskata udden (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ett litet runstensfragment påträffades då villaägaren Jan Wiik på Stora Ängesön beslöt att ta bort en sten som stack upp på bottnen bredvid bryggan på ca en halv meters djup. Fyndplatsen är vid en udde i en vik på Stora Ängesöns västra sida vid det ställe där ett sund en gång skilt Stora Ängesön från Lilla Ängesön.
Rustensfragmentet är av jotnisk sandsten och väger 24 kg. Den ristade ytan mäter ca 30 x 30 cm och har text i två parallella band. Fragmentet förefaller vara övre högra hörnet av en större sten. innanför texten finns hugget ett rundjurshuvud med ett ovalt öga och en grop och tre parallella streck på halsen.
Texten har tolkats i översättning som följer:
Den yttre slingan:råde/tyde den man(?)
Inre slingan: Torfast
Litteratur: Marit Åhlén, Tapani Tuovinen och Hans Myhrman: Ett runstensfragment från Hitis. Muinaistutkija 1/1998.

Mattila (Ketunpesänahde) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen miekka jostakin Ketunpesänahteen alueelta ja niittinaula Mattilan mäestä. Inventointilöydöt KM 31033
Kohde sijaitsee läntisen ohikulkutien linjauksella.

Lastenkoti (73040001) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mustamäki sijaitsee reilun kilometrin päässä Rikalanmäestä länteen. Suutari Leppäahon pellosta löytyi 1800-luvun loppupuoliskolla useita virolaisperäisiä pronssikoruja. Paikalla on koekaivanut A.M. Tallgren 1910 ja Anja Sarvas 1968. Koekaivauksissa ei tavattu mitään kiinteään muinaisjäännökseen, lähinnä kalmistoon, viittaavaa. Kohde on siis mitä todennäköisimmin kätkö, joka ajoittuu pääasiallisesti viikinkiajalle.
Löydöt:
KM 5721:2-3
KM 6378:2
Perniön museossa masiivinen rannerengas ja hevosenkenkäsolki
Halikon museossa pyöreä kupurasolki

Kaikumäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Talolan Kaikumäki sijaitsee Lokkilanjoen itäpuolella Puhalonmäen luoteisrinteessä. Tämä asekauppiaan kätköksi nimetty löytö tehtiin vuonna 1931. Siihen kuuluu Petersenin X-tyypin miekka, neljä väkipuukon katkelmaa, veitsenterä, kaksi kirvestä, seitsemän E-tyypin keihäänkärkeä, yksi F-tyypin keihäänkärki, hiointen katkelmia, keihäänkärjen - ja miekanterän katkelmia sekä kolme rullapäistä hevosenkenkäsolkea. Löydöt on luetteloitu numeroille KM 9389:1-28, KM 9510:1-8 ja KM 10329:1-9. Esineet ajoittuvat viikinkiaikaan.

Östergård (243040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Fyndlokalen är lågt liggande, gammal havsbotten, som sluttar mot E. Fyndplatsen är i äppelträdgården. Ca 50 m N om fyndplatsen reser sig Ahvenkallio med lodrät bergsvägg.
1976 påträffade markägaren tidig kamkeramik (NM 21159) då han grävde dike för bevattningsledning. Kermik påträffades på 0.6 ms djup tillsammans med blåa snäckor i blåleran. Vid granskningen 1981 kunde inga tecken på fornlämning iakttas

Kasaberget (279040001) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; L.W. Fagerlund anger att det på Kasaberget skulle ha funnits ett jättekast, vilken uppgift referts i senare arbeten om Korpo historia. Vid inventeringen 1971 kunde inte iakttas någonting som skulle ha antytt ett jättekast uppe på bergewt. Öster om krönet på en lägre avsats finns några stenar som eventuellt är nedkastade från krönet. På krönet finns ett några cm tjockt sotigt jordlager, ur vilket plockades benbitar och fiskkotor (NM 18560). Dessa kan härstamma från vilken tid som helst.
Norr och väster om krönet på en avsats finns ett naturligt stenfält på kalberget. På norrsidan finns en ahopning mindre stenar, someventuellt har tolkats som ett röse.
Namnet Kasaberget antyder att det skulle ha varit ett vårdberg.

Venälän kallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Venälänkalliolla. Maasto on kallion melko loivaa lounais-länsilievettä, jonka jyrkän rinteen juuressa on sorakerrostuma. Kyseessä on mahdollinen asuinpaikka, joka on suureksi osaksi tuhottu. Paikalta on löytynyt 1952 tien teossa vasarakirves, ojasta tielle heitetystä sorasta. Tien toiselta puolelta on soranottopaikasta löydetty sormen kokoinen luu. Mahdollinen asuinpaikka on suureksi osaksi hävinnyt hiekanotossa ja tietyössä.

Malkon takametsä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 3 km Laitilan Hinnerjoen tiestä pohjoiseen Siloon menevän tien itäpuolella, Vainion päärakennuksesta 50 m luoteeseen. Paikalta on 1950 löytynyt oikokirves. Koekaivauksessa havaittiin paikalla 6 cm:n vahvuinen nokikerros, joka jatkuu laajalle alalle. Samalta paikalta on 1800-luvulla löytynyt kivikirves. Topografian perusteella todennäköisemmin löytöpaikka kuin asuinpaikka.

Mäntsälä (480040001) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Varsiputkellinen keihäänkärki on löytynyt vuonna 1934 Mäntsälän talon vanhalta tontilta saunan perustaa kaivettaessa noin 20 cm syvyydestä. Paikalla oli hiilensekaista multaa ja kiviä.

Parviila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Turku-Rauma maantiestä n. 350 m länteen ja Kankaisten uusista (1985) sorakuopista noin 150 m etelään. Alue on Kankaisten sorakuoppien etelälaidalla olevan kalliopaljasteisen mäen rinnemaastoa, joka muodostaa 30 m käyrällä pienen niemekkeen (silloiseen lahdenpohjukkaan). Löytöalue näyttäisi sijoittuvan kys. niemekkeen eteläkärjen tuntumaan.
Paikalle on raivattu n. 22x30 m laaja puutarhaviljelmäpalsta. Palstan pohjois-koillispuolisko on tasannetta ja sen etelä-kaakkoispuoli on loivaa laskevaa rinnettä. Maalaji sen eteläpuoliskossa humuksen alla on savea mutta pohjoisosassa hiekkaa n. 10-20 cm vahvan humuksen alla. Kirves oli löytynyt palstan länsirajan tuntumasta, n. 2 m:n päästä siitä ja 8 m:n päästä etelärajasta. Tarkastuskäynnillä tontilla ei havaittu esihist. löytöjä, mutta lähistöllä, palstalta pohjoiseen Kankaisten sorakuopille, voi olla kivikautinen asuinpaikka.
Vt-8 tielinjausinventoinnissa v. 2004 löytöpaikan ympäristöön tehtin useita koekuoppia ja alutta pintahavainnoitiin, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Vuoristo (485040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsää kasvavassa, etelään viettävässä rinteessä, Ilmi Laaksosen omakotitalon luoteisnurkasta n. 55 m luoteeseen. Löytökohteen luoteispuolella n. 17 m:n päässä on pieni suo, joka on ilmeisesti aikoinaan ollut lampi. Suosta virtaa puro mäenrinteeseen Laaksosen tontin reunaa pitkin. Vuoden 1988 keväällä puron reittiä muutettu hieman kaivamalla sen länsipuolelle parin metrin päähän uusi uoma. Nuolenkärki löytyi uuden uoman pohjalta saman vuoden syksynä. Löytöpaikka jää suoalueen kaakkoispuolelle, jossa on matala notkelma länsi- ja itä-koillispuolella olevien kallioiden välissä. Etelään viettävään rinteeseen, kallioiden välitse kaivetun ojan länsireunalla, penkassa, turpeen alla hienoa hiekka ja n. 40 cm syvyydessä kiviä. Epäselväksi jäi , oliko kysymyksessä luonnolliset muodostumat, ja oliko esim. tumma maa syntynyt veden valuessa kalliopintaa pitkin puroa kohden. Kysymyksessä saattaa olla asuinpaikka-alue, mutta sen varmistaminen vaatii tarkempia tutkimuksia.
Alakohteena vuonna 2020 löytyneitä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia (Ilppari ILM 12935).

Björkholm (533040001) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Torparen K. Hj. Österlund påträffade hösten 1907 då han röjde odlingsgjord ett fragmentariskt svärd (NM 5215) med kulformig knapp, ca 40 m från stranden. Jorden var lerblandad sand och fyndplatsen låg på 2-3 m.s höjd över havet.

Jermo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; En yxa från yngre järnålder, som har bevarats i Pargas hembygdsmuseum, har påträffats i en brant sluttning, med spår av sandtäkt. Ingen som helst färgning eller spår av mänsklig aktivitet har kunnat iakttas på platsen. Yxan har konserverats i Vanhalinna museum.

Ajo (586040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka n. 200 m tilan päärakennuksesta itään, ns. Makasiinintöyräältä. Samalla kohdalla pellon puolella iso luonnonkivi, jonka ympärille on kerätty pienempiä kiviä. Maaperä metsän puolella hiekkaista ja pellon puolella savista.
Kourutaltta ja hioin löytyivät metsän reunasta ojaa kaivettaessa.

Hannu (586040003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Asuinrakennuksen lounaispäästä harjun länsirinteeltä löytynyt veneenmuotoinen vasarakirves.

Salminiemi (586040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka n. 250 m tilan päärakennuksesta länteen viettävän rinteen alareunasta. Maaperä hiekkaista multaa.
Löytöinä mm. hioin.

Rauhanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rauhasen torpan puutarhasta löytynyt tasataltta ja kaksoistaltta. Kuuluvat Kuusiniemen asuinpaikkaan?

Vuorela (586040006) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuorelan torpan maalta, n. 200 m pohjoiseen päärakennuksesta, tien varrelta. Maaperä hiekkaista. Itärinne.
Löytö kirves.

Kumionpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves.

Alatalo (586040008) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nalkinmuotoinen kirves.

Kumionpää (586040009) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kumionpään maalta, alhaalta laaksosta löytynyt soikea tuluskivi.

Kulla (586040011) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde on pienen kumpareen vieressä ja/tai sen päällä. Kohteesta 50 m itään on Perniönjoki. Ympärillä oleva maa-aines on karkeampaa, lähinnä hiesua tai hietaa, kuin ympäröivillä savipelloilla. Maannos on ruskea, sekoittunut ja humuspitoinen. keskellä mäkeä on neliskulmainen, n. 2,5 x 2,5 m kokoinen maanpinnalle näkyvä kiveys. Esinelöydöt lähinnä mäen itä- ja länsipuolelta.
Löytöinä keramiikkaa, savitiivistettä ja rautaesineen katkelma (historiallinen?).
Mahdollinen rautakautinen kiinteä muinaisjäännös.

Jauhinoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Irtolöyto Jauhinojan torpasta. Tilan alueella, 0,5 km kaakkoon kuoppia, jotka saattavat olla hautoja.

Takapelto (586040013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Takapellon torpasta on useita kivikautisia irtolöytöjä.

Värrä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Irtolöytöjä tilan mailta.

Kraatari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Irtolöytöjä tilan mailta, kivikautta ja rautakautta.

Alaskylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Irtolöyto tilan mailta.

Rinne (586040017) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Irtolöytöjä tilan mailta.

Härkähaka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Härkähaan niitystä irtolöytö.

Sällylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sällylän talon maalta, Rousin torpan itäpuolelta melkein samannimisen mäen reunalta irtolöytönä kynsitaltta.

Haaroinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ylimmäisen talon mailta löydetty reikäkivi. Samaa notkoa kuin Rinteen, Eskolan ja Alaskylän löytöpaikat

Kakola (586040021) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kakolan tilan mailta irtolöytöjä.

Puolanahde (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia löytöjä Ketunbölenkylän Puolamäen etelä- ja lounaisirinteillä. Näistä ensimmäinen (KM 4163:6, vasarakirveen puolikas), on Puolanmäen lounaispuolelta, noin 8 syltä laakson pohjaa ylempänä olevasta sorakuopasta. Skandinaavista muotoa oleva reiätön kirves (4163:7) on puolestaan edellisestä löytöpaikasta noin 300 syltä (?) länteen ja ent. Prahdin talosta luoteeseen. Kivikirves (KM 8707) on peräisin Puolanahteen hiekkakuopasta. Tämän sijaintipaikaksi ilmoitetaan Paarskylästä Ketunböleen vievän tien varren vasen puoli. Esineiden mahdolliset löytöpaikat voivat olla nykyisen Suokulmantien varressa oleva vanhaan perukarttaan (1982) merkiyy pieni sorakuoppa aivan tien eteläreunasa sekä siitä noin 500 m koilliseen.

Järvenoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta, n. 100 m päärakennuksesta itäkaakkoon soikea tuluskivi.

Vähätalo (586040024) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähätalon mailta kivikautisia irtolöytöjä. Löytöpaikat lienevät varsinaisen talon itäpuolella, missä maasto nousee 35-40 m mpy korkeuteen.

Örisviken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Germundsvedjan maatilan Vikbergin torpan Mullihaasta pellosta kivituura.

Länsitalo (586040026) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Länsitalon mailta ja sen eri torpista kivi- ja rautakautisia irtolöytöjä.

Lampola (586040027) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lampolan tilan pelloilta irtolöytöinä kiviesineitä.

Nakola (586040029) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Asteljoen kylän Nakolan talon puutarhasta löytyi syyskuussa 1948 irtolöytönä pronssinen putkikirves. Kirves oli savimultamaassa noin 20 m talosta lounaseen, eikä sen yhteydessä havaittu merkkejä asuinpaikasta tms. kiinteästä muinaisjäännöksestä. Tarkempaa arkeologista selvitystä paikalla ei ole tehty. On kuitenkin mahdollista, ettö löytö osoittaa asuinpaikkaa tai hautaa. Noin 300 m luoteeseen on ylempänä metsässä taloon johtavan tien vieressä hautaröykkiöitä, Meinanderin mukaan 3 kpl, Salmon mukaan vain 1 röykkiö tien pohjoiospuolella.

Kovamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Penttilän talon mailta irtolöytönä tasataltta.

Kivisoja (586040031) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivisojan maalta irtolöytönä vasarakirveen terä.

Vähätalo Rinnepelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähäntalon Rinnepellosta irtolöytönä nelisivuinen kirves.

Kontola (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Irtolöytönä olkakirves Kontolan talon maalta metsäiseltä mäeltä n. 1 km itäkoilliseen Kontolan talosta ja noin 400 m Ylikulman-Kosken kylätieltä. Esine ollut kivikossa kivenkolossa, n. 70 cm syvyydessä. Kivikko arvioitiin Meinanderin tarkastuksessa 1949 luonnonmuodostumaksi.

Myllypakka (586040034) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Myllypakan torpan riihipellosta irtolöytönä tasaleveä ja tasapaksu hiottu kivi.

Mikkopekinmetsä Kaitajärvi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kaitajärven pohjoisrannasta, sen keskivaiheilta suojaisesta poukamasta, n. 1,2-1,5 m syvyydestä veistetty puun runko. Järven ympäristössä maasto on kallioista ja havupuuta kasvavaa. Mahdollisesti pienestä lautasta?

Alaspää (586040036) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alaspään talon Ristiniitystä, n. 1 km talosta luoteeseen irtolöytöinä kourutaltta ja tasataltta.

Ali-Suutari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ali-Suutarin Kotopellosta oli mv Esko Seppälä löytänyt reiällisen hioimen, jonka ikä on epävarma, sekä liuksepalan, jossa on hiukan hiomisen jälkeä.
Paikka on tasaista savikkoista peltoa Uskelanjoen itärannalla. Löytöpaikka on Ali-Suutarin talosta n. 400 m länsilounaaseen, joesta n. 130 m ja Pajarin talosta n. 200 pohjoiskoilliseen.
Vuoden 2002 inventoinnissa pellolta löydettiin rautahela. Kiinteää muinaisjäännöstä ei ole todettu.

Keskitalo (587040002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on löytänyt mv Veikko Kyrälä pelloltaan Ruotsalanpuron länsipuolelta talosta noin 400 m itään. Löytöpaikka on tasaista savipeltoa. Viljan vuoksi ei paikkaa voinut vuonna 1965 tarkemmin tutkia, mutta ainakaan maasto ei vaikuttanut miteenkään asuinpaikaksi sopivalta.
2017: Löytöpaikkaa korjattu 130 metriä etelälounaaseen löytötapahtuman silminnäkijältä saadun tiedon perusteella.

Karistoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Helluntaina 1964 löysi Antti Aitamäki taltan isänsä omistaman Karistojan tilan pellosta.
Paikka on tasaista hiesupeltoa. Löytöpaikka on Karistojan talosta noin 50 m pohjoisluoteeseen, noin 40 m Karistojan ja Latopuostan teiden risteyksestä. Asuinpaikan merkkejä ei todettu eikä maastokaan sellaiseen viittaa.

Luhta (587040004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mv. Pekka Viikari oli löytänyt esineen omistamansa Lemmon tilan Luhta-nimiselta pellolta. Löytöpaikka on Lemmon talosta noin 600 m koilliseen, Romsilasta Toramäelle vievän tien itäpuolella, sen ja Kurkijoen (=Ruotsalanjoen) välillä. Mainitusta tiestä erkanee Suutarin talon kohdalla joen yli vievä peltotie. Kirves on löytynyt siitä noin 30 m pohjoiseen, Suutarista noin 300 m itään.
Pelto on hyvin loivasti itään viettävää savimaata, jossan kiviäkin. Vuoden 1965 inventoinnin aikana siinä kasvoi sokerijuurikasta ja tarkastus oli helppoa, mutta mitään asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.
Vuoden 2002 inventoinnissa ei havaintoja.

Perttelin Kirkko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Haudankaivaja Artturi Nummenpää kertoi löytäneensä aikoinaan kirkon luota hautaa kaivaessaan rannerenkaan, joka mahdollisesti on jossain romujen joukossa. Mitään muita rautakautisia löytöjä ei kirkon luota tunnettu, mutta lähiympäristöstä niitä on useitakin runsaan kilometrin säteellä. Vuonna 2023 kirkkomaan pohjoispuolelta löytyi Kärrintontin ristiretkiaikainen kalmisto (1000048537).
Vuoden 2002 inventoinnin mukaan paikalle on tuotu maata ja mahdollista onkin että esine on joutunut paikalle muualta tuodun maan mukana.

Pappila (587040007) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; 6.12.1959 toi mv Aapeli Niinistö Kansallismuseoon hevosenkenkäsoljen ja toisen pronssiesineen, jotka kirkkoherran rouva Kaarina Honkanen oli löytänyt pappilan puutarhasta.
Löytöpaikka on pappilan länsipuolella, asuinrakennuksen päädystä n. 15 m, omenapuiden juurella, Sen luo pistää Uskelanjoesta vanha ojan notko. joka täällä on jo varsina matala. Puutarhan pohjois- ja luoteispuolella on pihamaata ja ulkorakennuksia, lännessä taas tasaista savipeltoa. Mitään kumpereita ta ikivikkoisia kohtia ei alueella näy.
Puutarhassa maa on peltomultaa, jonka seassa on paljon kaikenlaisia sirpaleita, kuonaa, lasia, tiiliä ym. Siinä enempää kuin viereiselläkään kesantopellolla ei voinut erottaa mitään kalmistoon tms viittaavaa.
Vuoden 2002 inventoinnin mukaan paikka on nurmettunutta puutarhaa.

Myllö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on Elis Manelius toimittanut museoon 1930. Esine on ilmeisesti löydetty Myllön (Myllyn) talosta 650 m itäkaakkoon ja Janakkalan talosta 260 m pohjoisluoteeseen. Paikalta on otettu hiekkaa ja esine löytyi kuopan pohjalle vierineestä maasta. Vuoden 2002 tarkastuksessa hiekkakuoppaa ei alueella havaittu.

Jokela (587040009) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1961 oli mv Väinö Ojanen löytänyt Kaukolan kylän Jokelan talon pellosta rautaisen keihäänkärjen, jonka Niilo Koski oli tuonut Perttelin museoon. Esine oli varsin huonokuntoinen ja otettiin Kansallismuseolle.
Jokelan talo on Kurajoen pohjoisrannalla lähellä Salon rajaa. Löytötietojen mukaan löytö on pellolta, asuinrakennuksesta noin 100 m etelään. Koska löytäjä on muuttanut pois paikkakunnalta jäi täsmällinen löytökohta epävarmaksi vuonna 1965.
Pelto on Kurajokeen viettävää hiesurinnettä, jossa ei näy mitään kumpareita tai kivikoita. Joen rannassa talosta etelään olevalla matalalla kalliolla on ollut sauna, jonka paikka näkyy valokuvassakin. Sen vaiheilla on kivikkoa, mutta saunan jäännösten lisäksi ei siinä näkynyt mitään.
Vuoden 2002 pellot tarkastettiin, mutta ei havaintoja.

Korpela (587040010) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1954 ilmoitti Kalevi Karlsson Perttelistä, että sieltä oli löytynyt kivinen taltta. Koska esinettä ei pyynnöstä huolimatta toimitettu nähtäväksi, käännyttiin Uskelan piirin nimismiehen puoleen, jonka toimesta esine ja täytetty kysymyslehti lähetettiin Kansallismuseoon.
Esine on alkeellinen kirves ja sen on löytänyt Aarne Räikkönen kotitilansa Korpelan maalta. Paikka on Kurajokeen laskevan Vehkaojan länsirannalla Korpelan talosta noin 250 m itään. Se on loivasti itään viettävää savipeltoa, jonka lounaislaidassa on pieni kallio. Talon ja pellon välillä on hiekkaisempaakin maastoa, mm hiekkakuoppa. Asuinpaikan merkkejä ei ole löydetty.

Uotila (587040011) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Talvella 1961 toi mv Arvo Niinistö Kansallismuseoon rannerenkaaan, jonka mva Kasper Vainio oli löytänyt omistamansa Uotilan tilan Kotopellosta. Syksyllä kävi Helmer Salmo tarkastamassa paikkaa, jossa ei kuitenkaan mitään merkittävää voitu havaita.
Kasper Vainion kuoltua on Uotila vaihtanut omistajaa. Talo on Kurajoen eteläpuolella ja Perttelin kirkolta Kuusistoon vievän tien länsipuolella olevan pienen metsikkömäen itälaidalla. Mäellä on muitakin taloja, nimenomaan sen eteläosassa. Löytöpaikka on tasaista saviapeltoa, rannerengas oli löytynyt asuinrakennuksesta noin 50 m koilliseen, taloon tulevan tien pohjoispuolelta.
Löytöpaikalla sen enempää kuin ympäristöstäkään, mäellä ja rinteillä ei ollut mitään mainittavaa havaittavissa. Noin 50 m talosta eteläkaakkoon on pellon laidassa matala kivikkoinen kumpare, tiilenkappaleista päätellen vanha rakennuksen paikka.
Vuoden 2002 inventoinnin mukaan pellot ovat heinittyneet ja vesakoituneet, ei havaintoja.

Heinola (587040014) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineet, liuskekärjen palan ja riipushioimen on löytänyt Verner Heinonen Heinolan tilan pellosta, talosta noin 100 m lounaaseen.
Paikka on Uskelanjoen rantapeltoa maaperältään hiesusavea. Paikka tarkastettiin vuoden 2002 inventoinnissa, ei havaintoja.

Pöytäluhta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mv Olavi Elomaa oli löytänyt tuluskiven Räimän talon Pöytäluhdalta Kurkijoen länsipuolelta. Löytöpaikka on talosta noin 150 m itäkaakkoon, aikaisemmin Hähkänän kylälle kuuluneella alueella. Pöytäluhta on alavaa ja tasaista savikkopeltoa. Sen nimellä lienee jotain yhteyttä Pöytiön kylän nimen kanssa.
Vuonna 2002 paikka tarkastettiin, ei havantoja.

Mertasaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Verifikaatin mukaan esineet on löytänyt Joel Tuominen Pöytiön kylän Kurjen tilan Mertsaaren palstalta. Paikka tarkoittaa Mertasaaren l. Mertsaaren palstaa, joka on Pernjärveen kaakosta pistävässä niemessä. Perttelin ja Kiikalan raja kulkee niemen päästä niin, että pieni osa siitä jää Perttelin puolelle ja täällä juuri on ent. Tuomisen paikka.
Niemi on kallioinen etupäässä metsää kasvava soraniemi, rannat ovat yleensä jyrkät. Kiikalan puolella on peltoakin, mutta Mertasaaren palstalla on talon vieressä vain pieni perunamaa. Vuoden 2002 inventoinnin mukaan paikalla oli metsittynyttä peltoa ja pieni kasvimaa. Ei havaintoja.

Lauttasaari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ihamäen Hirsjärven kapeikossa olevassa Lauttasaaressa. Saari on pitkänomaista soraharjannetta, joka kohoaa muutamia metrejä järven pinnasta. Lauttasaarentie yhdistää saaren järven etelärantaan. Saaressa on kaksi kesämökkiä.
Saaren keskivaiheilta on 1935, koiranheisipuuaitaa saaren poikki kaivettaessa (1936 tarkastuksen mukaan huvilalle johtavaa tietä tehtäessä) löydetty rautakautinen keihäänkärki (KM 10061). Esine löytyi kesämökille johtavan tien koillisreunassa kohoavasta sorakumpareen kohdalta, 1-1,5 m syvyydestä. Paikalta ei 1936 tehdyssä tarkastuksessa ole löydetty mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Inventoinnissa 2006 todettiin, että kumpare ja ilmeisesti myös löytöpaikka on säilynyt ennallaan 1930-luvulta. Korkea ja jyrkkärinteinen kumpare (4 x 4 x 1,5 m) on vaikuttaa kasatulta, mutta siihen tehdyssä koepistosta paljastui pelkkää soraa. Ympäröivän alueen maanpinta on osittain nurmikkoa, osittain luonnontilaista kivikkoista metsämaata, joka kulunut vuosikymmenien käytössä. Pihamaan tarkastuksessa ei todettu mitään erityistä.
Lauttasaari on luonnollinen ylityspaikka ja on voinut olla käytössä rautakaudella ja jo aikaisemminkin. Kyseessä voisi olla saareen tehtyyn röykkiöhautaan liittyvä löytö, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei todettu. Kumpare vaikuttaa kuitenkin ihmisen tekemältä ja sitä olisi tutkittava tarkemmin. Kohde on määritelty löytöpaikaksi.

Vihdastenmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen löytöpaikka, joka sijaitsee n. 800 m itään Uusikaupunki-Laitila maantirstä Kylähiisi-Kallela tien risteyksestä. Paikalta on löytynyt miekka, rannerengas ja keihäänkärki. Paikalla ollut mahdollinen kalmisto on todennäköisesti täysin tuhoutunut. Kohteesta on löytynyt miekka (KM 3336:223), rannerengas (KM 3440:219) ja keihäänkärki (KM 10990).

Hyöri (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hyörin talon pellosta löytynyt pronssinen hevosenkenkäsolki, KM 3585.

Marjamäki (895040003) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kalanti-Vehmaa maantien ja Sirppujoen pohjoispuolelta, n. 420 m länteen joen ylittävältä sillalta Marjamaan talon pellosta on löytynyt miekka, KM 13078.

Nissilä (895040004) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kupurasolki KM 13904 ja rannerengas KM 15170 ovat löytyneet Kylähiisi-Kallela tien ja Sirppujoen välistä tasaiselta rantapellolta Maunun talosta n. 150 m etelään

Pirilä (895040005) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pronssista kaularengasta KM 2380 on löytynyt mahdollisesti Sirppujoen länsipuolelta Takavainio -nimisestä pellosta, joka sijaitsee Sirppujoen jyrkässä mutkassa.

Hangri - Linnaluhta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hangarinmäki sijaitsee Sirppujoen ja Hallusta Kallelaan vievän kylätien välissä, mäen päällä on koulu. Mäen lounaispuolella pistää Sirppujoen rantavainiosta itään Linnaluhta -niminen pelto.Mäellä on Killisen mukaan ollut hautakuoppia- ja kumpuja. Alueelta on löytynyt hevosenkenkäsolki ja rautakirves, KM 3440:220-221, ja pronssihela, KM 9244:4. Mäen lounaisrinteessä oli kolme kuoppaa, 4 x 1,5 x 0,5 m, 5 x 1,5 x 0,5 m ja 2 x 1 m:n kokoisina ja mäen luoteisosassa oli yksi, 2 x 1 x 0,5 m:n kokoinen kuoppa.
Inventointi 2017: Kuoppia tai kumpuja ei havaittu alueella. Vaikuttaa siltä, että muinaisjäännös on jäänyt kokonaan vuonna 1911 rakennetun ja 1923 sekä 1958 laajennetun koulun pihapiirin alle.

Siivonen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Siivosen talo on Kallelan kylämäen tienristeyksestä n. 3000 m pohjoiskoilliseen metsän reunassa. Talon pihalta on löytynyt miekka, KM 8219 luumupuuta istutettaessa.

Pirttivainio (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Torvipäisen kaularenkaan puolikas, KM 5875, ja naula ja rautalevyn pala, KM 6109:1-2, löytyivät Pirttivainio -nimiseltä pellolta. Pelto sijaitsee Sairisista Kalantiin menevän tien itäpuolellasuurinpiirtein sillä kohdalla, mistä metsätie länteen erkanee maantiestä.

Joentausta (906040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Frans Lehto löysi "Koiviston kylän Lehdon pientilan Joentaustan pellolta hietamaasta kyntötyössä n. 1§00 m:n pääst talosta koilliseen" kourutaltan KM 9321.
Joentaustan talo on Vahdonjoen itärannalla lähellä Ruskon rajaa. Löytöpaikan tienoo on tasaista peltomaata hiekkanummen (motonummen) laidassa. Mitään asuinpaikkaan viittaavaa merkkejä ei ollut vuoden 1962 inventoinnissa havaittavissa. Motonummen asuinpaikka (906 01 0001) on täältä n. 1 km koilliseen.

Motopelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Motopelto on Vahdonjoen itäpuolella ja kuuluu Hakalan tilaan. Se on tasaista ja kosteaa savimaata. Paikalla on ollut kymmenkunta lähdettä.
Pellosta on löydetty vasarakirves, tyyppiä 1, KM 15603 sekä vihreäliuskeinen itäkarjalainen kourutaltta (Vahdon kansakoulu).
Pelto ei vaikuta asuinpaikaksi sopivalta. Näyttää myös todennäköiseltä, että vasarakirves ei ole hautalöytö.

Isotalo (906040003) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Matti Seppälä löysi vasarakirveen KM 191 Vahdon Seppälän kylästä "vid sandtägt i mon invid Myllyvuori". Myllyvuori-nimeä ei Seppälän kylässä nykyisin tunneta, mutta se tarkoittaneee Valkiavuorta tai ainakin sen eteläosaa, jossa aikaisemmin on ollut useita tuuli myllyjä. Vuoren päällä olevaa pientä suota sanotaan vielä Myllysuoksi. Vuoren lounaispuolella, kylätien pohjoisreunassa on aivan Isontalon ja Uudentalon rajalla, edellisestä noin 50 m lounaaseen pieni vanha hiekkakuoppa, joka on miltei umpeen kasvanut. Paikalla arvelivat, että kirves olisi löytynyt tämän kuopan kohdalta, mutta varmuutta ei tästä voi saada. Kysymyksessä voi olla hautalöytö. Asuinpaikan merkkejä ei näkynyt.
Bilund 2011: Muinaisjäännösrekisterin kartassa vasarakirveen löytöpaikka on merkitty noin 100 metriä inventoidusta voimajohtolinjasta lounaaseen, maarekisterissä Kierikkalan kylään kuuluvalle tasaiselle savikkopellolle, joka ei ole lähelläkään mitään mäkeä ja josta ei ole voitu ottaa hiekkaa. Paikka ei sovi lainkaan yhteen kuvaustekstissäkin olevan Matti Huurteen vuoden 1962 inventoinnin löytöpaikkaa koskevan selvityksen kanssa. Huurteen mukaan todennäköinen löytöpaikka on Seppälän kylän Isontalon ja Uudentalon rajalla, Valkiavuoren eteläosassa. Huurre sanoo paikan olevan noin 50 m lounaaseen Isotalosta, mutta tarkoittaa todennäköisesti luoteeseen, koska lounaassa on ilmeisesti ollut myös vuonna 1962 peltoa eikä umpeenkasvanutta hiekkakuoppaa. Hiekanoton jälkiä on nykyisinkin nähtävissä Seppäläntien koillislaidalla, Valkiavuoren rinteen juurella Isotalon ja Uusitalon välillä. Todennäköisen löytöpaikan koordinaatit ovat siis N 6727666 E 243245, eli 600 m itäkaakkoon rekisterissä olevista koordinaateista.

Ala-Heikkilä (1000000535) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolmen kiviesineen (KM 11453:1-3) löytöalue, joka tarkastettu v. 1952, sekä v:n 1973 ja 1996 inventoinnissa. Sijaitsee Kojonjoen mutkasta n. 300-400 m pohjoiseen (NNW) ja 150 m Ala-Heikkilän talosta NNW. V. 1996 inventoinnissa paikalle tehtiin kolmisenkymmentä koepistoa vailla havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kaksi esineistä on löydetty yhdessä (kourutaltta ja reikäkivi) v. 1944, kolmas (oikokirves) jo 1900-l. alussa n. 60 m edellisistä kaakkoon. Mahdollisesti edellisten yhteydessä oli jotakin organista ainetta (kätkö, sekundaarikätkö ?). Luhon tarkastuksessa paikka tunnetaan nimellä Rippalanmäki, mutta oikea nimi on Vasikkahaka. Löytöpaikan eteläpuolinen peltolohko näytti lupaavalta asuinpaikka-alueelta v. 1996, mutta alue oli kasvipeitteinen, eikä sitä tarkastettu. Löytöpaikasta n . 400 m etelään SSW sijaitsee niin ikään kolmen kiviesineen löytöäalue, Hyrylänmäki.

Lehtikankare (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan KM 33326:1 ja metalliesineen (:2) löytöpaikka aivan Kiskon kunnan vastaisella rajalla Kistolan kylässä Hongistonjoen koillisrannalla. Löytöpaikka on Lehtikankareen talon eteläpuoleista peltotöyrästä. Löytöpaikan alue oli kasvillisuuden peitossa v. 2002 inventoinnin aikana. Pellosta sanotaan havaitun myös kvartsi-iskoksen. Löytöpaikka vaikuttaa kivikautiselle asuinpaikalle sopivalta. Talossa säilytetään ruuhta, joka on löytynyt Lamminjärven rannasta ja mainitaan v:n 1963 inventoinnissa (s.122). Ruuhi on edelleenkin suojassa ja hyvässä kunnossa.

Pöytäluhtio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Karistojan-Luhdanojan peltoaukean luoteisessa mäenreunassa aivan Perteelin kunnann rajalla pellolla. Löytöjen etäisyys toisistaan on n. 100 m luokkaa. Oellon reunassa kulkevan tien luoteispuolella Perttelin kunnan puolella on metsäaluetta, jonka,maasto nopeasti kohoaa, mutta voi muodostaa asuinpaikalle sopivan loivemman alueen pellonreunaan, muinaiselle meren ja järven ? rannalle.

Tuomiston mökki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven löytöpaikka Oripäänkankaan länsireunalla vanhan Tampereentien länsipouolella, kankaan laskun yläpuolella, Tuomistonsuon äärellä. Löytö on edelleen maanomistajalla, joka oli löytänyt reikäkäkiven kaivaessaan saunamökkinsä viereen lampea, kaivettavan lammen pohjoisosasta. Alue on sorapohjaista kangasmetsää. Inventoinnin yhteydessä alueelle ei tehty koekuoppia, mutta tarkka pintapoiminta ja lammen avonaoisten reunojen tarkastus. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Huhtala (1000003716) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven teelmän löytöpaikka Oripäänkankaan koillispuolella Huhtalan tilan pellolla, joka viettää koilliseen. Esine on maanomistajan äidin hallussa, joka löysi sen vuoden 1990 tienoilla. Inventoinnin ajankohtana pelto oli kesannolla. Se on yläosassaan hiekan- ja hiesunsekaista, alaosassaan savensekaista. Yläosassa on terassimainen alue, mutta löytäjä ei enää muistanut tarkkaa löytökohtaa. Lähistöllä, n. 400 m luoteeseen, on Myllykylän myllypellon mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.

Koivuniemi (1000003717) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; 1900-luvun alusssa löytyneen reikäkiven löytöpaikka, jonka tarkka sijainti ei ole enää tiedossa. Koiviniemen vanhan emännän mukaan se olisi jostakin päätilan rakennusten läheltä tai Loimaantien pohjoispuolelta Mäkitalon maalta. Tilat on erotettu 1900-luivun alussa. Lähistöllä Loimaantien pohjoispuolella on Tuomiston pellon kivikautinen asuinnpaikka. Pärakennuksen viereisen pellon pintapoiminnassa ei muinaisjäännökseen viittaavaa havaittu.

Alho (1000003718) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 9586:3 löytöpaikka, jonka tarkempaa sijaintia ei ole määritelty. Se löytyi Alhon pientilanpellolta alavalta maalta. Talonmäen itäpuolen pellon pintapoiminnassa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta oras haittasi havainnointia.

Hiekka (1000005395) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, 120 m Meritien pohjoispuolella, Pahaistenkirkonmäen laelta 330 m kaakkoon. Maasto on etelään viettävää metsärinnettä, jonka eteläpuolella avautuu Omitunjärveä ympäröivä peltolaakso. Paikan pohjoispuolella kulkee metsätie Pahaistenkirkonmäelle. Paikalta on löydetty 1950-luvulla rautamiekka (KM 11123) ja sen löytöpaikkana on aiemmin pidetty Pahaistenkirkonmäen kivikkoa (mjreki 1000005395).
Vuoden 2009 inventonnissa sähkölinjan alta löydettiin kolme röykkiötä, katso erilliskohde.

Savenniittu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, 850 m Meritien ja Väkkäräntien risteyksestä länsilounaaseen, 90 m Meritieltä etelään. Maasto on moreenisaarekkeen reunassa, kaakkoon loivasti viettävässä peltorinteessä, jonka itäpuolella avautuu Savenniitunoja. Sorkolan talon mailta on löydetty valmunuppinen solki (KM 13859). Löytöpaikka on 1955 inventoinnissa määritelty virheellisesti läheiselle Kopinkedon pellolle, mutta tieto on korjattu 1994 inventoinnissa. Löytöpaikan kaakkoispuolelta on poimittu pellosta myös keramiikkaa, joka ei ole kokoelmissa.

Vaarala 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kaukolan kylään kuuluvassa Kauliossa, Vaaralan ja Mäki-Kaulion taloista runsaan kilometrin luoteeseen ja Suontaustanjoesta 130 m kaakkoon. Maasto on pohjoiseen loivasti viettävän pellon yläreunaa havumetsäisen moreenimäen laidassa. Paikalla kulkevan peltotien päästä, tien ja pellon liittymän länsipuolelta on löydetty reikäaseen teelmän katkelma pellonojaa kaivinkoneella laajennettaessa. Löytökohdalta ei 1994 tehdyssä inventoinnissa havaittu mitään merkkejä kulttuurikerroksta. Löytöpaikan länsipuolella kohoavalta mäeltä tunnetaan kaksi pronssikautista röykkiötä (mjreki 1000005367 Vaarala-Mäkikaulio).

Mäkelän puutarha (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan keskustassa, Mäkelän tontilla, viitisenkymmentä metriä pohjoiseen Kansakoulunmäen harjusta ja itse kansakoulusta 150-200 m luoteeseen. Puutarhasta on 1949 löydetty vanhemman roomalaisajan keihäänkärki, ilmeisesti tontille ajetusta täytemaasta. On hyvin mahdollista, että täytemaa on peräisin läheisen Kansakoulunmäen sorakuopista.

Sorola hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nästin alueella, Krouvintieltä 150 m länsilounaaseen, vanhan sorakuopan eteläreunasta. TVH:n hiekkakuopasta otettu 1970 kvartseja. Likamaata tai muuta asuinpaikkaan viittaavaa ei ollut näkyvissä. Löytöpaikka on ilmeisesti tuhoutunut soranotossa.

Raula 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee vajaat 300 m Untamalan kirkosta pohjoiskoilliseen, Kylä-Raulan taloon menevän tien luoteispuolella. Paikalla olleen sorakuopan reunasta on löydetty 1934 rautamiekka (KM 9832). Tarkastuksen 1992 mukaan sorakuoppa on laajentunut ja löytökohta todennäköisesti tuhoutunut. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei todettu.

Santamäki (1000005479) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 1050 m Untamalan kirkosta ja 350 Untamalantien risteyksestä kaakkoon, Paattimäen länsipuolella, Raumantien kohdalla. Santamäen talon pellosta on 1940 löytynyt hopeinen rengasneula (KM 11243). Löytöpaikka on liejusavista vesijättömaata pienen kivikkoisen moreenikumpareen pohjoisreunassa. Jäänyt sittemmin Raumantien alle.

Paattimäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Untamalan kirkosta ja 300 m Untamalantien risteyksestä kaakkoon, Raumantien koillispuolella olevan Pattimäen luoteispäässä. Mäki on vielä 1800-luvulla sijainnut sittemmin kuivatun Valkojärven länsirannan tuntumassa. Paikalta on löytynyt 1940 soranotossa rautainen veitsi, jota vuoden 1955 Inventoinnissa on pidetty mahdollisena hautalöytönä. Inventoinnin 1992 aikaan mäen laki suureksi osaksi tuhoutunut soranotossa eikä löytöpaikan lähiympäristöstäkään todettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Valkojärven entisen rannan läheltä löytynyt vuonna 2020 myös leijonasoljen katkelma sekä katkaistuja kupariseosharkkoja.

Arola (1000005483) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 1100 m Untamalan kirkosta itäkaakkoon. Maasto on kuivatun Valkojärven saviliejuista vesijättömaata, Takasaarenmäki -nimisen moreenimäen itäpuolella. Mäen ja löytöpaikan välistä kulkee peltotie Paattimäestä Rekolan suuntaan. Paikalta on ojaleikkauksesta löytynyt 1991 pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 26303). Tarkastuksen 1992 perusteella paikalla ei ole todettu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Kyseessä on todennäköisesti ranta- tai vesilöytö.

Rekola (1000005484) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 1550 m Untamalan kirkosta koilliseen ja 150 m Rekolan tilasta pohjoiskoilliseen. Maasto on moreenisaarekkeitten ympäröimää savipeltoa. Pellosta on 1940-luvun puolivälissälöytynyt reikäkivi (KM 13856). Inventoinnissa 1992 paikalta ei todettu mitäänn muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kilokari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kuivatun Valkojärven koillisosassa, pienen Kilokarin pohjoisreunassa. Paikalta on löydetty hevosenkenkäsolki (KM 25039). Kohteen luonne on epäselvä.

Jokilaakso (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Soukaisissa, 140 m Valkontieltä kaakkoon, Takalan tilan rakennusten kaakkoispuolella. Maasto on viljelyksessä olevaa, loivasti kaakkoon viettävää peltoa, joka on hiekkaista savea. Pellolta on 1989 otettu talteen pronssinen olkakirves (KM 30867). Paikalta ei 2003 tarkastuksessa ole todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytö on saattanut kulkeutua pellonmuokkauksessa jonkin matkaa. Lähiympäristöstä tunnetaan useita pronssikaudelle ajoitettuja röykkiöitä. Saman peltoaukean itälaidalta, 1,7 km itäkaakkoon (p = 6771296, i = 3218345, z = 25), on 1898 löydetty vastaava pronssikirves (KM 4014)

Siperia (1000005566) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Leinmäen Alhonperänvuorella, Leinmäentien ja Pahkajärventien risteyksestä kilometrin kaakkoon, 200 m Saarin tilalta kaakkoon, Siperia-nimisessä peltolohkossa. Maasto on kallioista mäkeä, jonka itäreunaan peltolohko on raivattu. Pellosta on löydetty tuluskivi (KM 22265).

Ali-Pentti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kouman kylässä, 570 m Väkkäräntien ja Rantalantien risteyksestä lounaaseen ja 50 m Rantalantieltä länsiluoteeseen. Maasto on kalliomäkiren reunustamaa peltolohkoa. Paikalta on otettu talteen tuluskivi (KM 23089).

As. Laurinpelto Oy (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan keskustassa (Keskuskatu 32). As Oy Laurinpellon pihalta on löydetty pronssinen rannerengas (KM 21047). Löytöpaikka on kuitenkin todennäköisesti sekundääri, sillä maa oli tuotu paikalle Koukkelasta, Rauni Heijarin mailta. Koukkelan Heijarin tila (om. Heijari) sijaitsee Härinänjoen itärannalla (p = 6759735, i = 3212516). Paikalta ei tunneta muinaisjäännöstä.

Uusitalo (1000005569) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hemmilän Uusitalon päärakennuksesta 550 m pohjoiskoilliseen. Maasto on kivistä mäkeä. Paikalta on löytynyt metsänistutuksessa soramaasta vasarakirves (KM 24753).

Valtterila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, Valtterilan tilalla. Maasto on lounaaseen viettävää peltoa. Pellosta on löytynyt 1980-luvun lopulla vesijohto-ojan kaivuussa lasihelmi (KM 25040).

Simula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vidilässä, Simulan tilalla. Maasto on lounaaseen työntyvää peltoharjannetta Härinänjoen koillisrannalla. Pellosta on perunannostossa löydetty rautakautinen keihäänkärki (KM 25633). Simulan tilalta, runsaat 200 m länsiluoteeseen tunnetaan rautakautinen hautaröykkiö (mjreki 1000 00 5376), joka on täysin tuhoutunut. Samalta harjanteelta, 200 m koilliseen tunnetaan Kuusiston ja Uusi-Kinnalan kalmisto (1000 00 0103). Lähistöltä tunnetaan useita muitakin rautakautisia muinaisjäännöksiä.
Rautakautinen metallinetsintälöytö kesältä 2019 ks. alakohde. Lisää löytöjä ilmoitettu 2020, 2021 ja 2022 (Ilppari ILM15017, ILM15019, ILM15055, ILM15056, ILM15057, ILM19281, ILM19831, ILM19850, ILM19852, ILM21224, ILM25431).

Isoniittu (1000005575) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Seppälän kylässä, 50 m Väkkäräntien ja Meritien risteyksestä kaakkoon. Maasto on tasaista peltoa, jonka pohjoispuolella virtaa Saviniitunoja. Sokerijuurikaspellosta on löydetty muutaman metrin välein toisistaan pyöreä kupurasolki (KM 287351:1) ja soikea tuluskivi (KM 28735:2). Kyseessä saattaa olla vesilöytö tai muualta kulkeutuneet esineet. Löytöpaikalta 300 m pohjoisluoteeseen Isoniitun yläpuolisessa rinteessä sijaitsee Kylä-Heikon rautakautinen hautapaikka (mjreki 1000005393) sekä 500 m luoteeseen Nystinmäen rautakautinen muinaisjäännöskokonaisuus (1000000158).

Koivuniemi (1000005600) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Suontaan kylän Silossa, Koivuniemen tilalla, 190 m päärakennuksesta etelälounaaseen, pellon reunassa. Maasto on savista, loivasti kaakkoon viettävää peltoa. Pelto-ojan kohdalta on löytynyt kourutaltta (KM 34044:1) ja kirves (KM 34044:2). Paikalla ei tarkastuksessa ole todettu mitään muinaisjäännöksen viittaavaa.

Myllysuo (1000005601) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Katinhännän kylässä, Myllysuon tilalla. Maasto on loivasti etelään viettävää mäkeä, jossa kasvaa havupuuta. Maaperä on hiekkaa. Alueelta on ojaa kaivettaessa löytynyt 1965 vasarakirveen teelmän katkelma (KM 19176). Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta se voidaan paikantaa sijainti- ja omistajatiedon perusteella.

Kairittu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, Kairituntien eteläpuolella olevalla Kairitun tilalla, Uudenkaupungin rajalta 500 m koilliseen. Maasto on päärakennuksen kaakkoispuolella olevaa, osin kivikkoista peltoa, joka viettää kaakkoon kohti Härinänjokea. Joki tekee kohdalla jyrkän mutkan koillisesta luoteeseen. Pellosta on perunannostossa löydetty kaksi rannerengasta ja neula sekä kiviä raivattaessa keihäänkärki (KM 16849). Kärjen löytöpaikalla on ollut kivikkoinen kumpare, minkä perusteella kyseessä saattaa olla hautaus. Löytötietojen mukaan siitä löydetty myös kolmeen osaan taitettu miekka, joka on hävinnyt. Pellolta on raivattu runsaasti kiviä ja hautapaikka on mahdollisesti tuhoutunut. Päärakennuksen luoteispuoliselta pellolta on jo 1950-luvun lopulla löytynyt pronssisormus (KM 15087). Alueella ei tiettävästi ole tehty tarkastuksia. Kohteen tarkempi määrittely edellyttää kenttätukimuksia.
Loka- ja marraskuussa 2023 löytöpaikan länsipuolelta löytyi metallinetsinnässä noin 60 x 40 metrin alalta suuri määrä rautakautisia esineitä (pääasiassa viikinkiaikaisia, mutta osin vanhempia; ks. alakohteet, Ilppari ILM28890, ILM28989, ILM29027, 29094).

Kaukola Kotiranta 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan Kiikonmäessä, Kaukolantien länsireunassa, Kotirannan tilalla. Maasto on moreenimäkeä, jossa taloja ja peltotilkkuja. Päärakennuksesta 30 m länteen on sokerijuurikkaan nostossa 1960 löytynyt emalihelmi (KM 15101). Samalta tilalta on löydetty myös riipushioin (KM 15427). Löytöpaikan länsipuolelta tunnetaan röykkiö (mjreki 1000005360).

Kaukola Kotiranta 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan Kiikonmäessä, Kaukolantien länsireunassa, Kotirannan tilalla. Maasto on moreenimäkeä, jossa taloja ja peltotilkkuja. Navetantaustanvainiosta, navetasta 50 m koilliseen on 1962 löydetty kivinen riipushioin (KM 15427). Samalta tilalta on löydetty myös emalihelmi (KM 15101). Löytöpaikan länsipuolelta tunnetaan röykkiö (mjreki 1000005360).

Saaristo (1000005627) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, 700 m Eurantien ja Kivijärventien risteyksestä luoteeseen, Saariston päärakennuksesta 100 m pohjoiseen. Maasto on korkean ja jyrkän kalliomäen, Hilamäen, länsireunassa olevaa peltoa, jonka länsipuolella avautuu Malijärvestä etelään laskevan Pitkäoja ja sitä ympäröivä suoalue. Paikalta on peltotyössä 1938 hiekkamultamasta löytynyt rautainen keihäänkärki (KM 14646).

Palttilan kartano 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilan kartanon luoteispuolella. Päärakennuksesta noin 200 m luoteesen, entisen kanalan vaiheilta on löydetty hevosenkenkäsolki (KM 15889). Paikka on nykyisin peltona. Ei tarkempia tietoja. Kartanon lähiympäristöstä tunnetaan myös keramiikkaa (KM 17582) ja kaksi rautaista kirvestä (KM 16671 ja 17587). Löytöpaikat ovat sekundäärisiä tai epäselviä.

Palttilan kartano 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilan kartanon mailla, päärakennuksesta pohjoisluoteeseen. Viljamakasiinin vieressä olevasta maavallista on löydetty rautakirves (KM 16671). Esine on löydetty maavallista viljamakasiinin kohdalta. Esine on ehkä alunperin peräisin Valkojärven pohjasta n. 20-50 m rannasta. Kartanon lähiympäristöstä tunnetaan myös hevosenkenkäsolki (KM 15889), keramiikkaa (KM 17582) ja toinen rautainen työkirves (KM 17587). Löytöjen alkuperäistä tai tarkkaa sijaintia ei voi paikantaa.

Yli-Sunila Kotovainio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valkon Yli-Sunilan tilan Kotovainiolla, noin 20-40 m Valkontien reunasta. Paikalta on löydetty perunannoston yhteydessä 1961 hiekkamaast hevosenkenkäsolki (KM 16498).

Lehtinen (1000005653) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Palttilassa, Raumantien ja Palttilantien risteyksestä 600 m lounaaseen, Lehtisen päärakennuksesta noin 100 m koilliseen. Maasto on mäen rinteessä olevaa peltoa. Paikalta on löytynyt luontaiseksi arvioitu kvartsikristalli (KM 15453), jossa on mahdollisesti käytön jälkiä.

Leinmäki Uotila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Leinmäen kylän keskustasta kaakkoon, 1800 m maantieltä kaakkoon, 500 m Pahkajärvestä koilliseen. Maasto on metsäistä mäen hiekkapohjaista reunaa. Paikalta on löytynyt soranotossa suoraselkäinen reikäkirves (KM 11711), vasarakirves (KM 13711) ja pyöreä kivi (KM 13375). Sorakuopan reunoista ei 1955 inventoinnissa ole löydetty mitään erityistä. Kohdetta ei ole sittemmin tarkastettu.

Jokinen (1000005658) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ytön kylässä, noin 400 m Kaanaanmaan talosta länsiluoteeseen, ilmeisesti nykyisen Kaivolantien pohjoispuolella, Vihoniitulla. Vihovuoren juuresta, pellosta poimittujen kivien seasta on löytynyt olkakirves (KM 12707).

Katinhäntä Uusitalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Katinhännän kylässä, 1,2 km Katinhännäntien ja Limokorventien risteyksestä etelälounaaseen, 150 m Lehtilän tilalta kaakkoon. Uuteentalon (sijainnut 150 m löytöpaikan lounaispuolella) kuuluneesta Pihlajaperkon pellosta on löytynyt poikkitaltta (KM 12804). Maasto on alavaa ja kyseessä on 1955 inventoinnin mukaan irtolöytöpaikka.

Kurapalo (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Haaroisten kylässä, Malvonjoen länsipuolella, 300-500 m Haarontien ja Kurumäentien risteyksestä koilliseen. Kurapalon tilalta, Malvonjoesta 50 m länteen, entisestä vesijättömaasta, on löytynyt riipushioin (KM 13195). Löytöluettelon mukaan kyseessä on metallihioin.

Torre Pärkö (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Torrissa, lähellä Uudenkaupungin rajaa, Rohijärven koillispäässä, Väkkäräntien ja Rohijärvenkujan risteyksestä koillispuolella, Sinilahden tilalla. Maasto on eteläkaakkoon viettävää mäkeä, jossa on kalliopohjalla soramaata. Talon edestä, nykyisen kanalan (1955) kohdalta, puolen metrin syvyydestä kalliosyvennyksestä on löytynyt reikäkivi (KM 13731). Tällöin on hajotettu pihalta ja talon takaa kaksi metrin korkuista rauniota. Lisäksi talon eteläpuolisella pellolla on havaittu nokea. Inventoinnin 1955 perusteella on paikalla saattaa olla kivikautta nuorempi kohde.

Sarkomäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Syttyässä, noin 200 m Eurantien ja Matikankujan risteyksestä itään, Sarkomäen tilalla. Päärakennuksesta muutamia kymmeniä metrejä itään maata käännettäessä. Mitään muuta ei havaittu.

Kaariainen Pietilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaariaisten Pietilän tilalla, vajaa kilometri Kaivolantien ja Kaariaistentien risteyksestä koilliseen, Kaariaistentien kaakkoispuolella. Maasto on kalliomäkien ympäröimää purolaaksoa, joka on raivattu pelloksi. Talon navetan pohjasta on löytynyt kivikirves (KM 13861). Paikalla on ollut tietojen mukaan hiekkamaata ja pohjalla savea.

Kovio Oksanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Koviolla, Jokilehdon tilalla, 700 m Heikolantien ja Kolisevantien risteyksestä lounaaseen. Maasto on lounaaseen viettävää hiekkapohjaista mäkeä. Perunapellosta (talon pohjoispuolella?) on löytynyt vasarakirveen kantaosa (KM 13857). Maanomistaja on kertonut 1955 inventoinnissa löytäneensä paikalta valkoisia särmikkäitä kiviä (kvartsi-iskoksia). Kyseessä saattaa olla asuinpaikka.

Nästi Koskinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nästissä, Nästin entisen kansakoulun länsipuolella. Perunapellosta on 1954 löytynyt reikäkivi (KM 13858).

Kartanonperä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kodjalaan kuuluvan Kartanonperän tilalla, runsas kilometri Turuntien ja Kartanonperäntien risteyksestä itäkoilliseen. Maasto on lounaaseen viettävää pellonrinnettä, saven- ja soransekaista maata. Tilakeskuksen 40-50 m koilliseen, Ylisenvainionojasta on löytynyt 1937 oikokirves (KM 10760). Paikalla kerrotaan ollen hiiltä ja piikiven kappaleita. Inventoinnissa 1955 paikalle tehtiin koekuoppia löytämättä mitään.

Jalonen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Viikaisten Heikkilän tilalla, 1,7 km Krouvintien ja Tulejärventien risteyksestä länsilounaaseen, Tulejärvestä 250 m kaakkoon. Maasto on jyrkän kalliomäen eteläpuolista, etelään viettävää hietaista rinnettä, joka on peltona. Tulejärvestä alkunsa saava Kovionjoki virtaa pellon lounaisreunassa. Jalosen palstalta on löytynyt vasarakirves (KM 10983). Löytötiedoissa paikalla mainitaan olleen myös nokea ja ukonkiveä, mutta 1955 inventoinnissa siitä ei ole havaintoja. Kohtaa on kuitenkin korkeussuhteidensa perusteella pidetty asuinpaikaksi sopivana.

Nummela (1000005668) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Katinhännässä, noin 900 m Limokorventien itäreunassa sijaitsevasta Nummelan talosta itään, kuivatun Hyvä Sulajärven lounaispuolella, Niinjärvenojasta länteen. Lammi-nimisestä suoniitystä (todennäköisesti kartalla oleva Lamminniittu) on löydetty kourutaltta (KM 10936).

Heräjärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Väiskänsuon koillisosassa, kuivatun Heräjärven luoteispuolisella vesijättömaalla, 800 m Lankjärvestä lounaaseen, runsaat 600 m Vaimarontien lounaisreunassa sijaitsevasta Tuunan talosta itäkoilliseen. Heräjärven vesijättömaalta on 1954 löytynyt avoviemäriä kaivettaessa koristellun suksen kappale (KM 13783). Mudan ja saven rajasta, noin 50 cm:n syvyydestä löytynyt suksi on ajoitettu geologisin perustein rautakaudelle.

Vierumäki (1000005671) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Katinhännän kylässä Vierumäen tilalla. Talon pelosta on löydetty 1938 kivihioin (KM 11105). Inventoinnissa löytö on paikannettu maantien varteen Tapanin tilan lounaispuolella sijaitsevalle ja siitä erotetulle Vierumäen tilalle. Vierumäen kantatila sijaitsee 1,3 km kaakkoon, Pahojoen itäpuolella (p = 6758992, i = 3225616, z = 35).

Suontaka Uotila (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Suontaan kylässä, Suontaustan ja Padon väliseltä tieltä noin 400 m lounaaseen, Höyhösvuoren länsipuolella, Lakkiosta 250 m koilliseen. Maasto on kaakkoon viettävän kapeaa peltolaaksoa erittäin jyrkkärinteisen kalliomäen juuressa. Länsipuolella avautuu laaja Luhdan peltoaukea. Uotilan taloon kuuluneesta pellosta on löydetty 1898 pronssikirves (4014). Saman peltoaukean länsilaidalta, 1,7 km länsiluoteeseen on 1989 löydetty vastaava pronssikirves (KM 30867; mjreki 1000 00 5565). Lähiympäristöstä tunnetaan useita pronssikaudelle ajoitettuja röykkiöitä.

Keskitalo (1000006084) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpään (KM 6989:1) ja tasataltan (:2) löytöpaikka Pataroutilan/Korpelan kylässä, Keskitalon Riihenpellossa, joka Wariksen (1960) inventointikertomuksen mukaan sijaitsee heti talon itäpuoleisessa jyrkähkössä pelltorineessä, joka laskee Ruonanjokeen.

Etupaltta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Myöhemmän kivikauden kivikirveen löytöpaikka Maskun Kurittulan kylästä. Esine löytyi syyskuussa 2006 Etupaltan tilan pellosta perunankorjuun yhteydessä. Löytöpaikka talosta on noin 50 m etelään ja loivasti itään viettävää hiekkaista perunapeltoa.

Tamminiemi (1000006356) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen kirveen (KM 12388) löytöpaikka Luonnonmaalla, Kokolan kylän kaakkoisosassa sijaitsevassa Tamminiemessä. Vuoden 2006 inventoinnissa aluetta tarkastettiin. Vuonna 1920 löytyneen kirveen löytöpaikan ilmoitetaan olevan 50-60 m navetan länsipuolella, joka nyttemmin on puutarhana. Lähialueella on isommista kivistä koottuja kasoja. Toisen löytäjän antaman Museoviraston arkistossa olevan karttatiedon mukaan kirves olisi kuitenkin navetasta 50-60 m itään. Tätä aluetta ei liene tarkastettu.

Haijainen Alitalo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Myöhäisrautakautisen keihäänkärjen löytöpaikka Haijaisten Alitalon päärakennuksen luoteisnurkkauksessa, toista metriä syvässä. Keihäänkärjen teräosa oli jäykässä savessa, putki mustassa mullassa. Inventoinnissa vuonna 2006 ei paikan tarkastuksessa havaittu rautakauteen tai Haijaisten historiallisen ajan kylätonttiin liittyviä rakenteita. Myöskään lähipelloilta ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikka on Luonnonmaan vanhimpiin suomalaisen oikeuden kyliin kuuluvan Haijaisten kylätontin edelleen asuttua aluetta. Alitalon rakennus on 200-vuotias. Saadun tiedon mukaan olisi keihäänkärjen putkessa ollut löydettäessä lahonnutta puuta (puuvartta) jäljellä. Samaten tiedon mukaan alueella kasvaa arkeofyyttejä, sikoangervo ja pölkkyruoho.

Vilkinmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Häntäläntien ja Talvisillantien risteyksestä 1,3 km koilliseen. Vilkinmäen koillispuolisella pellolla. Pelto on entistä suota ja aivan tasaista. Esine on löytynyt 1970-luvulla uudispellon pinnasta, kivikkoisesta suomullasta, äestyksen jäljiltä. Esine saatiin talteen pellonraivauksen yhteydessä kiviä kerätessä. Inventoinnissa 2006 paikalta ei todettu mitään erityistä. Maaston ja löytökorkeuden perusteella kyseessä on todennäköisimmin irtolöytö. Esine on luultavasti pudonnut käyttöaikanaan veteen.

Nummi-Jakanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pitkäjärven pohjoisrannalla, Hovirinnan koskesta itään sijaitsevalla pellolla, 100 m Turuntien ja Isoniituntien risteyksestä kaakkoon ja Pitkäjärven leirintäalueesta itään. Maasto on loivan terassimaisesti (90 m mpy) lounaaseen viettävää hiesusavirinnettä, jonka pohjoispuolella kohoaa Kankaannummen harju. Länsipuolella virtaava Hovirinnankoski on Painion lasku-uoma. Kohta on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut siitä myöhemmin järvialtaaksi.
Paikka tarkastettiin, koska lähellä koskea sijaitseva lounaisrinteen terassi vaikutti sopivan hyvin asuinpaikaksi. Oraalla olevaa peltoa tarkastettiin laajalti erityisesti keskellä erottuvan matalan kohouman (90 m mpy) kohdalta, mutta sen pinnasta löydettiin vain kaksi kvartsin kappaletta. Pellossa näkyi myös melko paljon lasitettua keramiikkaa ja lasia.
Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan hyvin asutukseen, mutta löydöt jäivät vähäisiksi. Kvartsilöydöt voivat periaatteessa liittyä lasinvalmistukseenkin, sillä Åvikin lasitehdas on sijainnut vain 2,5 km itäkaakkoon. Peltoa olisi tarkastettava lisää kysymyksen selvittämiseksi.

Juote (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härkätien kaakkoisreunassa, Pajulan Juoten tilan itäpuolisella pellolla. Maasto on loivasti kaakkoon viettävää peltoa, jossa erottuu matala kohouma. Kohouman kaakkoispuolella rinne viettää kohti alavaa Pajulanjokilaaksoa. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ajanjakson aikana jokilaaksoksi.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska pellossa erottuva, aikanaan altaan luoteisrannalla sijainnut matala kohouma vaikutti sopivalta kivikautiseen asutukseen. Lähimmät kivikautiset asuinpaikat sijaitsevat vain 800 m (Maasilta 1) ja kilometrin (Kanakaljen pelto) itäkoilliseen . Oraalla olevan pellon pinnasta , kohouman kohdalta, otettiin talteen joitakin kvartseja. Myöhemmin tehdyssä tarkastuksessa pelto oli sateen jäljiltä märkä ja kvartseja erottui aiempaa laajemmalla alueella. Alue ulottui itään Uusitalon tilan puolelle sekä Härkätien pohjoispuolelle kapeana vyöhykkeenä. Pellon pinnassa erottui myös jonkin punasavikeramiikkaa, kuonaa ja lasinpaloja. Kaikki kvartsi vaikutti raaka-ainekappaleilta, yhtään selvää iskosta tai esinettä ei saatu talteen.

Kirnukoski (1000007015) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laitiaistenjokeen laskevien ja kaakosta luoteeseen virtaavien Hollinojan ja Sorronojan alapuolisen Kirnukosken länsirannalla, päärakennuksen eteläpuolisella pellolla. Maasto on jyrkkärinteisen ja syvän koskiuoman yläpuolella olevaa, loivasti kohoavaa hiesupeltoa. Laitiaistenjokilaakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ehkä jo ajanjakson aikana jokilaaksoksi.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska joen sivuhaaran kosken rannalla oleva tasanne vaikutti sopivan kivikautiseksi asuinpaikaksi. Päärakennuksen eteläpuoliselta, mulloksella olevalta peltotasanteelta löytyi kaksi kvartsi-iskosta, mutta ei mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan hyvin asutukseen, mutta löydöt jäivät vähäisiksi. Kohde on luokiteltu irtolöydöksi, mutta paikka pitäisi tarkastaa uudelleen.

Myllyoja 1 (1000007016) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härkätien kaakkoisreunassa, Pajulanjokeen virtaavan Myllyojan itärannalla. Maasto on lähes tasaista, pienikivistä hiesupeltoa, jonka lounaispuolella rinne viettää kohti Myllyojaa ja kaakkoispuolella kohti Pajulanjokilaaksoa. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ajanjakson aikana jokilaaksoksi. Kohdalla on todennäköisesti jo tässä vaiheessa koski (100 m mpy). Pajulan isojakokartan 1786 mukaan koskessa on mylly.
Paikka tarkastettiin, koska se vaikutti kosken läheisyyden ja pellossa erottuvan tasanteen perusteella sopivan asuinpaikaksi. Pellon pinnasta löytyi muutamia kvartsikappaleita.
Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan kivikautiseksi asuinpaikaksi. Kvartsit voivat kuitenkin liittyä myös lasinvalmistukseen ja kvartsinlouhintaan. Raaka-ainekvartsia on ehkä kulkeutunut pelloille Pajulan kylän metsäselänteen louhoksista, joista sitä vietiin 1700–1800-luvulla Åvikin lasitehtaalle. Periaatteessa on mahdollista, että kvartsia olisi väliaikaisesti säilytetty tai käsitelty Härkätien varressa sijaitsevien talojen pelloilla, mutta mitään kirjallista tai suullista tietoa tästä ei ole (ks. luku Havainnot ja tulokset). Kohde on eri tulkintamahdollisuuksien takia luokiteltu löytöpaikaksi.

Myllyoja 2 (1000007017) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härkätien luoteisreunassa, Pajulanjokeen virtaavan Myllyojan itärannalla. Maasto on tasaista tai loivasti lounaaseen, kohti Myllyojaa viettävää hiesu- ja savipeltoa. Pajulanjokilaakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut jo ajanjakson aikana jokilaaksoksi. Kohdalla on todennäköisesti jo tässä vaiheessa ollut koski (100 m mpy). Pajulan isojakokartan 1786 mukaan koskessa on mylly. Peltolohkon kohdalle on merkitty uudisviljelys tai -raivaus. Paikka tarkastettiin, koska se vaikutti kosken läheisyyden ja pellossa erottuvan tasanteen perusteella sopivan asuinpaikaksi. Pellon pinnassa näkyikin melko laajalla alueella runsaasti kvartsikappaleita. Kvartsien joukossa ei ollut yhtään selvää iskosta tai esinettä. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei tavattu. Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan kivikautiseksi asuinpaikaksi. Kvartsit voivat kuitenkin liittyä myös lasinvalmistukseen ja kvartsinlouhintaan. Raaka-ainekvartsia on ehkä kulkeutunut pelloille Pajulan kylän metsäselänteen louhoksista, joista sitä vietiin 1700–1800-luvulla Åvikin lasitehtaalle. Periaatteessa on mahdollista, että kvartsia olisi väliaikaisesti säilytetty tai käsitelty Härkätien varressa sijaitsevien talojen pelloilla, mutta mitään kirjallista tai suullista tietoa tästä ei ole (ks. luku Havainnot ja tulokset). Kohde on eri tulkintamahdollisuuksien takia luokiteltu löytöpaikaksi.

Kiperänpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiperänkulmalla, Kiperänkulmantien länsipuolisella ja Mättäänojan pohjoispuolisella pellolla. Maasto on hieman harjavaa peltotasannetta, jonka eteläpuolinen rinne viettää loivan terassimaisesti (95 m mpy) kohti Mättäänojaa. Pellon luoteispuolella kohoaa korkea ja jyrkkä Kiperänmäki. Pellon ja mäen kulmauksessa on lähde. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi järvialtaaksi ja muuttunut vielä ajanjakson aikana jokilaaksoksi. Painionjärven lahti on ennen säännöstelyä ulottunut löytöpaikan kaakkoispuolelle. Paikka on tarkastettu 2006 inventoinnissa, koska jokilaakson pohjoisranta vaikutti sopivalta kivikautiseksi asuinpaikaksi. Peltotasanteen reunaa tarkastettiin laajalti, mutta muokkauskerroksen pinnasta löytyi vain kaksi kvartsin kappaletta. Mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei tavattu. Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan hyvin asutukseen, mutta löydöt jäivät vähäisiksi. Kohde on luokiteltu irtolöydöksi, mutta paikkaa pitäisi tarkastaa uudelleen.

Maasilta 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Someron kirkosta 8,5 km koilliseen, Härkätien ja Pajulan Maasillan tilan kaakkoispuolisella pellolla. Pieneltä kohoumalta on otettu irtolöytönä talteen kvartseja, joiden ajoitus ja tarkoitus on epäselvä.
Kohde sijaitsee Maasillan tilan pellolla, Härkätiestä 50 m kaakkoon, pääpäärakennuksesta 200 m lounaaseen. Maasto on loivasti kaakkoon viettävää peltoa, jossa on pienialainen kalliosydäminen kohouma (92,5 m mpy). Kohouman kaakkoispuolella rinne viettää loivasti eteläkaakkoon kohti alavaa Pajulanjokilaaksoa. Laakso on ollut kivikauden alussa Ancylusjärven merenlahtea (90–92,5 m mpy), mutta kuroutunut todennäköisesti jo varhaisella kivikaudella matalaksi altaaksi ja muuttunut ajanjakson aikana jokilaaksoksi. Kohouman lounaispuolella on Pajulan isokartassa 1786 rakennus.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2006, koska se vaikutti sopivalta kivikautiseen asutukseen ja sijaitsee vain 550 m Kanakaljen kivikautiselta asuinpaikalta lounaaseen. Matalalta kohoumalta saatiin kynnöspellon pinnasta talteen joitakin kvartseja. Mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei todettu.
Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan kivikautiseksi asuinpaikaksi. Kvartsit voivat kuitenkin liittyä myös lasinvalmistukseen ja kvartsinlouhintaan. Raaka-ainekvartsia on ehkä kulkeutunut pelloille Pajulan kylän metsäselänteen louhoksista, joista sitä vietiin 1700–1800-luvulla Åvikin lasitehtaalle. Periaatteessa on mahdollista, että kvartsia olisi väliaikaisesti säilytetty tai käsitelty Härkätien varressa sijaitsevien talojen pelloilla, mutta mitään kirjallista tai suullista tietoa tästä ei ole (ks. luku Havainnot ja tulokset). Kohde on eri tulkintamahdollisuuksien takia luokiteltu löytöpaikaksi.

Mäenranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pitkiönjoen varressa, Viuvalantien länsireunassa olevalla pellolla. Maasto on etelään ja lounaaseen, Pitkiönjoen suuntaan loivan terassimaisesti (77,5–75 m mpy) viettävää hietapeltoa. Pitkiönjokilaakso on ollut kivikaudella Ancylusjärven aikana matalaa merenlahtea, mutta muuttunut jo kivikauden aikana jokilaaksoksi.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa, koska jokivarren pelto vaikutti sopivalta kivikautiseen asutukseen. Mäenranta on kuulunut Piispan talon Kujanpään torppaan, jonka pellosta on 1900-luvun alussa löydetty reikäkivi. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Torppa on sijainnut löytöpaikalta 550 m pohjoisluoteeseen, maantien varressa, joten löytöjä ei voi luotettavasti yhdistää. Paikka sopisi sijainniltaan ja maastoltaan hyvin asutukseen, mutta löydöt jäivät vähäisiksi. Kohde on luokiteltu irtolöydöksi, mutta paikkaa pitäisi tarkastaa uudelleen. Pitkiönjoki on muodostanut keskeisen vesireitin ja laakso tulisi inventoida kokonaan.

Yli-Eskola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Talvisillan Yli-Eskolan tilalla, Talvisillantien ja Häntäläntien risteyksestä noin kilometrin kaakkoon. Maasto on Rekijokilaakson Ruopojan itäpuolista, lähes tasaista tai loivasti kumpuilevaa peltoaukeata, jossa kohoaa muutamia metsäisiä kalliomäkiä. Seutu on kivikautista merenlahtea, jossa on ollut muutamia saaria.
Yli-Eskolan talon suolta on itäkarjalainen tasataltta KM 3087:15, joka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1895. Löytöpaikan tarkastuksessa 1981 ei aution talon navetantauspelloista havaittu mitään mainittavaa. Inventoinnissa 2006 tarkastettiin edelleen autiona olevan tilakeskuksen pohjoispuolisia peltoja, joista suurin osa oli kuitenkin kesannolla. Löytötietojen perusteella löytö saattaisi olla peräisin tilaan kuuluvan Vasarakankare-nimisen mäen koillispuolisesta suosta, vajaa kilometri talosta itään. Aluetta ei tarkastettu inventoinnissa. Puutteellisten tietojen takia kohde on määritelty löytöpaikaksi. Vesiväylän varressa sijaitseva paikka sopii asutukseen.

Ali-Eskola (1000007022) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Someron kirkosta 7,3 km lounaaseen, 700 m Talvisillantien ja Häntäläntien risteyksestä kaakkoon, vanhan tilakeskuksen eteläpuolella, Ali-Eskolantien eteläreunassa. Maasto on lähes tasaista savipeltoa, jonka etelä- ja länsipuolella on syvä Ruopojan jokiuoma. Alue on kivikautista merenlahtea.
Ali-Eskolan perunamaasta on löytynyt reikäkivi, joka on toimitettu Someron museoon 1975 ja Kansallismuseon kokoelmiin 1981 inventoinnin yhteydessä. Inventoinnissa 2006 saatiin selville, että tilan perunamaa on ollut tilakeskuksen eteläpuolisella pellolla. Pelto oli avoimena, mutta siitä ei tarkastuksessa havaittu mitään erityistä. Löytötietojen ja havaintojen niukkuuden takia kohde on määritelty löytöpaikaksi. Vesistön varressa oleva paikka sopii asutukseen.

Ali-Hingistö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Talvisillantien luoteisreunassa, Ali-Hingistön tilalla. Maasto on lounaaseen viettävää kivikkoista mäkeä, jonka lounais- ja länsipuolella on tasaista tai loivasti kumpuilevaa savihiesupeltoa. Pelto rajautuu lännessä Häntälänjokeen pohjoiseen virtavaan syvään purouomaan. Alue on kivikautista merenlahtea.
Ali-Hingistön tilan pellosta on löytynyt oikokirves ja tasataltan katkelma KM 3087:16–17, jotka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1895. Inventoinnin 2006 aikaan päärakennuksen lounais- ja länsipuolella olevat jokivarsipellot olivat oraalla, mutta niistä ei havaittu mitään erityistä. Mäen lounaispuolella oleva rantatasanne sopisi hyvin asuinpaikaksi, mutta löydöt saattavat olla peräisin muiltakin tilan pelloilta. Epäselvien löytötietojen ja niukkojen havaintojen takia kohde on määritelty löytöpaikaksi.

Karhunlapa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Terttilässä, 280 m Metsä-Heikkiläntien ja Karjasillantien risteyksestä lounaaseen, entisen Karhunlavan, nykyisen Ottolan tilan navetan kohdalla. Maasto on tasaista tai loivasti kumpuilevaa hiesusavea, jossa kohoa pieniä kalliomäkiä. Paikan länsipuolella avautuu metsäinen Kässuo ja eteläpuolella virtaa Hepo-oja Anttilankulmalta kohti Kaskistonjokea koillisessa. Alue on kivikautista merenlahtea, jota ovat reunustanet suuret saaret.
Kansallismuseon kokoelmiin on toimitettu 1981 pohjalainen tasataltta (KM 21282), joka on löytynyt noin 1950 Karhunlavan talon navettaa tehtäessä. Inventoinnissa 2006 tarkastettiin navettaa ympäröivää peltoa havaitsematta mitään erityistä. Kohde on määritelty havaintojen puutteessa löytöpaikaksi, mutta paikka soveltuisi maastoltaan ja vesistön varressa sijaitsevana asutukseenkin.

Lautoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Terttilässä, Anttilankulmantien ja Metsä-Heikkiläntien risteyksen eteläpuolisessa metsämaastossa, noin 100 m Kiikalan rajasta pohjoiseen. Lautojan tila on ollut jo vuosikymmeniä autiona ja rakennukset purettu. Rakennustenpaikat ja umpeenkasvaneet peltolohkot erottuvat vielä selvästi metsässä. Tilan länsipuolella virtaa oja pohjoiseen kohti Kässuota ja hepo-ojaa, joka virtaa edelleen Kaskistonjokeen. Alue on ollut kivikaudella merenlahden kapeaa pohjukkaa, jota ovat reunustaneet korkeat mäet.
Lautojan tilan maalta on löydetty 1950 tienoilla käyräselkäinen kourutaltta, joka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1981 inventoinnin yhteydessä. Inventoinnissa 2006 tilan ympäristön todettiin metsittyneen täysin. Mitään erityistä ei havaittu. Kohde on epätarkkojen löytötietojen perusteella määritelty löytöpaikaksi. Erityisesti tilan länteen viettävät rinteet sopisivat asuinpaikaksi.

Pyysmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Terttilänjokeen virtaavan Mustjoen lounaispuolisella pellolla, Terttiläntieltä vajaat 600 m luoteeseen ja Pyysmäen tilalta runsaat 400 m lounaaseen. Maasto on loivasti koilliseen viettävän, pelloksi muokatun rinteen reunassa kohoavaa matalaa harjannetta, jossa on kaksi vierekkäistä peltosaareketta. Suurempaan saarekkeeseen johtaa tilustie ja sen lounaisreunassa on lato. Harjanteen maaperä on hiesusavea, isompi saareke on moreenia ja pienempi kasattua kivikkoa.
Paikalta on toimitettu 1975 Kansallismuseon kokoelmiin nelisivuinen oikokirves. Se on löydetty peltotöiden yhteydessä maanpinnasta ruokamullasta. Inventoinnissa 2006 löytäjä Esko Nurmi osoitti löytöpaikan, joka on pienemmän peltosaarekkeen kohdalla. Kivikkoista saareketta ympäröivää rinnettä tarkastettiin, mutta mitään muuta ei löydetty. Paikka sopisi maastoltaan hyvin asuinpaikaksi, mutta mitään merkkiä muinaisjäännöksestä ei todettu, hyvistä havainnointioloista huolimatta. Kyseessä saattaa olla myös hautalöytö. Kohde on havaintojen puuttuessa määritelty löytöpaikaksi.

Kultela 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kultelassa, Kultelan tiilitehtaan kohdalla. Maasto on tasaista tai loivasti etelään viettävää savimaata, jonka eteläpuolella virtaa oja itäkaakkoon kohti Pajulanjokea. Kivikaudella paikka on sijainnut vesiväylien risteyskohdassa. Maan pintaa on voimakkaasti myllerretty tiilitehdasta rakennettaessa ja savea otettaessa. Paikalle on myös ajettu maata.
Kansallismuseon kokoelmiin on toimitettu 1892 tasataltta ja poikkikirves, jotka ovat löytyneet tiilitehtaan perustusta kaivettaessa Someron pitäjän koilliskulmalta. Löydöt on paikannettu 1981 inventoinnin yhteydessä Kultelan tiilitehtaan kohdalle. Kultelan savenottopaikalta on myös peräisin 1961 löydetty pohjalainen kourutaltta. Löytöpaikkaa on tarkastettu 1981 inventoinnin yhteydessä, mutta paikka ympäristöineen on ollut parin metrin maakerroksen alla. Inventoinnissa 2006 tarkastettiin ympäröiviä peltoalueita löytämättä mitään erityistä. Alueella on suuria kaivantoja ja sitä on selvästi myllätty tiilitehtaan aikana.
Kohde on löytötietojen epävarmuuden ja niukkuuden takia määritelty löytöpaikaksi. Maaston ja löytöjen määrän perusteella alueella on luultavasti ollut asuinpaikka. Lähistöltä, 200 m lounaaseen, on myös Alitalon löytöpaikka. Vesistöreittien risteyspaikka on sopinut hyvin asutukseen. Asuinpaikka on todennäköisesti kuitenkin tuhoutunut tiilitehtaan aikana.

Alitalo (1000007028) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ihamäentien länsireunassa, Alitalon vanhasta päärakennuksesta 180 m etelään. Maasto on tasaista savipeltoa, jonka ympäristö viettää loivasti etelään. Kivikaudella paikka on sijainnut vesiväylien risteyskohdassa.
Pellosta on löytynyt 1961 pellonmuokkauksen yhteydessä kivikirves. Inventoinnissa 2006 paikan todettiin olevan edelleen peltona, mutta alueelle on äskettäin alettu rakentaa omakotitaloja. Löytöpaikan kohta on hieman ympäristöään alempana pellon notkossa, eikä siitä todettu mitään erityistä. Myös pellon ylärinnettä Härkätien varressa tarkastettiin havaitsematta mitään. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta maaston ja Kultelan lähilöytöjen perusteella kyseessä voi olla asuinpaikkakin.

Hirsmäki (1000007029) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitiaisissa, Hirsmäen tilalla, päärakennuksesta ), päärakennuksesta noin 50 m koilliseen, navetasta 20 m itään ja Laitiaistentiestä 20 m länteen, kuivurin kohdalla. Maasto on matalan peltojen reunustaman kalliokohouman ja korkean jyrkkärinteisen kalliomäen väliin jäävää kapeikkoa. Mäkien länsipuolella virtaa Hirsjoki Jaatilanjokeen, joka laskee Kirkkojärveen.
Paikalta on 1963 löydetty sokerijuurikkaan nostossa rautakautinen keihäänkärki (KM 17160). Inventoinnissa 2006 selvisi, että löytöpaikan kohtaa ja ympäristöä muokattu voimaperäisesti. Pellon kohdalle on rakennettu kuivuri ja sen länsipuolisen navetan taakse on ajettu täytemaata. Kuivurin itäpuolista aluetta on taas käytetty maantienteon yhteydessä läjitysalueena. Ympäröivät pellot olivat sängellä ja nurmella, eikä niitä voitu tarkastaa. Löytöpaikka on täysin tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä. Suojaisa mäkimaasto virtaavan veden varressa sopisi hyvin asutukseen. Mäkiä ja niitä ympäröiviä peltoja olisikin syytä tarkastaa lähemmin.

Lehtelä (1000007030) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Halkjärven etelärannalla, sen laskuojan Kaskistonjoen itäpuolella, päärakennuksesta 150 m kaakkoon. Maasto on matalien harjanteiden väliin jäävää alavaa savipeltoa, joka on kasvamassa umpeen.
Paikalta on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1949 Kiukaisten kulttuurin aikainen oikokirves. Esine on löytynyt Lehtelän tilan ”Kotipellosta” vehnän leikkuussa, päärakennuksesta 150 m kaakkoon. Esine oli savisuota olevan pellon pinnassa. Tarkastuksessa 1981 itäkaakkoon oleva pelto oli savista, viljelemätöntä ja heinittynyttä. Etelänpuoleinen savipelto oli oraalla, mutta siitä ei todettu mitään erityistä. Inventoinnissa 2006 todettiin peltojen olevan kasvamassa umpeen eikä niistä voinut tehdä mitään havaintoja. Kyseessä on todennäköisesti irtolöytö. Maasto on varsin alavaa ja esine on luultavasti aikanaan joutunut veteen.

Jusmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Halkjärven länsipuolella, Jusmäen tilan lähipelloilla, mutta tarkkaa paikkaa ei tunneta. Maasto on viljelymaiden reunustamaa moreenimäkeä, jonka itä- ja kaakkoispuolella hiesupellot viettävät loivasti kaakkoon. Länsipuolella virtaa Halkjärvestä lähtevä Kaskistonjoki kohti Terttilänjokea.
Paikalta on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1903 eteläsuomalainen tasataltta, joka on löydetty Jusmäen tilan Kotopellosta. Inventoinnin 2006 yhteydessä selviteltiin esineen löytöpaikkaa, mutta tilalla ei tiedetty löydöstä mitään. Talon sängellä olevia lähipeltoja tarkastettiin laajalti, mutta mitään erityistä ei löydetty. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta maaston perusteella kyse voisi olla asuinpaikkalöydöstäkin.

Kylä-Heikkari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Halkjärven luoteispuolella, Kylä-Heikkarin tilalla. Maasto on kalliomäkeen rajautuvaa, loivasti etelään viettävää peltorinnettä, jonka maaperä on hiesusavea. Paikalta on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1911 piikeihäänkärki. Esine on löydetty Heikkarin talon Kotopellosta. Esinettä oli käytetty vuosikausia taikakaluna. Löytöpelto on paikannettu 1981 inventoinnissa, mutta sitä ei ole voitu tarkastaa viljan takia. Inventoinnissa 2006 pelto oli sängellä ja sitä käytiin pintapuolisesti läpi löytämättä mitään erityistä. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta maaston perusteella kyse voisi olla asuinpaikkalöydöstäkin.

Tuorpyy (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Mäyrämäessä, Kaskistontien ja Mustalammintien risteyksestä 400 m eteläkaakkoon, Thorbyn tilan eteläpuolisessa pellossa. Maasto on kalliomäkien väliin jäävän kapean savikkolaakson pohjukkaa. Kivikaudella alue on ollut koillispuolella avautuneen meren lahtea tai jokilaakson haaraa.
Tilan pellolta on puolitoista korttelia syvästä savimaasta löydetty kourutaltta, joka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1931. Inventoinnissa 1981 paikalta ei ole löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.. Inventoinnin 2006 aikaan lohko oli nurmella. Maanomistajan mukaan peltoon on ajettu paljon savea, mikä on mainittu myös 1981 tiedoissa. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta maaston perusteella kyseessä voi olla asuinpaikkakin.

Verkatto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oinasjärvellä, Verkatonmäen itäpuolella, Ojaladontien varressa olevan Verkaton tilalla, Maasto on tasaista ja alavaa savipeltoa ja vesijättömaata, jonka itäpuolella avautuu laaja Saarensuo. Sen poikki virtaa oja Vainosuolta Naaransuon reunaa Hossinojalle. Suo on ollut kivikauden alussa merenlahtea ja sitten järveä ja myöhemmin kuroutunut omaksi altaakseen.
Kansallismuseon kokoelmiin on toimitettu 1931 vasarakirves ja nelisivuinen oikokirves, jotka on löydetty Verkaton tilalta 1910 30 cm syvästä savimullasta. Inventoinnin 1981 mukaan tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta, mutta omistajan mukaan se mahdollisesti talon pohjoispuolella olevilla suosta raivatuilla pelloilla. Inventoinnissa 2006 omistaja arveli löytöpaikan todennäköisimmin sijaitsevan talosta runsaat 200 m koilliseen, lähellä tilarajaa, jossa on raivattu peltoa. Paikka on aivan tasaista sänkipeltoa eikä sitä tarkastettu lähemmin. Löydöt viittaavat vasarakirveskulttuurin hautaukseen, mutta kohde on tässä tarkempien tietojen puuttuessa määritelty löytöpaikaksi. Alava suo laajoine rantaniittyineen soveltuisi hyvin ajanjakson asutukseen ja sitä olisi inventoitava tarkemmin.

Soukonranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Painionjärven etelärannalla, Soukonrannassa, Helsingintien ja Palikaistentien risteyksestä 850 m koilliseen. Maasto on harjumäkien väliin jäävää notkoa, jonka maaperä hiekkaa. Kohdassa on ollut kivikauden alkupuolella Painiota ja Hossinojanlaaksoa yhdistävä kapea uoma.
Paikalta on löytynyt 1939 poikkikirves, joka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1981 inventoinnin yhteydessä. Inventoinnissa 2006 löytöpaikkaa ei varmuudella paikannettu. Löytöpaikaksi merkitty kohta on muinaisen uoman keskellä olevaa soista vesijättömaata, johon on kaivettu järveen johtava laskuoja. Uoman reunoilla on hiekkasärkkiä ja rantakerrostumia. Niitä ja polkujen kuluneita kohtia sekä ojaleikkauksia tarkastettiin myös löytämättä mitään erityistä. Maaston perusteella esine on todennäköisesti pudonnut aikanaan rantaveteen. Uomaa reunustavissa rinteissä on useita asutukseen sopivia rantatasanteita, joita tulisi tarkastaa lähemmin.

Seppälä (1000007036) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oinasjärven Seppälän tilalla, päärakennuksesta 100 m lounaaseen. Maasto on loivasti lounaaseen viettävää peltoa, joka jää entisen ja nykyisen Helsingintien väliseen lohkoon. Pellon maaperä on pääasiassa hiekkaa.
Sepän talon pellosta on löydetty taltta, joka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1895. Löytö on paikannettu 1981 inventoinnissa peltolohkoon, josta ei kuitenkaan todettu mitään erityistä. Inventoinnissa 2006 peltolohko tarkastettiin uudelleen, mutta mitään erityistä ei nytkään havaittu. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta maaston perusteella kyse voisi olla asuinpaikkalöydöstäkin.

Mäkilä (1000007037) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Aiemmat löydöt: Kohde sijaitsee Oinasjärven Seppälän tilan päärakennuksen lähipelloilla, luoteis- tai lounaispuolella. Maasto on lounaaseen viettävää kalliomäenrinnettä, jota reunustaa muinainen rantakerrostuma. Rinteessä on kaksi peltolohkoa, joiden maaperä on pääasiassa hiekkaa. Mäen lounaispuolella avautuu laaja Oinasjärveen virtaavan Ropakonjoen peltolaakso, joka on ollut kivikaudella merenlahtea. Kansallismuseon kokoelmiin on 1907 toimitettu Moron talon Mäkilän torpan talon pellosta löytynyt oikokirves. Torppa peltoineen on 1981 inventointitietojen mukaan sijainnut Seppälän talon lounaispuolella. Inventoinnissa 2006 tilan lounais- ja luoteispuolinen peltolohko tarkastettiin, mutta mitään erityistä ei havaittu. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta suojaisan rinnemaaston ja lähilöydön perusteella kyse voisi olla asuinpaikastakin.

Likolammi (1000007038) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Härjenlahden Äyräsnummella, Likolammin rannassa. Maasto on mäntyvaltaista hiekkaharjua, jossa on erittäin jyrkkärinteiseen suppaan muodostunut lampi. Lampi on ollut aikaisemmin selvästi suurempi, mutta on vähitellen soistumassa. Alue on ollut jo varhaisella kivikaudella harjulampena ja ilmeisesti melko syvä.
Likolammin rannasta, noin 1 km Härjäslahdesta itäänpäin on löydetty 1882 kourutaltan teelmä, joka on toimitettu samana vuonna Kansallismuseon kokoelmiin. Inventoinnissa tarkastettiin löytötietojen mukaista Likolammin rantaa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei voi määrittää, mutta todennäköisin alue on länsi- tai luoteisranta, jonne on johtanut tie jo 1880-luvun lopulla. Tieleikkauksia ja länsirannan tienpohjia tarkastettaessa ei kuitenkaan havaittu mitään erityistä. Länsiranta on asuinpaikaksi sopivaa hiekkamaastoa. Kohde on tarkempien löytötietojen ja muiden havaintojen puuttuessa määritelty löytöpaikaksi. Aluetta olisi tarkastettava lisää.

Pappilanpelto (1000007039) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pappilan tilan pellossa, päärakennuksesta 100 m pohjoiseen. Maasto on lähes tasaista hiekkapeltoa, jonka eteläpuolella on etelään pistävä, kalliosydäminen niemeke. Niemekkeen halkaisee Jakkulan tie, jonka pohjoisreunassa on pappilan päärakennus. Niemen lounaispuolella on Oinasjärveen muinaiseen pohjukkaan (85 m mpy) muodostunut Lemponsuo. Paikalta on löydetty 1992 Suomusjärven kulttuurin aikainen poikkikirves. Inventoinnissa pellon pinta oli paljaana ja havainnointiolot hyvät. Pappilan pihapiiriä ympäröiviä peltoja tarkastettiin laajalti, mutta mitään erityistä ei löydetty. Kyseessä on todennäköisesti varhaisen kivikauden irtolöytö, vaikka niemeke sopisi hyvin myös järvenranta-asuinpaikaksi.

Karppi (1000007040) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Keltiäisissä, Salkolantien eteläpuolella sijaitsevan entisen osuuskaupan tontilla. Maasto on luoteeseen viettävää soramäkeä. Mäki on osa laajempaa vedenjakajaharjannetta, jonka länsipuolella avautuu Painion suuntaan viettävä Keltiäisten peltoaukea ja itäpuolella kaakkoon Arimaan suuntaan viettävä, Voisuota reunustava laakso. Paikalta on 1981 toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin reikäkivi, joka on löytynyt osuuskaupan varastojen takaa, raivatun tienpaikan kohdalta. Inventoinnissa 2006 tonttia ei tarkastettu, koska paikalla on tie ja pihamaata. Sen sijaan löytöpaikan kaakkoispuolella sijaitsevan Karpin tilan peltojen lounaisia ylärinteitä tarkastettiin laajalti. Maasto vaikuttaa asuinpaikaksi sopivalta, mutta hyvistä havainnointioloista huolimatta mitään erityistä ei havaittu. Kohde on havaintojen puutteessa määritelty löytöpaikaksi, mutta lähiympäristössä voi olla myös asuinpaikkoja.

Kauranen (1000007041) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Viuvalassa, Helsingintien varressa. Maasto on luode-kaakkosuuntaista korkeaa sora- ja hiekkaharjua. Harjun lounaispuolella avautuu Oinasjärvestä kaakkoon virtaavan Pitkiönjoen laakso. Harjun pohjoispuolella virtaa Mäentaanjoki syvässä uomassa Oinasjärveen. Pitkiönjokilaakso ollut kivikaudella merenlahtea ja harju on kohonnut lahden koillisrannalla suurena saarena. Sen takana on ollut suojaisa ja matalahko lahti.
Kaurasen talon maalta on löydetty oikokirves (vkk) ja kaksoistaltta, jotka on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin 1910. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Inventoinnissa 2006 tarkastettiin tilakeskuksen lounaispuolella olevia avoimia peltoja havaitsematta mitään erityistä. Myös tilan pohjoispuolisia Mäentaanjoen varren peltoja tarkastettiin ilman havaintoja. Löytötietojen niukkuuden takia kohde on määritelty löytöpaikaksi. Tilaa ympäröivät pellot sopivat topografialtaan ja vesireittien varressa sijaitsevina erittäin hyvin kivikautiseen asutukseen ja aluetta olisikin tarkastettava lähemmin.

Hamppula (1000007042) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Jakkulan takamailla, Arimaan etelärannalla, Nummi-Pusulan rajalla. Rajaniemen länsipuolella. Alue on kuulunut Jakkulan Hamppulan kylän takamaihin yhdessä Pirsalahden kanssa. Kansallismuseon kokoelmiin on 1931 toimitettu kaksi rautakuokkaa, jotka on löydetty ojankaivuussa Hamppulan takamailta, 4 km talosta. Samassa paikassa oli vielä kolmas kuokka, jota ei ole toimitettu museoon. Esineet saatiin talteen läheltä toisiaan, mutta tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Inventoinnin 2006 yhteydessä selvisi, että Hamppulan takamaat ovat sijainneet Arimaan rannalla, Pirsalahdessa ja Rajaniemessä Vitalahden tienoilla. Näistä Rajaniemi sijaitsee juuri talosta 4 km itäkaakkoon. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnin yhteydessä. Niukkojen löytötietojen takia kohde on määritelty löytöpaikaksi. Löytöpaikkaa on mahdollista selvittää 1900-luvun alun tiluskarttojen avulla. Jakkulan metsäkulmalta tunnetaan ennestään runsaasti kaskiviljelyyn ja muuhun elinkeinoihin viittaavia jäännöksiä. Aluetta olisi tarkastettava lähemmin.

Kalliola (1000007043) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 3087:14 Eteläsuomalainen tasataltta, K. Mikkola Kalliolan talon pellosta

Näykki (1000007044) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; SatM 2235 Matti Matinpoika, Näykin talon pellosta

Majaniemi (1000007045) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 10644 oikokirves, Majaniemi

Kokki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 3068:12 Käyräselkäinen kourutaltta, Lauri Sundberg Kokintalon pellosta (nyk. vanhainkoti)

Kujanpää (1000007047) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 5008:4 reikäkivi, Hjalmar Lehtonen, Piispan talon Kujanpään torpan pellosta

Arpasuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 3209:1 Joh. Lindstedt Arpasuon niitystä Palikaisten kartanon maalta

Puuska (1000007049) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2203:717 Puuskan talon maalta

Huso (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Huson kylän alueelta on löytynyt hioimen tapainen kiviesine. Esine on löytäjän hallussa.

Kehen pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt reikäkivi. Esine on löytäjän hallussa.

Kruusila 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni kivinen taltta.

Kruusila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt kolmesta pronssivartaasta kierretty kaularengas, joka on luetteloitu Turun maakuntamuseon kokoelmiin 1939. Katkelmia kahdesta toisesta renkaasta löytyi myöhemmin, vuoden 1975 paikkeilla. Löytöpaikka sijaitsee niin matalalla, että esineet on todennäköisesti hukattu tai upotettu tahallisesti veteen.

Lovi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on inventoinnissa (F/1987) löytynyt mm. iskentäydin, retusoitu piinkappale ja palanutta luuta.

Oinila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on kahdesta koekuopasta löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Osa löydöistä on kadonnut. Koekuoppien koordinaatit ovat: koekuoppa 29/1995 pkoo=6715350, ikoo=3262929 ja koekuoppa 33/1995 pkoo=6715330, ikoo=3262928.

Rantapelto 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt neljä pii-iskosta ja yksi kvartsi-iskos.

Pakurla 1 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pyöreällä fasetoidulla nupilla varustettu miekka (KM hist. os. 65049:1). Miekan löytöpaikka on tarkastettu vuonna 1965. Tästä raportista käy ilmi, että miekan löytöpaikka on löytynyt "puutarhan keskelle raivatulta alueelta, jolta vanhat luumupuut on poistettu, niiden kannot räjäytetty, ja maaperää sen jälkeen muokattu voimaperäisesti. Raivatun alueen koko on ollut noin 40 m x 20 m. "
Miekan löytöpaikan tutkimushistoria ja sijaintitiedon määrittely on tehty vuoden 2022 inventoinnissa.

Pakurla 2 (1000008829) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkivi ja soikea tuluskivi on löydetty Pakurlan tilan puutarhasta 1950-luvulla.

Talkooniitty (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi on löytynyt Vistan Pakurlasta Talkooniitty -nimisen tilan pellosta.

Majankalmanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen rannerengas on löytynyt Vuorelan talon perustuksia kunnostettaessa nokisesta maasta.

Nummila (1000008832) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kokonainen kivikirves on löytynyt pellosta. Löytäjän hallussa.

Aakoinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves ja tasataltta ovat löytyneet pellon ja peltotien välisestä ojasta, Aakoisten talosta n. 0,5 km kaakkoon.

Saarikko (1000008834) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Saarikon tilan mailta on löytynyt pronssikirves.

Alhaisi (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikirves löytynyt Alhaisin tilan maalta, n. 70 m asuinrakennuksesta, kellarin vierestä.

Kivilän pelto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pihapiiristä löytynyt pronssikirves. Paikka tarkastettiin vuoden 2013 inventoinnissa. Alue on asuttu ja hoidettu pihapiiri, josta ei tethty havaintoja muinaisjäännöksestä.

Auttisten tienhaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyyri-iskos on löytynyt hiekkakuopasta, etelään laskeutuvalta rinteeltä läheltä asfalttitietä. Inventoinnissa 2006 paikalla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Vanharanta (1000008951) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyyrisen kiviesineen teelmä on löytynyt Vanhakylän tilan pihamaan eteläpuolelta, talosta n. 50 m etelään olevan pellon kulmauksesta. Maaperä alueella on hiesusavea. Löytöpaikan korkeus on kivikautiseksi asuinpaikaksi liian matalalla. Inventoinnissa 2006 paikalla ei havaittu mitään esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Kaitaranta (1000008952) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Maanomistajan hallussa olevat reikäkivet ovat löytyneet tasaiselta savipellolta kallioisen mäen molemmin puolin merenrannan läheisyydestä. Reikäkivet ovat halkaisijaltaan n. 80-100 mm. Inventoinnissa 2006 löytöpaikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Reikäkivien sijaintitiedot on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.

Wallinin paja (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikirves on löytynyt pajan perustuksia kaivaessa Vähä-Äähälän talosta n. 25 m pohjoiseen n. ½ kyynärän syvyydestä. Pronssikirveen arvioidun löytöpaikan läheisyydessä on Etutalon kivi- ja/tai pronssikautinen asuinpaikka. On mahdollista, että löytö liittyy asuinpaikkaan.

Kaiturin sorakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi vasarakirvestä ovat löytyneet Pakaisten kylästä, Kaiturin talon maalla olevasta sorakuopasta. Inventoinnissa 2006 paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Pappila (1000008998) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki on löytynyt pappilan rakennuksen alta.

Kelhoinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kirves on löytynyt peltotöissä Kelhoisten päärakennuksesta n. 50 m etelään.
2017: Inventoinnin aikana alueen pelto oli edellisen vuoden puinnin jäljiltä. Topografian perusteella paikalla ei ole asuin- tai muuta pitempiaikaisesta esihistoriallista toimintapaikkaa.

Hammarinkallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskoksia on löytynyt Hammarinkallio -nimisen mäen läheltä Nousiaisten Alakylän ja Maskun rajan tienoilta. Löydöt on saatu talteen metsäautotien ulkokaarteesta etelään laskevasta rinteestä. Maaperä alueella on hiekkaa. Inventoinneissa 2003 ja 2006 paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, tosin alueelle ei kaivettu yhtään koekuoppaa.

Pietilä (1000009006) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivitaltaa ovat löytyneet pellon reunasta savimaasta. Paikalla ei havaittu inventoinnissa 2006 mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jokipelto (1000009007) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt Pakaisten Isotalon Jokipellosta. Paikalla ei havaittu inventoinnissa 2006 mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hirvijoki (1000009009) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Yksipuinen ruuhi on havaittu Hirvijoen uomassa Maskun ja Nousiaisten rajalla, kun vesi on ollut tavallista matalammalla. Ruuhta ei nostettu ylös tarkastuksen 1982 yhteydessä.

Kalliorinne (1000009010) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertainen reikäkirves on löytynyt Kalliorinteen talon maalta. Löytö on ilmeisesti maanomistajan hallussa.

Nälkänummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan katkelma ja mahdollisia porfyyri-iskoksia on löytynyt Nälkänummelta tien ja hiekkakuopan vierestä. Löydöt ovat mahdollisesti löytäjän hallussa.

Rekoistensuo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rautaisen mahdollisesti rautakautisen keihäänkärjen (KM 36958) löytöpaikka Halikon luoteisosassa Rekoistensuon länsireunassa, noin 200-300 m Marttilan kunnanrajasta. Löytö paljastui sammalen alta. Alue on itään ja suota kohti laskevaa kangasmaastoa, jossa on useita pääosin tuoreita hiekka- tai sorakuoppia ja 2000-luvun alussa paljaaksi hakattua aluetta. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.

Murronaukea (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan 1970- tai 80-luvun löytöpaikka juurikaspellossa. Pelto on löytöpaikalla savea, eikä sen tarkastuksessa ole havaittu kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Pellon pohjoispuoleisen metsän puolella maaperä on hiekkaisempaa. Löytöalue on loivahkosti kaakkoa kohti laskeva.

Mäenalusta (1000009707) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kivitaltan löytöpaikka Kuusjoenperän Alhonkulman alueelta. Esineet on löydetty vuonna 1927 Mäenalustan pellosta. Tarkempaa löytöpaikkaa ei ole voitu enää selvuittää. Päärakenuksen pohjoispuoleiselta pieneltä kynnöspellolta ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Mahdollisesti jossakin tilan alueella on kivikautinen asuinpaikka.

Kärennokan pelto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen irtolöytö 1800-luvun lopulta Kurkelan kylän Liuhdon ratsutilan Kärennokan pellosta. Pellon ja löytöpaikan sijaintia ei enää voitu poaikantaa 1960-luvun inventoinnissa. Liuhdon edustalla kaakossa Kurkelanjoen suunnassa oleva alue kuuluu Paikkarbölen kylään, jossa on kivikautinen asuinpaikka (Liuhto-Ali-Pipo) pellossa. Kivikautisia asuinpaikkoja on lähialueella muitakin. Liuhdon tila on ollut laaja, joten on mahdollista, ettei löytöpaikka ole aivan tilakeskuksen läheisyydessä.

Maksla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienen nelisivuisen oikokirveen (KM 37228) löytöpaikka Raision Makslan kaupunginosassa Metsäkylän palstalla. Esine on löytynyt 2000-luvun alussa Makslantien varrelta valaisinpylvään juuren kivikosta. Ympäristö on tien eteläpuolella kesannolla olevaa peltoa, tien pohjoispuoleinen pelto on ollut löytöaikana viljelyksessä. Maasto on varsin tasaista ja viettää hyvin loivasti etelään. Kuninkojan Kankareen kivikautinen nuorakeraaminen asuinpaikka sijaitsee noin 500 m eteläkaakkoon. Esineen alkuperäinen löytöpaikka on epäselvä, mutta löytövoi osoittaa lähialueella olevan nuorakeraamisen asutuksen aiempaa suurempaa laajuutta. Pintapuolisessa tarkastuksessa ei asuinpaikkaan viittaavia merkkejä havaittu.

Pellonpää (1000011106) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Vanhalinnaa vastapäätä, Aurajoen pohjoisrannan töyrään harjalla, Aurajoen ja Topinojan suun välisessä peltoniemekkeessä.

Mäkinen (1000011435) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Aurajoen itäpuolella Kaskalan asuinalueella Liedossa. Matkaa joenrantaan on kohteelta noin 200 metriä.
Omakotitalon pihalta on 1960-luvulla löydetty puutarhatöiden yhteydessä rautakautista esineistöä. Kohdetta koekuopitettiin vuonna 1981, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Säteri 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos (TYA 786:1) on löytynyt vuoden 2001 inventoinnissa Säterin asuinrakennuksen länsipuoliselta pellolta, pienen kallionyppylän länsipuolelta.

Säteri 5 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskos (TYA 783:1) on löytynyt vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä Aurajokeen viettävän pellon rantatörmältä.

Laurila 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Aurajoen rantatörmältä, pellolta, on löydetty vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä hioimen katkelma (TYA 778:1), kaksi kvartsi-iskosta (TYA 778:2) sekä luetteloimattomia historiallisen ajan löytöjä.

Pahkaoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka sijaitsee Lavamäentien varressa loivalla mäellä Uudentalon pihasta 100 m koilliseen. Vanhoja, osaksi umpeenkasvaneita hiekkakuoppia on tien molemmin puolin.
Löydöt, kvartsi-iskokset ovat soratien varrelta metsään kaivettujen vanhojen matalien hiekkakuoppien alueelta.

Satto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Satton talosta 250 m pohjoiseen, tasaiselta vainiolta.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ketunnummi (1000011699) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kvartsi-iskoksen ja mahdollisen porfyriittiesineen löytöpaikka on Vahdolta Valpperiin vievän tienreunan leikkauksessa jyrkässä mäenrinteessä, jonka alla kulkee asfalttitie.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Honkanummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisia porfyriitti-iskoksia on löydetty Vahdosta Lavamäelle johtavan tien itäpuolelta, tien laidalta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Haanpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiottu kivitaltta on löydetty Riittiön kylästä Haanpelto-nimiseltä vainiolta viljelemättömän mäen eteläkärjestä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Samalta alueelta on vasarakirves KM 15603.

Riihipelto (1000011705) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin on löydetty Riittiön kylästä Riihipelto-nimiseltä vainiolta, läheltä kallioisen mäen koillispäätä.

Puistola (1000011721) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sädekiviliuskeinen tasataltta on löydetty Laukolan kylästä tontilta, johon maa oli ajettu Puistolan tilalta.
Esineen alkuperäisestä löytöpaikasta noin 100 m pohjoiskoilliseen on Kuusikorpi-niminen kivikautinen asuinpaikka.

Lehtiniemi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta on löydetty Aneriojärvestä 400 m ja Helsinki-Turku-tiestä 200 m pohjoiseen pellolta. Paikasta noin 300 m itään on Lehtimäen mesoliittinen asuinpaikka.

Parastenvuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sijainniltaan epätarkka löytöpaikka. Nautelan kokoelmista (KM 25997) on irtolöytöinä 4 kivilaji-iskosta ja kvartsi-iskos, joiden koordinaattitiedot (kkj 672250/242200) osoittavat kallioaluetta Aurajoen itäpuolella Parastenvuoren lounaisosassa, Liedon kunnassa. Vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä löydöt kohdistettu pienelle jo pitkään kesantona olleelle peltoalueelle Niemelän talon pohjoispuolelle noin 50 m päässä Aurajoen rannasta. Vuosina 1999 ja 2021 ei ko. pellolla kuitenkaan voitu kasvillisuuden takia tehdä havaintoja, eikä nykyisten koordinaattien osoittamalta paikalta ole todennettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Seppälä Prunkkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkalöytöjä Lauri Nautelan kokoelmista, pii-, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, joiden sijaintitietoihin liittyyy epäselvyyttä. Kokoelmissa kohde on luettu Lietoon kuuluvaksi ja sille annettu nimi Yliskulma Prunkkala. Koordinaattien osoittama paikka kuuluu kuitenkin Auraan. Inventoinnissa 1999 ei paikkaa tarkastettu, koska pelto oli kesantona (laitumena).
Kohde tarkastettu v. 2021 inventoinnin yhteydessä. Talon eteläpuolisen peltoalueen pinta oli talven jäljiltä hyvin esillä. Peltoalue tarkastettiin kattavasti. Mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Pohjola (423000002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisia kivikautisia asuinpaikkalöytöjä pellosta Pohjola-nimisen kalliometsikön lounaispuolelta.

Ratu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisia kivikautisia asuinpaikkalöytöjä pellosta. Ei varmuutta kohteen luonteesta.
Kohdetta pintapoimittiin kaavainventointiin liittyen v. 2019. Merkkejä asuinpaikasta ei havaittu.

Kyläkallio (423000004) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Savijoen kaakkoispuolella, aivan joen töyräällä, vastapäätä Maismäkeä rautakautiseen asutukseen viittaavia löytöjä. Kohteen luonne epäselvä. Alakohde etäämpänä pellolla tehty myöhäisrautakautinen metallinetsintälöytö (hihnan hela).

Varesmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pienialainen vahvaa puustoa kasvava korkea mäki peltosaarekkeessa Fatijoen länsirannalla. Mäen laki on tasainen. Puusto kuusta ja katajaa. Maaperä moreenia. Koekuopasta pronssinen sarjahelmi.

Joksunmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee kallioisen Joksunmäen eteläpuolella, n. 150 m Perniönjoesta länteen. Kallioiset mäet suojaavat sitä useilla suunnilla, erityisesti idässä ja pohjoisessa. Asuinpaikan eteläpuolella oleva oja on mahdollisesti aiempi puro, joka laskee Perniönjokeen. Kivikaudella merenlahti on ollut lähellä. Maaperä on hiedan ja hiekan sekaista peltomaata.
Löytöinä kvartsi-iskos ja -kaavin.
Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.

Pieto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita eri kiviesineitä talon mailta tarkemmin määrittelemättömistä paikoista. Löytöinä kourutalttoja, kivikirves ja reiällinen kiviase.

Jussila (704000004) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; N. ½ km Jussilan taslosta itäkaakkoon Marjasmäen itäpuoleiseen niityn ympäröimään pieneen mutta korkeaan metsäiseen mäkeen inventoinnissa v. 1962 tehdystä koekuopasta löytyi kivikkoisesta soramaasta palanutta luuta, muttei mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa. Inventoijan, Matti Huurteen, mielestä luu vaikutti kivikauteen viittaavalta, mutta ympäristön lähilöydöt kuten paikan topografia viittaisivat ennemminkin rautakautiseen muinaisjäännökseen.

Krouvila (1000001508) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakauden kuulamainen punnus (ILM 17048). Noin 60 m pohjoiseen sijaitsee linssinuppisen rautaisen miekan (KM 20542:1) löytöpaikka ja noin 35 m itään topografialtaan uhrikallioksi sopiva kalliosaareke.

Koskenoja (1000004116) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen merovingiaikaisen kolmioneulan (KM 12192) löytöpaikka. Tiedon mukaan 1933 tai -34 löytynyt esine löytyi yhdessä hauraampien, hukkaan joutuneiden metalliesineiden kanssa 30-40 cm syvyydeltä. Koskenojan talon piha on pienellä harjanteella, joka on merovingiajalla (n. 5,2 m mpy) ollut mantereesta kapean salmen erottama pieni saari. Ella Kivikoski on Raision esihistoria -teoksessa (1960) arvellut löydön voivan olla hautalöytö.
Vuonna 2003 maakaasuputkilinjauksen inventoinnissa yhdestä pihalle tehdyistä alueen kaikkiaan kymmenestä koekuopasta löytyi nokimaata. Vuonna 2005 inventoinnissa muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu pellonreunojen tarkastuksessa. Pihalla on korkea jyrkkärinteinen avokallio.

Sjöros (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pahojoella, 700 m Kaivolantien ja Suovierentien risteyksestä lounaaseen. Maasto on etelään viettävää loivaa, hiekkapohjoista rinnettä, jonka eteläpuolella virtaa oja Nukinrahkasta Pahojokeen länteen. Viljellystä puutarhamaasta on löydetty kourutaltta (KM 12814). Maaston perusteella kyseessä saattaa 1955 inventointitietojen mukaan olla kivikautinen asuinpaikka. Samaan kokonaisuuteen saattavat liittyä itäpuoliselta Saarnion tilalta kaakkoon, Suovieren ojasta pohjoiseen löytynyt kourutaltta (KM 13851) sekä kaksi reikäkiveä (KM 13854-13855), joista toinen on löytynyt Saarnion navetan takaa ja toinen Vuorelan (nyk. Sjöros) talon puutarhasta. Kohdetta ei ole tutkittu tarkemmin ja sitä koskevat tiedot ovat epämääräisiä.

Anttila (1000013176) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikirves ja kivisen värttinänpyörän katkelmia on löydetty Vähäjoen itäpuolelta, Haihun alueelta Anttilan talon pihamaalta.

Haihu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teelmä on löydetty Vähäjoen itärannalta, Haihusta pellolta paikasta, jossa on havaittu tummaa maata.
Löytöalue lienee joko Maarian altaan vedenpinnan alla tai aivan nykyisen rannan läheisyydessä olevaa peltoa.

Metsämäki (1000013311) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisakarainen reikäkivi on löydetty raviradan läheisyydestä.
Tarkka löytypaikka ei ole tiedossa.

Metsäranta (1000013314) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; "Pohjalaismallisen kirveen teräosa" on löydetty Metsärannan talon pohjoispuolella olevalta savipellolta.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hakalan talon metsä (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Vähäjoen itäpuolelta metsässä olevan hiekkakuopan reunasta on todettu vuonna 1961 lieden jäännökset. Tästä paikasta muutamia kymmeniä metrejä etelään, Jäkärlän luontopolulta on löydetty kvartseja. Kiinteää muinaisjäännöstä ei paikalta ole todettu.

Lempo (587040005) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mv Pekka Viikari oli löytänyt kirveen omistamansa Lemmon tilan pellosta. Paikka on Lemmon talon ja Toramäelle vievän tien välillä, esine löytyi talosta noin 60 m itäkoilliseen, puutarhan kulman luota, puhelinkeskusrakennuksen pohjoispuolelta.
Pelto on savimaata, mikään ei näkynyt.

Sippari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; a) 1937 löysi Olavi Lehti taltan ja pallonuijan kotitalonsa Sipparin ns. Ilolan pellosta. Pelto on talon itäpuolella maantiestä etelään. Esineet löytyivät ojaa kaivettaessa noin 200 m talosta ja 150 m maantiestä, noin 50 m päässä toisistaan. Pelto on tasaista savimaata, inventoinnin aikana 1965 se oli kesantona eikä mitään näkynyt. Vuonna 2002 pelto oli laitumena, jonne lehmät oli juuri päästetty, eikä aluetta voinut tarkastaa.
b) Sipparin talon juurikasmaasta löysi tm Vieno Seitz kourutaltan. Löytöpaikka on tasaisella savipellolla maantien ja joen välillä talosta noin 300 m luoteeseen. Vuoden 2002 inventoinnissa tällä pellolla tarkastusolot olivat hyvät, mutta sieltäkään ei löydetty mitään.
Jossakin 587 04 0012 Metsäniemen ja Sipparin tienoilla lienee kivikautinen asuinpaikka, joskin sen paikka jäi toteamatta.

Haankorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Primitiivisen kirveen (säilytetään Ali-Arkkilan talossa) on Auli Tuomi löytänyt Häkänän kylästä metsäalueiden keskellä olevan Haankorpi-nimisen peltoalueen kulmauksesta Ali-Arkkilasta 800 m kaakkoon. Paikalle on ajettu hiekkaa Ali-Arkkilan pihasta (kohde 587 01 0022).
Vuoden 2002 tarkastuksessa ei löytöpaikalla havaittu mitään, pelto oli heinällä.

Metsäniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsäniemen talo sijaitsee Inkereeltä Uskelanjoen eteläpuolitse Rekijoelle vievän tien varressa. Sen mailta on pari kiviesinettä.
a) Kourutaltta on löytynyt talon länsipuolelta olevalta Myllytien pellolta, noin 18 m länteen joen rantaan menevästä Myllytiestä, maantiestä noin 200 m. Pelto on tasaista savipeltoa, ei havaintoja.
b) Kirveen on löytänyt Olli Lehti maantieltä yllä mainitun Myllytien haarasta. Tielle on ajettu hiekkaa Metsäniemen maalla olevasta hiekkakuopasta, joka on talosta noin 700 m etelään, Metsäpellon eteläpuolella. Samalta paikalta on ajettu hiekkaa myös Myllytien pellolle, joten kourutaltta a voi myös olla sieltä lähtöisin. Hiekkakuoppa on pieni, maa on kivikkoista, itään viettävää. Ei havaintoja.
Vuoden 2002 inventoinnin mukaan hiekkakuopat ovat maatuneita ja metsittyneitä.

Hiidenmäki (1000014189) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta lienee löytynyt hiekkakuopasta Hiidenmäki-nimisen alueen Perttelin puoleisesta osasta. Hiekkakuoppa on metsässä ja osa kuopista on maatunut ja metsittynyt. Hiekanotto on loppunut. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Sotjonkrotti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kustaava Virtanen on löytänyt soikean tuluskiven Häkänän kylästä Yliarkkilan talon maalta paikasta "tekoniittu Sokjanojan rannassa".
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan nimi tarkoittanee Sotjonojaa eli Sotjonkrottia, joka laskee Uskelanjokeen.
Paikka tarkastettiin vuoden 2002 inventoinnissa, ei havaintoja.

Kurajoen ranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa on löydetty Kaivolantien ja Kurajoen väliseltä alueelta. Niemekkeessä kasvoi metsää ja aluskasvillisuus oli myös tiheää. Ei havaintoja.

Räimä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Räimän talon pihamaata tasoitettaessa on talon länsipuolelta, pihamaata tasoitettaessa löydetty viisi hiekkakivistä hiomakiveä. Nykyisin paikka on puutarhana.

Järvelä (1000014194) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves, jonka löytöpaikkana on vuoden 1965 inventoinnin mukaan pidetty Kuivasjärven koillisrannalla olevaa Järvelän taloa. Paikalta ei ole tehty havaintoja. Mahdollisena löytöpaikkana on myös pidetty Kurkijoen rantapeltoja, jotka ovat entistä meren tai järven pohjaa.
Vuonna 2002 aluetta tarkastettiin. Peltosaarekkeesta löydettiin peltoraunio.

Ojala (1000014195) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta on löydetty Ojalan omakotitalon kasvimaan länsilaidasta, noin 40 m talosta lounaaseen, talosta vievästä tiestä 5 m itään. Paikka on laajahkon metsäalueen laidassa, jonka eteläpuolella alkaa Uskelanjokeen ulottuva peltoaukea. Haavikeoja on löytöpaikasta 100 m itään.
Ei havaintoja asuinpaikasta.

Haavankanto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka sijaitsee Haavankannon talon edustalla olevalta peltolohkolta, peltotien eteläpuolisesta osasta.
Aikaisemmin löytyneen kaksoiskourutaltan löytöpaikaksi mainitaan Inkereellä sijaitseva Haavankannan niitty.

Peltola Pertteli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan löytöpaikaksi arvellaan Hirsjärven rantaan vievän tien ja Valkjärven välistä peltoaluetta. Paikka on 120 m asuinrakennuksesta pohjoiseen.
Vuoden 2002 inventoinnissa paikalla kasvoi apilaa, eikä havaintoja tehty.

Leinakkala Vähätalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskos ja kaksi kvartsi-iskosta on löydetty noin 300 m Vanhasta Tampereen tiestä pohjoiseen olevalta peltoalueelta, jonka länsipuolella on omakotitalo. maaperä on savea, jossa on hiekka-alueita.
Löydöt voivat liittyä eteläpuolella olevaan Vähätalo-Lamilan asuinpaikkaan.

Metsäranta (1000014270) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsinen nuolenkärki on löydetty Aurajoesta 200 m luoteeseen, Vanhan Tampereen tien luoteispuolelta, Metsärannan talon puutarhasta, talon ja maantien välistä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Alistalo (1000014271) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pii- ja kivilaji-iskokset on löydetty Vanhan Tampereentien ja Aurajoen väliseltä peltoalueelta, Leppäkosken Alistalosta eteläkaakkoon. Paikka on Aurajokeen laskevaa hiekkaista peltorinnetta.
Löydöt voivat liittyä Leppäkosken Ylitalon kivikautiseen asuinpaikkaan.

Juhola (1000014272) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmä on löydetty Rantatien ja Aurajoen väliseltä alueelta, tien vierestä Laukkaniityn Juholan talon kohdalta. Talon ympärillä olevilta pelloilta on löydetty neljä kvartsi-iskosta. Paikalla saatta olla kivikautinen asuinpaikka.

Leipälä (1000014277) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen kourutaltan on löytänyt Käetyn Leipälän isäntä pellostaan Aurajoen rannalta. Paikka on Vanhan Tampereentien kaakkoispuolella, Laukkaniityntien lounaispuolella. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Mäkitalo (1000014278) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaitataltan on Lauri Viitaharju löytänyt Vanhan Tampereentien itäpuolelta, Aurajoen länsipuolelta Mäkitalosta 100 m itään Aurajokeen laskevalta peltorinteeltä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Simola (1000014281) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivinuija on löydetty Himaisten kylän Simolan talon maalta Punki-nimistä niittypeltoa ojitettaessa. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta Punki (kartalla Punkki)-niminen pelto sijaitsee Aurajoesta kilometri itään ja Simolan talosta kilometri itäkaakkoon. Paikalta ei ole todettu kiinteään muinaisjäännöstä.

Mäkelänpelto (1000014282) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty keväällä 1970 kyntötöissä savimaasta Mäkelänmäki tai Mäkelänpelto -nimisestä paikasta. Mäkelänpelto sijaitsee Mäen talosta 700 m länteen, Mäkelänmäen ja Tantereenmäen välistä, 65 m itään Tampere-Turku -tiestä. Paikka on tasainen pelto, jonka läpi kulkee nykyisin Huittisiin menevä tie.

Ylitalo (1000014284) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Luiske keihäänkärjen on torppari Efraim Vikström löytänyt vuoden 1900 vaiheilla Karhunojan kylän Ylitalon maalta noin 100 m talosta Kaulanperän kylään vievän tien vierestä ojansyrjästä, savimaasta.
Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Kaulajokeen laskevilta peltorinteiltä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Savonen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on löytänyt Kaulansuun kylän seppä J. Savonen pihaltaan vuonna 1900. Savosen talo sijaitsee Aurajoesta 200 m länteen, aivan Turuntien vieressä, kolmen talon rykelmassä. Savosen talo on keskimmäinen.

Myllyniitty (1000014287) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni varsireiällä varustettu kirves on löydetty keväällä 1885 Myllyn niitystä Värrin maalta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta Matti Värrin mukaan Myllyniitty on Kolkkisten kylässä, Kyröön johtavan Kirkkotien pohjoispuolella oleva peltoalue.

Kivikautinen; Reikäkiven on Kalevi Aro-Heinilä löytänyt 1990-luvun alkupuolella Aurajoen länsipuolelta, Pöytyän pappilasta noin 100 m jokeen päin, peltorinteen alaosasta.
Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Pöytyän kirkko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaivausurakoitsija Yrjö Virtanen on löytänyt rombinmuotoisen reikäkiven 1970-luvulla Pöytyän kirkon alta vesijohtotöissä. Esine ei löydettäessä ollut ilmeisesti paikallaan.
Esinettä säilytetään Y. Virtasen aitassa.

Sätilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven on Lauri Setälä löytänyt vuonna 1934 Kolkkisten kylän Sätilän tilan maalta. Paikka on noin kilometri kaakkoon talosta, puron varrelta soraa kaivettaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Heikkilä (1000014295) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pallonuijan on Eero Kakomäki löytänyt kesällä 1964 Kulhuan kylän Heikkilän talon pellolta. Paikka on Aurajoesta noin 150 m itään, kivikasasta noin 60 cm syvältä.

Vauranoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Vauranojalta 1800-luvun lopulla. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Vauranojan kylä sijaitsee Pöytyän pohjoisosassa.

Nikula (1000014297) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Lankisten kylän Nikulan talon niityltä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Anttilan talosta saadun tiedon mukaan Anttilan talo on entinen Nikulan talo. Talon ympärillä olevat pellot ovat savimaata.

Räikän torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on Mustanojan kylän ? Räikön (Räikän?) torppari A. Anttila löytänyt pelloltaan vuonna 1900. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Anttilan torppa on nykyinen Laineen talo.

Naaranoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Naaranojan kylän Naaranojan talon pellosta Aurajoen itäpuolelta, Karhunojan eteläpuolta kynnettäessä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Ordenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Ordenojalta vuonna 1901 suoniittua ojitettaessa. Löytöpaikka on 2 km talosta pohjoiseen. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Taipale (1000014303) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Emil Taipale löytänyt tilansa pellosta ojan kaivuun yhteydessä. Maaperä paikalla oli savea.
Talosta saadun tiedon mukaan löytöpaikka olisi ollut talon pohjoispuolella olevan pellon keskellä olevan ladon luona.

Manttaali (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty Riihikoskelta Yläneelle johtavan tien varrelta, noin kilometri tienhaarasta Yläneelle päin. Alue on tasaista savimaata oleva peltoalue.

Niemenpellonmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikaisten, massiivisten rannerenkaiden katkelmia, yhteensä neljä kappaletta on löydetty Raukkalan kylän Pilpolan talon maalta, Niemenpellonmäen kalliorotkosta.
Pilpalan talosta 800 m koilliseen on lehtokasvillisuutta kasvava rotkomainen notkelma, joka saattaa olla löytöpaikka.
Ella Kivikoski on tarkastunut paikan vuonna 1939. Minkäänlaisia merkkejä kalmistosta ei ole todettu, voisiko kysymyksessä olla kätkö?

Laurinpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Koivukylästä, etelälounaaseen kohti Paimionjokea viettävältä pellolta. Paikka on etelälounaaseen laskevan törmän puolivälissä noin 70 m:n korkeuskäyrällä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Maaperä on hiekansekaista silttiä.
Bilund 2013:
Kiviesine on löytynyt vuoden 1989 inventoinnissa kynnöspellolta. Löytöpaikan ilmoitettu koordinaattipiste sijaitsee tasaiselta pellolta Paimionjoen rantaan laskevan rinteen reunalla. Paikan tarkastuksessa 2013 löytöpaikan todettiin jääneen Raunion sahan laajennetun varastokentän alle. Havaintomahdollisuudet olivat huonot myös lähiympäristössä. Paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa.

Korpimäki (1000014641) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Preitiläntien itäpuolelta, metsän keskellä olevalta pellolta. Savipellolla erottuu kolme hiekkatöyrästä pellon pohjoisreunassa. Keskimmäinen töyräs on laajin ja pistää peltoon niemekkeenä. On oletettavaa, että kirves on löydetty tältä kohtaa peltoa.
Esine on Matti Nurmisella, joka on löytäjän poika.

Koroisten tila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 2,1 kilometriä Turun tuomiokirkosta koilliseen, Aurajoen pohjoispuolella, Koroisten sähköaseman kaakkoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 10.10.2009 metallinetsinnässä tasavartisen soljen katkelma (KM 38018). Sen löytösyvyys pellosta oli noin 20 cm.
Peltoalueelta on tehty lisää metallinilmaisinlöytöjä syksyllä 2015: rannerenkaan katkelma, kantasormus ja tupen kärkihela (KM 41090: 1-3, ks. alakohteet). Niiden löytösyvyys oli noin 5-20 cm. Lisää löytöjä ilmoitettu 2021 (Ilppari ILM20148).
Vuoden 2020 aikana löytyi viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma (KM 45847: 1).
Keväällä 2017 saatiin metallinetsinnässä löytönä karhunhammasriipus joen törmältä, löytösyvyyden ollessa noin 12 cm. (ks. alakohteet).
Alueella on tehty metallinetsintää myös vuonna 2021, jolloin pellolta on kerätty rautakaudelle ajoittuvia esineitä.
Löytöpaikan länsipuolella sijaitsee Koroisten tila (853010007).

Storskogen 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakivinen hioin, kivikautista tyyppiä on löydetty Nauvon Vikomin kylän Storskogenin alueelta, kalliolta keväällä 2009.
Löytöpaikka on kallioisella alueella rakentamattomassa metsässä ja se sijaitsee noin 500 metriä lounaaseen Vikomin seudulla olevasta Storskogenin metsän linkkimastosta. Vuoden 2014 inventoinnissa paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Tuulensuu (1000014617) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty ojankaivuun yhteydessä 1940-luvulla Kosken Tausalan kylän Tuulensuun tilan pellosta.
Löytöpaikka, pelto oli vuonna 1989 inventoinnin aikaan kyntämättä, joten sitä ei ole tarkastettu.
Esinettä säiytetään talossa.

Tauselannummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Retusoitu piinuolenkärki on löydetty ilmeisesti Tauselan kylästä Vehka-ahon tilalle Tauselannummen hiekkakuopasta tuodun hiekan joukosta noin vuonna 1950.
Hiekkakuopan reunoja on tarkastettu vuoden 1989 inventoinnin yhteydessä, mutta merkkejä muinaisjäännöksestä ei ole havaittu.
Esine on löytäjällä.

Ketola (1000014884) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 3592:3) on löytänyt torppari Ketola Ketolan eteläpuolelta hiekkaperäisestä maasta peltoa raivattaessa. Kourutaltta (KM 3792:2) on huomattu Ojan talon Ketolan töllin edustalta peltoa tehtäessä. Kivitaltan (Km 32056) on Jouko Laihinen löytänyt Ketolan pihalta.

Ylistuvan tontti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki on löydetty Ylituvan torpan läntisestä nurkasta 20 askelta luoteeseen, vihannesmaasta. Myös historialliseen asutukseen liittyviä metallinetsintälöytöjä.

Koopo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kilvenkupuran katkelma ja tulikauha on löydetty Koopon tontilta, joka sijatsee Koljolan kylässä Isoniitun taloon haarautuvan tien alkupäässä.

Falkki (1000014887) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on havaittu maanvyörymän jälkeen Hirvijoen äyräältä Mansikkaniityn talosta 200 m kaakkoon.

Krippalanmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelman on Vieno Aso löytänyt tietöissä notkelmasta noin 50 cm:n syvyydestä hiekasta. Löytöpaikalla on joskus ollut ajotie, joka on kulkenut Kiikonkallion yli.

Moijoinen Navettamäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rautainen keihäänkärki (KM 9009:2) on löydetty Moijoisten kylän Klemelän Navettamäestä. Löytötietojen mukaan paikalta olisi myös muita löytöjä, mm. luun sirpaleita. Alakohteeksi merkitty pellolta metallietsinnässä löytynyt kukkohanan väännin (Ilppari ILM22984) ja tasavarsisoljen katkelma (ILM21244).

Kataraisten Kalmamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki, palanut ja vääntynyt on toimitettu Taimisen tilan Kalmamäeltä.

Metsola 2 (1000014892) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki on löydetty Metsolan uudisrakennuksen itäpuolelta rakennuksen peruskiviä kaivettaessa.

Ilkkisten oja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautaisen E-tyypin keihäänkärjen on Aarno Laiho löytänyt ns. Ilkkisten ojasta, Mäkelän palstalta, talosta noin 100-150 m etelään.

Isoniittu (1000014894) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakivisen hioimen katkelma on löytynyt Isoniitun asuinrakennuksen perustusten kaivannosta.

Ylitalo (1000014895) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teelmä on löytynyt Paistanojan Ylitalon pihamaalta.

Mansikkaniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveitä on löydetty Palon kylästä Mansikkaniityn tilaan kuuluvilta pellolta pienen metsäneimekkeen kahdelta puolelta.

Pitkämäki (1000014904) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Into Alho löytänyt Koljolan kylästä kyntötöissä tasaisen peltoalueen pieneltä kumpareelta.

Kolkka (1000014905) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen/-taltan katkelma on löydetty pihamaata tasattaessa Killaisten kylän Kolkan tilalta noin 10 m Virtamon talosta koilliseen.

Rangel (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjoisempi iskosten löytöpaikka on lähellä Rangelin taloa. Porfyriitti-iskos ja hiekkakivi-iskos löytyivät pienen mäen länsisivulta.
Eteläisemmässä löytökohdassa oli yksi porfyriitti-iskos. Se oli tiellä luoteeseen laskevassa rinteessä.
Kummaltakan paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pitkäperkko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riipushioimen on löytänyt Ester Laine Paistanojan kylästä, etelään viettävästä rinteestä.

Vainio (1000014908) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riipushioin on löydetty Kaitaraisten kylästä Vainion tilalta, pienen metsätien eteläpuolelta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hakula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskoksia ja hiekkakivihioin on löydetty Ojan kylästä pienen vesialtaan luota. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Paikasta 200 m luoteeseen on kivikautinen asuinpaikka (muinaisjäännösrekisterissä kohde 538010060)

Hiidenmäentie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen leijonasolki on löydetty Kaiselan kylästä salaojakaivannosta talon sokkelin vierestä.
Maanomistaja tarkensi löytöpaikan koordinaatteja tontin alueelta löytöjä tehneelle metallinetsijälle 2017.

Poutusenkallio 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt, ydin, iskokset ja osittain hiotun hiekkakiven kappale on poimittu tien reunaleikkauksista ja hiekkakuopan seinämästä Sunintien ja Noanniitin metsätein risteyksen pohjois-, itä- ja länsipuolelta noin 100 m säteellä risteyksestä.
Ydin ja iskos on löydetty Noanniitun metsätieltä, hioin on risteyksen länsipuolelta. Iskokset ovat risteyksestä 100 m itään olevan hiekkakuopan pohjoisreunasta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Vadanvainiontie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirveen kantakatkelma on löydetty Ristmäen kylästä, pellolta.
Pellon läpi virtaavan ojan länsipuolelta on löydetty hioin, KM 15441:2

Majala (1000014903) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen (E-tyypin) keihäänkärki on löydetty Kaiselan kylän Hiidenmäestä? rakennuksen perustuksia kaivettaessa.

Koivistontien mutka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja porfyriitti-iskokset ja hioimen pala on löydetty Killaisen kylän pellonojasta metsän laidasta ja pellolta.

Koljolan linnavuori 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskos on löydetty pieneltä peltolohkolta, joka on Matokallion ja Koljolan linnavuoren välillä.

Hammarinkallio (1000014917) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskosten löytöpaikka Alakylän metsälohkon ja Maskun rajalla ( muinaisjäännösrekisterissä Maskun kohdalla numero 1000009001). Iskoksia on löytynyt metsäautotien ulkokaarteesta hiekkaiselta etelään laskevalta rinteeltä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hietamäki 2 (1000014898) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt Paijulan kylän Sunin taloon vievän tien ja navetan päädyn väliltä pellosta. Paikalta on myös kvartsiydin.

Kaiselan kaupan mäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Linssinuppisen rautaisen miekan löytöpaikka Kaiselan kylän Krouvilan tilan piha-alueella. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hautavuorensuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskoksia on löydetty Repolan kylän Uuden-Hemmingin tilan maalta, Hautavuorensuon luoteispuolella olevasta kaakkoon laskevasta rinteestä.

Tappurin riihi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskos on löydetty Tappurin kylästä vanhan riihirakennuksen läheltä 100 m pohjoiseen siitä risteyksestä, missä Tappurin talosta tuleva tie yhdistyy Kärrysistä Anttilan talon ohitse tulevaan tiehen. Löydöt ovat kohdasta, jossa maan pintaa oli kuorittu.

Orko (1000014918) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Painantein koristeltu saviastian reunapala on löydetty Alakylästä ajotien reunassa olevasta hiekkakuopasta. Alueelta on myös porfyriitti-iskos.

Hiuniittu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskos on löydetty Alakylästä.

Pilpolan pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskokset ovat löytyneet Alakylästä Pilpolan tilan maalta, Luhdanojan varren vainiolta.

Pohjapitkämäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskos ja hiekkakivihioin on löydetty Koljolan kylästä, Isoniitun ja Tuuramäen taloihin vievän tien itäpuolisen kapeahkon peltolohkon itälaidalta metsän rajasta.

Kulmala 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos ja kivilaji-iskos on löydetty Ristmäen kylästä, pellon pinnalta, läheltä metsän rajaa noin 400 m Kulmalan pihasta länteen.

Inkkiönkallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos ja kivilaji-iskos on löydetty Vuorenpään kylästä, Inkkiönkallion koillispuolelta kapean itä-länsi -suuntaisen peltolohkon eteläpuolelta.

Palovuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitistä valmistettu kiviesine on löydetty Tappurin kylästä, pellon reunasta.

Valpperinjokivarsi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakivinen hioma-alusta on on löydetty Alakylästä, Valpperinjoelle pistävästä viljelemättömästä niemekkeestä, läheltä peltoa.

Inkkiö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskos on löydetty Tappurin kylästä.
Kvartsi-iskokset ovat ajotien haarasta ja siitä muutamia kymmeniä metrejä koilliseen. Mahdollinen kivilaji-iskos on hiekkakuopan luoteisreunalta Tappurin ja Kärrysten kylien rajalta, 15-20 m kaakkoon siirolohkareesta.

Huhdannokanahde (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin ja kvartsi- ja kivilaji-iskokset on löydetty Kaitaraisten ja Sukkisten kylien rajalta, metsästä, vanhan Turku-Rauma -tien länsi- ja koillispuolelta.

Laivaniittu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskos on löydetty ajotieltä Vastlahden ja Kaitaraisten kylän maiden rajoilta, läheltä Laivahaan vainion pohjoislaidalla olevaa latoa.
Samalta paikalta mahdollisesti olevat aikaisemmat löydöt: porfyriitti-iskos (TYA 66) ja oikokirves (KM 14432).

Pramintie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia on löydetty Koljolan kylästä Pramintiestä noin 30 m itään ja 60 m pohjoiseen ojasta, joka virtaa Pääskysmäeltä päin.

Falkinpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi on löydetty oellolta Falkin vanhasta päärakennuksesta noin 180 m kaakkoon, meren rannasta noin 470 m itään.

Metsämaa Pappila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kirves on löytynyt vuonna 1953 Metsämaan pappilan saunaa rakennettaessa, Kojonjoen pohjoisrannalta, äyräältä.

Kellokallio (1000014968) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Yrjö Knuutila löytänyt Krekilän Hörhön talon maalta, Kellokallio-nimisestä mäestä lounaaseen, pellon pinnalta.

Lehtoranta (1000014972) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Hanhijoen länsipuolelta, pellon keskeltä, loivalta kumpareelta. Maaperä paikalla on savea, jossa on seassa hiekkaa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kankaanjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty keskeltä laajaa Virttaankangasta, pienen Kankaanjärven rannalta, etelään veittävästä rinteestä, maan pinnalta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Toramäki (1000014975) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautaisen partakirveen (KM 3245:4) on Taavetti Ojala löytänyt Ilolan Alamattilan maalta. Toramäki on Loimijoen itäisellä rantatöyräällä melkein vastapäätä Alastaron kirkkoa. Paikalle rakennettin 1890-luvulla vanhainkoti, pari vuotta aikaisemmin kirveen saamista museoon.

Pinnioja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Hanhijokeen laskevan Lähdenojan varrelta, pellolta, metsän reunasta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Brusila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssirasian puolikas, mahdollinen viikinkiakainen vaa´an säilytyskotelon puolikas on löydetty Brusilan talon pellosta. Talo sijaitsee Vännilän kylässä, Loimijoen itäpuolella.

Tupanummi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tuluskivi (KM 4666:2) on löydetty Rekijoelta jyrkästi pohjoiseen laskevalta pellolta läheltä piha-aluetta ja ajotietä. Paikalta noin 400 m luoteeseen on Hevonojannotko ja kauempana Uskelanjoen uoma.

Kuusisto (1000015101) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta ja korvakenuija on löydetty Hirvelän kylän Kuusiston tilan maalta, lähellä jokiuomaa olevan harjun itäpään juurelta, kotieläinten juottokuopan kaivannosta.

Kiikalan Jokiharju (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven puolikas ja kourutaltta on löydetty Hirvelän kylän Jokiharjun tilan maalta pellolta läheltä metsän rajaa.

Ali-Anttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Yltäkylän Varesjoen varren peltoaukealta.

Kiikalan Joensuu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kruusilan Jäpin talon Joensuun torpasta on löydetty tasataltta (KM 4219:1) ja saman torpan kotipellosta läheltä Pernjärveä eteläsuomalainen tasataltta (KM 5787:1). Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pieti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; "Rekijoen kylän Simo Pietin talon ikkunan alta pellosta" kourutaltta (KM 5201:1), ja saman talon maalta poikkikirves (KM 5492:3). Paikka on tasaista savipeltoa. Vuoden 2001 inventoinnissa paikalta löydettiin neljä kvartsia sekä savitiivisteen tai keramiikan pala.

Kiikalan Knaapi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita kiviesineitä on löydetty Peltolan kylän Knaapin tilan alueelta.
Oikokirves (KM 4554:1) Knaapin taloon kuuluvan entisen rakennuksen muurin perustasta, poikkikirves (KM 3087:5) talon pellosta, kaksi talttaa ja kirveen kappale (KM 3790:2-4) talon maalta, alkeellinen kirves ja kourutaltan kappale (KM 3790:2-4) tilan alueelta ja oikokirves (KM 6085:1) paikasta, joka on lähellä Omenojärveä.

Karen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa ja värttinäkivi (KM 4226:1-3) on löydetty Kierikan talon maalta Santanummesta Wilhelmina Karenin "akkunan alta".
Löydöt ovat mahdollisesti mökin luota, joka on Kierikasta 150 m länteen.

Metsäoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on mahdollisesti löydetty Hitolan Myllykulmalta Metsäojan talon vaiheilta.

Riitapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuura (KM 4701) on löydetty Hitolan kylän Puolon Rita-nimisestä niittypellosta.

Heinaro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Eskolan tilan Heinaron pellosta, yalosta noin 2 km luoteeseen.

Kiikalan Pyöli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves (KM 5201:3) on saatu Pyölin talosta, esineen on löytänyt Sofia Koivuniemi.

Kiikalan Purola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärjen katkelma on löydetty Rekijoen kylän Purolan talon pellosta, läheltä pihamaata.

Kiikalan Kraatari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 4036:2) on löydetty Rekijoen kylän Kraatarin talon maalta.

Röyssy (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on mahdollisesti löydetty Kiikalan Rekijoen kylän Röysyn talon talon maalta, pellosta.

Jaanu (1000015163) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4723:3) ja kourutaltta (KM 5860:2) on löydetty Vanhankylän Jaanun talon mailta.

Tryyki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4266:1) on löydetty Hitolan kylän Tryykin maalta. Löytöpaikka on mahdollisesti talon ja Kurajärven väliseltä pellolta. Alueelta löytyi vuoden 2001 inventoinnissa kvartsi-iskos.

Puolon Takapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa (KM 4213:4-5) on löydetty Hitolan kylän Puolon Takapellosta, joka on 300 m talosta pohjoiseen.

Kiikalan Nummila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves on mahdollisesti löydetty Rekijoen kylästä Nummilan talosta 300 m lounaaseen olevalta pellolta.

Paunlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6137:1) on löydetty "palstatilallisen Pavun lehden kotopellosta". Paikka tarkoittanee Rasvalan kylän nykyisen Paunlehden talon ympäristöä.
Vuoden 2001 tarkastuksen yhteydessä pellosta löydettiin kivikiekko.

Vihronpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen kappale (KM 9773:1) on löydetty Peltolan kylän "Napin tilan Vihron pellosta".
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan esine on löytynyt Kiikalan osuuskaupan myymälän läheltä pellon yläosasta, missä maa on hietikkoista. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinasjäännöstä.

Kiikalan Uusitalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 4694:6) on löydetty Rasvalan kylän Uuudentalon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan Uudentalon mailla on useita sopivia paikkoja asuinpaikoiksi.

Kiikalan Mäkelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta (KM 8632:1) on löydetty Pirilän kylän "Mäkilän palstan Nummipellosta". Paikka on mahdollisesti talon pohjoispuolella oleva pelto, joka viettää itäpuolella olevaan ojaan päin. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Takaniitty (1000015181) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 9378:7) on löydetty Pirilän kylän Alivesän Takapellosta. Paikka on Takaniityn talon maata. Pelto on talosta 150 m itäkoilliseen. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ali-Vesä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty pihamaalta Pirilän kylän Ali-Vesän talon luota. On kuitenkin arveltu että esine on kulkeutunut pihaan täytemään mukana Ali-Vesän hiekkakuopasta, joka on talosta kilometrin etelään. Hiekkakuopasta ei vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan löydetty mitään.

Jaakola (1000015167) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 3684:40) on löydetty Rekijoen kylän Ahlaisten ojan niityltä. Löytöpaikka on todennäköisesti ojan länsirannalla, Jaakolan talosta 450 m koilliseen.

Kujamo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kirves on löydetty Hirvelänjoen etelärannalta savipellosta. Paikka on Kujamon talosta 300 m pohjoisluoteeseen.

Litsi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 4126:1) on löydetty Kiikalan kylän Litsin talon maalta. Talo on Kurajärvestä lähtevän Hitolanjoen pohjoispuolella.

Konkilonpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Kiikalan kylän Kaukon talon Konkilonpellosta. Paikka on 650 m Kaukon talosta pohjoiskoilliseen. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Källö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi oikokirvestä (KM 3087:9-10) on löydetty Kiikalan kylän Källön talon maalta. Tarkempi löytöpaikka on tuntematon.

Yli-Isoperhe (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 4213:1), tasataltta (KM 4213:2) ja poikkikirves (KM 4213:3) on löydetty Komisuon "Yli-Perheen" eli Yli-Isoperheen talon maalta.

Jussila (1000015174) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme tasatalttaa (KM 3087:11-13) on löydetty Komisuon kylän Jussilan talon maalta.
Vuoden 2001 inventoinnissa oli näytetty vainiota, josta kerrotaan löydetyn muinaisesineitä. Paikka sijaitsee noin kilometrin talosta luoteeseen. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Nalkki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta ja kourutaltta on löydetty Komisuon kylän Nalkin talon malata, 200 m talosta pohjoiseen pellolta. Paikka on länteen ja luoteeseen viettävää hietikkorinnettä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Savisilta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 6067:2) on löydetty Komisuon kylän Savisillan torpan pellosta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Isoaro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4546:2) on löydetty "Pirilän kylän Ruskon talon isosta arosta".
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan paikka on niittyalue entisen Suomusjärven kunnan rajalla ja kuuluu Isonaron taloon. Niityn halki kulkee oja.

Pormestari (1000015193) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM3841:2) on löydetty Kruusilan kylän Pormestarin talon oellosta ja reiällinen liuskeriipus (KM 4546:3) talon Kotopellosta.
Esineiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä on tarkastettu pellon reunoja. Alueelta löydettiin kivikiekko. Kiinteää muinaisjäännöstä ei ole todettu.

Kiikalan Koivisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 5371:1) on löydetty Kruusilan kylän Koiviston torpan kotopellosta.
Paikalta ei todettu vuoden 2001 inventoinnissa kiinteää muinaisjäännöstä.

Nisso (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4666:1) on löydetty Rekijoen kylän Nisson talon Kotopellosta.
Vuoden 2001 inventoinnissa peltoja tarkastettiin, kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu.

Salmenranta 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen jaannös (KM 6011) ja oikokirves (KM 6105:6) on löydetty Rasvalan kylän Salmenrannan talon maalta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä. Talon lähistön peltoja on tarkastettu, mutta kiinteää muinaisjäännöstä ei ole todettu.

Ali-Lääppä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 4651:1) on löydetty Yltäkylän Lääpän maalta ja kaksoistaltta (tasa-kourutaltta) (KM 10015:8) on löydetty Taka-Läpän Kasinojan pellosta. Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan Lääppä ja Taka-Läpä tarkoittavat samaa taloa:Ali-Lääppä.

Kiikalan Uusitalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 8371:4) on Kalle Virta löytänyt Vanhankylän "Uurentalon" Järvipellosta. Talo on Omenajärven lounaisrannalla olevalla mäellä. Sen itäpuolella on pohjoiseen viettävä alava pelto, Riihipelto, jota on aikaisemmin sanottu Järvipelloksi. Peltoa on tarkastettu vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä, paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ojala 2 (1000015209) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 4036:1) on löydetty Kiikalan Peltolan kylän Knaapin maalta Ojalan torpan perunamaasta.
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan talon itäpuolella on hietikkopelto, josta löytö mahdollisesti on. Vuoden 2001 inventoinnissa paikkaa tarkastetiin, ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kierikka (1000015207) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 3087:6) on löydetty Peltolan kylän Kierikan talon pellosta ja kivikirves (KM 5860:1) on löydetty Kierikan talon maalta. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat.

Vähälempa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3684:41) on löydetty Rekijoen kylän "Yli-Simolan taloon kuuluvasta Ylösbakan taopasta nk. Vähälempan niitystä noin 100 syltä joesta etelään"
Vuoden 1965 inventointikertomuksen mukaan löytöpaikka lienee Uskelanjoen ja Hitolanjoen välisessä niemekkeessä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kotaorkko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Merttilän Kotaorkon pellosta. Maasto on vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan tasaista savipeltoa eikä sovellu asuinpaikaksi.

Kiveskankare (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty "Merttelän kylän Lempon talon Kiveskakareen niitystä n. 2 km talosta pohjoiseen, kynnettäessä".
Kirveen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan niittyalue on tasaista maata, joka tuskin on kelvannut asuinpaikaksi.

Metsäranta (1000015266) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piinuolenkärki on löydetty Metsärannan tilan savipellosta, noin 100 m talosta itään. Metsärannan tila sijaitsee Merttilän kylän keskustasta noin 4 km itäkoilliseen. Paikka on alavaa savimaata.

Kajala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän tyypin kirves (KM 7452:2) on löydetty "Kervan alueen Kajalan torpan kuokkamaasta. Peltoa ei voitu paikallistaa vuoden 1962 inventoinnissa. Myöskään tasataltan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Eskola (1000015268) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Käyraselkäinen kourutaltta on löydetty ilmeisesti Eskolan talon pellosta maantien länsipuolelta, Kervanoja suun lähettyviltä. Vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan maasto on tasaista peltoa, joka ei vaikuttanut asuinpaikalta.

Ali-Keskikylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves on löydetty Ali-Keskikylän talon pellosta, Merttilästä Liukolaan menevän tien eteläpuolelta, noin 50-60 m talosta lounaaseen. Paikka on vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan kaakkoon viettävää peltorinnettä, asuinpaikaksi sopivaa. Siitä ei ole löydetty asuinpaikan merkkejä.

Tuuri (1000015276) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Hujalan kylän Tuurin talon Vehmaa-nimiseltä pellolta.
Vehmaa sijaitsee Tuurin talosta 1,3 km pohjoisluoteeseen. Vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan mitään asuinpaikkaan tai hautaan liittyviä merkkejä paikalta ei todettu.

Kirkkopelto (1000015277) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Nelisivuinen poikkikirves on löydetty Heikkilän talon Kirkkopellosta, joka sijaitsee talon kaakkoispuolella, talon ja kirkon välissä. Paikka ei vaikuttanut vuoden 1962 inventointikertomuksen mukaan asuinpaikaksi sopivalta.
Läheisyydestä on vuonna 2019 löytynyt vyönsolki (alakohde). Alakohteena myös vuonna 2020 metallinetsinnässä löytynyt viikinkiaikaisen massiivisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM 16580), jonka kanssa samalla päänumerolla myös kupariseospellin paloja sekä historiallisia löytöjä (ei koordinaatteja).

Asola (1000015278) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Asolan talon hiekkakuopasta tuodusta hiekasta. Kuoppa on sijainnut vuoden 1962 inventointikertomuksen karttamerkinnän perusteella Asolan talosta noin 150 m kaakkoon, harjun päällä, jossa kulkee Turun tie.

Esterinmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keihäänkärki (KM 3978:4) on löydetty Jussilan talosta noin 200 m itäkaakkoon tien eteläpuolelta, Marajasmäen kohdalta. Paikalla on ollut mökki, jonka perustuksia kaivettaessa keihäänkärki on löytynyt.

Kankare (1000015280) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kaksi viikinkiajalla ajoittuvaa pronssista neulaa, toinen kolmiopäinen neula ja toinen ristipääneula on löydetty Tallgrenin tiedonannan mukaan Kankarin torpasta, nykyisesta Kankareen talosta.

Länsitalo 2 (1000015319) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Finnbyn Länsitalon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Papinluoto (1000015320) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen rannerengas on löydetty Alakylän Papinluodolta, Kuusiston salmen rannalta, elänlääkäri Fabritiuksen huvilan läheisyydestä vuonna 1923.

Joutsa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikotaltta on löydetty Littoisten Ristikallion koulusta 30-40 m kaakkoon, Joutsan tontilta vuonna 1947. Esine on mahdollisesti kaivettu esiin viereisestä asunnonperustuksesta. Paikka on hiekkaisen mäen etelärinteellä Littoistenjärven kaakkoisrannalla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Alue on rakennettua taajamaa ja pihamaita, joten lisähavaintoja ei kohteeseen liittyen tehty. Mahdollinen löytöpaikka valokuvattiin.

Marjamäki (1000015325) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen kirveen teelmän on Urpo Marjamäki löytänyt Littoisten kylän Marjamäen itäiseltä rinteeltä noin 30 cm syvyydestä. Maasto on hiekkaista.

Varsahaka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräosa on löydetty Ylikylän Varsahaan talon puutarhasta 30 cm:n syvyydestä 1950-luvun alussa. Paikka on talosta noin 30 m itään. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa. (Vuoden 1954 inventointikertomuksessa löytöpaikka nimellä Vasikkahaka ja kartassa Vyyryläinen)

Tähkäpää 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kiukaisten kulttuurin kivitaltta on löydetty Tähkäpään pihamaasta 100-150 m pohjoiseen olevalta pellolta. Paikka on Hämeentien ja Turun ohitustien risteyksestä 500 m koilliseen. Maaperä paikalla on savea.
Alakohteina rautakauden ja historiallisen ajan esineistöä.

Keskikankare (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 13571) on löydetty vuonna 1949 pellon raivauksessa parinkymmenen metrin päässä Keskikankareen kalliotörmästä. Paikka sijainnee nykyisin tien alla tai lähellä tietä olevalla vainiolla.

Nummen hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa ja suoraselkäinen varsireiällinen kirves on löydetty Piikkiön Kierlän Nummen hiekkakuopasta. Vuoden 1995 inventointikertomuksen mukaan hiekkakuoppa on sijainnut Vansvuoren kaakkoispuolella. Alue on nykyisin metsää.

Raadelma 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasakirves on löydetty Piikkiöstä, Raadelman kartanon pellosta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, ja esine on saattanut löytyä mistä tahansa Raadelman kartanoa ympäröivästä pellosta.

Liuskala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertainen reikäkirves on löydetty Piikkiön Kalaisin kylän Liuskalan tilan maalta talon perustuksia kaivettaessa korkean mäen juurella sijaitsevan kumpareen etelärinteeltä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Reikäkirveen löytöpaikalla olleesta Ailan talosta on jäljellä luonnonkiviperusta. Paikka on hiekkainen kumpare, joka ulottuu pellon suuntaan. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa paikalla ei havaittu.

Alastalo (1000015363) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkirveen katkelma on löydetty Piikkiön Harvaluodon kylän Alastalon Paha Porras -nimisestä pellosta.

Kranaatin torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty Piikkiön Raadelman kylän Kranaatin torpan maalta. Paikka on vanhan Turku-Helsinki tien eteläpuolella.
Umpeen kasvanutta peltoa, alueella runsas puusto ja kasvusto. Ei selviä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kairalla tehty muutama koepistos, maa kovaa savi/multa-maata.

Alaskartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen katkelma ja kourutaltta on löydetty vuonna 1899 Makarlan kylän Alaskartanon maalta Saarisen torpan läheltä maata raivattaessa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei ole voitu selvittää, eikä löytöpaikkaa tarkastettu inventoinnissa vuonna 2023.

Ojalan hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Makarlan kylästä Orakseen vievältä tieltä Juuttaan kohdalta, jonne se oli joutunut Ojalan kuopasta tuodun hiekan mukana.
Ojalan hiekkakuoppa sijaitsee Hepojoen itäpuolella olevan metsäisen mäen itärinteellä. Vuoden 1954 inventoinnissa kuopan reunalta havaittiin kulttuurimaata. Vuoden 1995 inventoinnin aikaan kuoppa oli umpeen kasvamassa, eikä sen reunoilta havaittu kulttuurimaata.

Bussila 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pussilan (Bussilan) kylän Pussilan (Bussilan) kartanon maalta sanotaan löydetyiksi
seuraavat kiviesineet: kourutaltta, 2 oikokirvestä, poikkikirves, 4 tasatalttaa ja teräase (KM 5573:5-13).
Tarkkoja löytötietoja esineistä ei ole, mutta ne todennäköisesti voivat liittyä Bussila 2 ja Bussila 3 -nimisiin kivikautisiin asuinpaikkoihin, jotka sijaitsevat kartanon eteläpuolella.

Vihersalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty vuonna 1958 Joensuun kylän Vihersalon talon maalta peltotöiden yhteydessä.

Puutarin pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräosa on löydetty vuonna 1932 Suurhepojoen kylästä Hakalan talosta pohjoiseen olevan Puutari-nimisen pellon ja metsän välisestä ojasta.

Viljamaa (1000015406) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen on Hugo Pyökkäri löytänyt pellosta Viljamaan tilan alueelta Nunnan kylästä.

Korvenmäki (1000015421) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen rannerenkaas on Olavi Sundberg löytänyt vuonna 1953 metsää istutettaessa noin 20-25 cm syvästä Korvenmäen jyrkältä rinteeltä vt 1:n eteläpuolelta, vastapäätä Salvelan kartanoa.
Löytöpaikka tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa ja todettiin, että paikalla on nykyisin omakotitalo. Rannerenkaan lisäksi oli paikalta aikoinaan löytynyt myös keihäänkärki, joka oli jätetty kannon päälle ja sittemmin kadonnut. Vuoden 1953 inventoinnissa paikalle tehtiin koekuoppia, mutta mitään muinaisjäännökseen liittyvää ei havaittu.

Ylhäisi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 42 hopearahaa sisältänyt kätkö on löydetty vuonna 1949 Hadvalan kylän entisen Ylhäisin talon vanhan päärakennuksen luoteispuolella olevan Ihasvuoren mäenrinteestä soranoton yhteydessä.

Mummunketo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty "Tryggin torpan pellosta Järvisten kylästä". Paikka on vanhan maantien pohjoispuolella. Torpan paikkaa on nimitetty Mummunkedoksi. Paikalta, joka on hietikkoinen etelärinne ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Metsola (1000015423) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Järven kylän metsolan talon maalta on kourutaltta, kvartsi-iskos ja kvartsia. Taltta on löydetty vuonna 1963 pellolta talon eteläpuolelta läheltä vanhan tien pohjoisreunaa. Kvartsit ovat samalta pellolta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Vironkoukku (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsinen iskukivi on löydetty Mannin Vironkoukku-nimisestä pellosta vanhan maantien eteläpuolelta. Paikka on alavaa ja kosteaa maata Ylisjärven pohjoispäässä. Paikka ei ole otollinen asuinpaikaksi.

Mölkkäri (1000015425) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikänuijan puolikkaan on Jarkko Rannikko löytänyt Järven kylästä Ylisjärven koiliskulmasta Mölkkärin rannasta vesijättömaalta. Ei ole asuinpaikkalöytö.

Päivärinta (1000015427) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Ruotsalan kylän Päivärinnan tilalta. Maanviljelijä leppävirta on löytänyt esineen talon lounaispuolelta maantien varressa olevasta kokopellosta. Pelto on lounaaseen viettävää hietikkorinnettä. Mitään asuinpaikkaan viittaavaa siitä ei ole todettu.

Mäntylä 2 (1000015455) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves on löydetty Kaukelman kylästä Piiljärven koillisrannalta, talosta etelään olevalta pellolta noin 40 m järven rannasta.

Kosken kansakoulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven puolikas on löydetty Kosken koulun ulkohuoneen edessä olevalta peltosaralta. (Esinettä on säilytetty koululla). Toinen reikäkivi (KM 6105:3) on löydetty jostain koulun maalta. Koulun rakennuksia ei ole enää. Koulun paikalla on pihamaata ja sen yläpuolella mäen laella tasaista hiekkapeltoa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Mänskankare (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Ajoitukseltaan epävarma pii-iskos on löydetty Eriksbergin/Kosken kartanosta noin kilometri kaakkoon olevalta savipellolta. Paikalta ei ole muita löytöjä.

Ruotsalanjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kourutalttaa (KM 9004:1-2) on löydetty Ruotsalan kylän kohdalla olevasta koskesta kun sen yli menevää siltaa on korjattu kesällä 1928. Lisäksi joen perkaustöiden yhteydessä vuonna 1928 on maalle tulleesta leijusta löydetty reikäkivi (verkonpaino). Löytöpaikka on edellä mainitusta sillasta noin 50 m etelään.

Juva Muurla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalaisen tasataltan on Asser Juva löytänyt Ruotsalan kylän länsilaidalta talonsa pihalta saunan edestä. Piha on kallioista soramaata. Lisäksi Juvan tilan pelloilta, joiden tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä on kaksi reikäkiveä.

Knaapi 2 (1000015438) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi reikäkiveä, joista toinen joutunut hukkaan on löydetty Knaapin Alhosta eli Ruotsalan joen mutkassa olevalta rantaniityltä.
Lisäksi Knaapin talon alueelta on kourutaltta (KM 3087:19) ja kolmas reikäkivi. Katso erilliskohteet.

Virstantolpan ahde (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pyöreä kivikiekko on löydetty Laurilan talon maalta, vanhasta sorakuopasta Vähä-Rytkön ja Piilijärven väliltä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pajuoja (1000015443) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta on löydetty Ison-Rytkön järven luoteispään pohjoisrannalla olevalta pellolta, joka on jäänyt Turun tien alle.

Päivölä Muurla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan ja vasarakirveen hamarapuolen on Uuno Ruohonen löytänyt Kosken kylän Päivölän talon Kuopanpellosta vuonna 1930. Paikka on talon päärakennuksesta 12-15 m länteen tallin pohjoispuolella.

Nummila Muurla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Iisa Sandell löytänyt kesällä 1963 Kosken kylän Nummilan talon Riihipellosta. Paikka on talosta 70 m lounaaseen. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hakola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni pyöristetty kivilaatta ja tuura on löydetty Hakolan entisen yksinäistilan maalta, joka kuuluu Kaukelmaan kartanoon. Löydöt ovat noin 300-350 m etelään kartanosta, pellolta, vanhan maantien eteläpuolelta. Kivilaatta löytyi vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä. Tuura löytyi myöhemmin saman vuoden kesällä noin 50 m etelään tiestä.

Mansikkaniemi (1000015449) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa (KM 6105:1-2) on löydetty Kaukelmaan kartanosta erotetun Mansikkaniemen palstatilan maasta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Saarelma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikkaasta tehdyn oikokirveen on Lauri Vuorinen löytänyt Rannan kylästä maantien varresta ojaa luodessaan Saarelman tuvan kohdalta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Länsi-Suomen osuusmeijeri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen kourutaltta on löydetty vuonna 1933 Kistolasta hiekkanummelta metsän reunasta. Tarkempi löytöpaikka on tuntematon. On arveltu että se olisi osuusteurastamon läheltä.

Hakala Muurla (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen teräpuoli ja hioin (KM 6992:1-2) on löydetty Pyölin kylän Hakalan torpan Aropellosta. Löytöpaikasta ei ole täyttä varmuutta, mutta todennäköisesti se on peltoalue Katalanummen itäpuolella. Paikka on tasaista, alavaa suopeltoa, eikä ole sopiva asuinpaikaksi.

VPK (Seurala II) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on vuonna 1945 löytänyt Johannes Heininen Muurlan VPK:n talosta noin 30 m länteen päin, jätekuopan kaivuussanoin 30 cm syvältä hiekasta.

Pangi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 3187:6) "Rikiina Bangilta Kistolassa (1895)". Pangin talo on Kistolan kylänmäen pohjoislaidassa. Ympäristössä on asuinpaikaksi sopivia peltoja, mutta mitään ei ole löytynyt.
Pangin ympäristössä olevia peltoja käytiin läpi vuoden 2017 inventoinnissa, mutta mitään kivikauteen viittaavaa ei löydetty. Löytöpaikan koordinaatit osoittavat talon, koska varsinainen löytöpaikka ei ole tiedossa.

Tieva (1000015468) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 6762:2) on löydetty Kistolan kylän Tuomolan talon Tievan pellosta vuonna 1907 perunannostossa. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä, mutta esine on ehkä peräisin Tuomolan vanhan emännän, Amanda Fribomin paikan läheltä. Paikka on maantien varressa, Muurlanjoen sillasta itään tien pohjoispuolella, samassa mäessä, missä on Harimäen kivikautinen asuinpaikka.

Koivuniemi (1000015469) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Koivuniemen talo sijaitsee Kistolan kylän kaakkoisosassa, Heinässuon alueella. Oikokirveen (KM 6905:4) on Kalle Koivuniemi löytänyt Koivuniemen torpan pellosta Hongiston joen varrelta. Ilmeisesti löytötieto viittaa perunapeltoon, josta Hilda Koivuniemi on vuonna 1962 löytänyt kourutaltan. Paikka on talosta 50 m pohjoiseen hiekkaisessa maaperässä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Saariluoma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 6548:2) on löytynyt Kistolan kylän Koortin talon Saariluoman makitupa-alueen maalta vuonna 1904 maata kuokittaessa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kaivonpyöli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 7300:1) on löydetty Äijälän kylän Heinäkarin talosta 1,75 km itään, Ylisjärvestä tulevan joen eteläpuolelta, pellosta. Mahdollisesti samasta pellosta on keskentekoinen reikäkivi (painokivi). Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan löytöpaikka lienee Kaivonpyölin mäen pohjoispuolella oleva pelto. Esineet ovat aikanaan joutuneet veteen.

Ylöstupa (1000015471) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 4171:6) on Kaarlo Ylöstupa löytänyt Pullolan kylän Ylöstuvan talon pellosta noin "100 syltä" (200 m) talosta pohjoiseen rantamaasta. Kourutaltta (KM 4171:7) on ilmeisesti samasta paikasta. Alue on hiekkamaata, joka viettää itään ja kaakkoon.

Takala (1000015472) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Juho Tammi löytänyt Vähäpullolan kylän Kaivonpyölin mäeltä, Takalan talon eteläpuolella olevalta pellolta. Paikka on etelään viettävää hietikkoista rinnettä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kirjola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuoli ja kourutaltta on löydetty "eräästä metsämaasta Pullassuon rannalta Harjulan kylän Kirjolan torpan luota" Oikokirves on Kirjolan talon maalta.
Kirjolan taloa ei enää ole, mutta se on ollut Kankareen talon läheisyydessä. Alueella on hiekkaisia peltorinteitä.

Pompari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta, jossa toisella lappeella hiukan kourua on löydetty Kaukolan kylän Pomparin talon maalta savimaasta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta esine lienee löytynyt ympärillä olevista pelloista.

Saari (1000015473) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantapuoli on mahdollisesti löydetty Äijälän kylästä Heinäkarin talosta noin 750 m länteen Saaren luota, Muurlanjoen eteläpuolelta.

Hakaveräjänpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; "Kaukolan Pomparin Hakaveräjän pellosta on seppä Karlstedt löytänyt tasateräisen taltan"(V.Saariluoma 1915). Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan kysymyksessä olisi Nummsuon pelto Pomparin talosta 700 m kaakkoon ja Eskolan talosta 300-400 m itään.

Töyrälä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3684:12) on löydetty "kaukolan kylän "Pompari Tärölä torpan maalta". Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan kysymyksessä on Töyrälä, joka on Pomparin entistä maata. Länteen Töyrälästä on Kylä-Havulan asuinpaikka. Alue on samaa hiekkanummen reunaa.

Leppäkoski (1000015483) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3163:1) on löydetty Kaukolan kylän Knaapin talon Lassilan torpan maalta. Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan Lassila on Leppäkoski. Paikka on luoteeseen viettävää hietikkoista peltoa. Noin 200 m pohjoiseen on Santasaaren asuinpaikka.

Supparanta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ruodollinen väkäkeihäänkärki on löytynyt Vähäpullolan kylän Supparanta-nimisestä pellosta, Heinäkarin mäestä 1,2 km itäkoilliseen ja Vähäntalon Riihenmäestä noin puolikilometriä etelään.

Lähdeniemi (1000015485) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Järven kylän Lähdeniemen talon vievän tien varresta, pellolta.

Kotimäki (1000015486) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löytynyt Muurlan kylän Kotimäen talon talousrakennuksen itänurkan vierestä.

Norsjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Norsjoen talo on entisen Kiskon kunnan pohjoisosassa, Hirsjärven länsirannalla. Löydöistä, kourutaltta (KM 6105:5) ja hiottu, punaliuskeen? kappale (KM 6117:2)sanotaan, että ne Norsjoen torpan maalta. Lisäksi paikalta on kivi (KM 6105:4), jonka pinta on hiottu. Löytö ei ole todennäköisesti kivikautinen.

Marttila Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlänkirves (KM 4494:1) on löydetty todennäköisesti Marttilan talon maalta. Paikka on Hirsjärven länsirannalla. Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Kairessuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sukkulanmuotoinen kourutaltta on löydetty Kaisessuolta, joka on Alhon talosta 300 m länteen. Alue on pelloksi raivattua, vetistä tasaista maata. Esine on joutunut ilmeisesti aikanaan veteen.

Pellonpää (1000015490) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves on löydetty Hongiston kylän Pellonpään talon (kartalla Nummila) pellosta, talosta noin 200 m kaakkoon. Paikka ei vaikuttanut vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan asuinpaikaksi sopivalta. Lisäksi alueelta on veden kuluttama kivilevy alhaalta Hongistonjoen rannalta.

Hongisto 2 (1000015491) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hioin (KM 4593:9) on löydetty "Honkiston Hamarin puutarhasta". Hongiston kartano(=Hamari) on Kiskosta Saloon vievän tien varressa.

Korve (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Epämääräinen hioin on löydetty Korven paikan luota Mustanojan talosta 450 m itäkaakkoon. Paikka on nummen laitaa, maaperä kivikkoista. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Tieksmäen kansakoulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tieksmäen koulu on rakennettu Tieksmäenjoen varteen pistävälle numminiemekkeelle, Luostarinhaka-nimiselle mäelle (nykyisin kartassa Luostarinmäki-nimellä). Poikkikirveen on löytänyt "U. Saloranta uutismaata raivattaessa 1911. Löytöpaikka on koulupalsta". Pallonuijan puolikkaan on löytänyt sama henkilö ja luultavasti samoilta paikoilta. Löytöpaikka voisi vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan olla koulun pohjois- ja koillispuolella oleva pelto. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Aluetta tarkastettiin myös vuonna 2003 tuloksetta.

Lehtikankare 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3684:35) ja käyräselkäinen kourutaltta (KM 3684:36) on löydetty Naarjärven itärannalta Lehtikankareen torpan läheisyydestä. Talon ympärillä on peltoja, joista löydöt ilmeisesti ovat peräisin.

Niemelä (1000015498) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta ja hioin (KM 6909) on löydetty Metolan kylän Naarjärven kaakkoisosassa olevan Niemelän talon mailta. Hioimen löytöpaikka ja todennäköisesti taltankin on ilmeisesti talon ja järven välinen entinen pelto.
Lisäksi kerrotaan, että järven pohjasta olisi löytynyt nuolenkärki, joka olisi toimitettu Turun museoon.

Aaltonen (Suutari) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärki (KM 3684:31) on löydetty Metolan kylän Aaltosen talon (ent. Suutarin) maalta. Löytöpaikka on " torpasta n. 7 syltä kaakkoon santaisesta nummen syrjästä". Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan paikka sopisi asuinpaikaksi, mutta mitään ei näkynyt. Paikkaa tarkastettiin myös vuoden 2003 inventoinnissa tuloksetta.

Avaro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves, pohjalainen tasataltta ja pohjalaisen tasataltan katkelma on löydetty Kaukurin kylän avaron (eli Aurasen ) talon maalta. Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan on myöskin mahdollista että esineet ovat peräisin lähistöllä olevalta Myllypakan asuinpaikalta.

Alho 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Käyräselkäisen kourutaltan kappaleen (KM 3684:37) on "löytänyt Tieksmäen kylän Lampolan torppari Edvard Lundenin poika (Alhon torppa) erään puotin permannon alta".
Alhon talo on Tieksmäenjoen länsirannalla. Talon ympäristöstä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä. On mahdollista että esine on kulkeutunut paikalle muualta.

Huhtiniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta (KM 9154:1) on löydetty Kaukurin kylän "Huhrin niityltä".
Paikka, jolla nykyisin on Huhtaniitty-niminen talo, on Metolanjoen itärannalla. Alue on länteen viettävää nummen reunaa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pyyniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3684:27) on löydetty Kaukurin kylän Pyyniityn talon (ent. Mustan talon torppa) pellosta. Talo siajitsee Metolanjoen länsipuolella.

Mäenpää (1000015503) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 5051:2) on löydetty Kaukurin kylän Mäenpään talon (ent. Mustan torppa) pellosta. Talon ympärillä metsää, pohjoispuolella peltoa. Alueelta ei ole todettu asuinpaikan merkkejä.

Topin talot (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Viisi kiviesinettä (KM 3867:1-2, KM 4266:2, KM 4494:2 ja KM 4593:8) on löydetty Vilikkalan kylän Topin talojen maalta. Paikka on todennäköisesti Iso-Tahkojärvestä pohjoiseen oleva peltoalue.

Sirkka (1000015506) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3867:6) on löydetty Vilikkalan Sirkan talon Myllyniitystä. Paikka voisi vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan lähellä peruskartalla olevaa Sirkan taloa. Siinä on ollut mylly ja myllyn luona oleva niitty on Myllyniitty.

Niemi (1000015507) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolem tasatalttaa (KM 3867:3-5) on löydetty Vilikkalan Niemen talon Kotopellosta.
Talo on Hirsjärven itärannalla. Talon lounais- ja länsipuolella, lahden pohjoisrannalla on peltoaukia (1963), ilmeisesti löytötiedoissa mainittu Kotopelto. Maasto sopisi asuinpaikaksi.

Riihisaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pyöreän reikänuijan on Simo Saarinen löytänyt Vilikkalan Riihisaaren talon maalta, talon lounaispuolella olevalta pellolta, Hirsjärven itärannalta. Löytöpaikka on länteen ja lounaasen viettävää rinnettä.

Oksanen (1000015510) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärjen katkelma (KM 6302:4) on löydetty "Viiarin kylän Rusthollin Oksasen torpan pellosta Hirsjärven rannasta 35 m E".
Torppa on hävinnyt ja paikalla on kesähuvila. Sen ja järven välissä on (1963) peltoalue. Siitä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Sammalo (1000015504) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves on löydetty "Sammalon talon elopellosta".
Talo on Hirsjärven itärannalla, Sammalonsalmen kohdalla. Talon mailta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Lehtiniitty Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kanta (KM 6905:3) on löydetty Vilikkalan "Kylä-Topin talon maalta Lehtiniityn torpan Kotopellosta riihen takaa, järvestä 200 m itään".
Paikka on Ison-Tahkon järven itäpuolella, talosta noin 125 m itään on ollut riihi. Löytö on ilmeisesti sen vaihelta.

Rintala (1000015512) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kanta (KM 6905:2) on löydetty Viiarin Metsäkulman tien varresta. Tien länsipuolella on maatunut hiekkakuoppa, joka ehkä on löytöpaikka.

Rinne Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 3991:3) on löydetty Viiarin kylän "Rinteen torpan pellosta".

Töykämäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta (KM 6302:3) on löydetty Viiarin kylän "Töykämäen torpan pellosta Hirsijärven rannasta noin 40 m torppaan päin".
Taltta on nähtävästi löytynyt lähellä rantaa olevan pellon pohjoisosasta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Seppä Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme kiviesinettä: pohjalainen tasataltta, tasataltta (KM 3991:2) ja kourutaltta (KM 6382) on löydetty Viiarin kylän Sepän talon (ent. rustholli) mailta. Tarkat löytöpaikat puuttuvat. Talon läheisyydestä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Toijan saha (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saha on (1963) Toijassa Kiskon Kirkkojärveen laskevan Mommolanjoen varressa.
Pohjalainen tasataltta (KM 10608:2) on "löydetty sahan alueelta joen pohjasta" ja painokivi (KM 10695:1) on löydetty "sahan alueelta Toijan ja Viiarin kylän rajalta kivikasasta".
Vuonna 2013 on toimitettu Kansallismuseon kokoelmiin kourutaltta KM 39302:1, joka on löytynyt joenperkauksen yhteydessä 12.6.1930 sahan yläpuolelta keskeltä Toijanjokea. Ei tarkempia löytötietoja.

Kronkki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Toijan kylästä Kronkki-nimiseltä pellolta. Alue on tasaista ja alavaa peltoa.

Krintilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven kappale (KM 10674:2) on löydetty Toijan "Vasaman pellosta", joka tarkoittaa Krintilän taloa. Alue on tasaista lähinnä pohjoiseen viettävää peltoa.

Lindqvistin Kotopelto Mommola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta, taltan kappale ja kourutaltta on todennäköisesti löydetty Toijan Mommolan kartanon maalta, samasta pellosta joka on kartanosta 350 m länsilounaaseen. "Kotopelto" on etelään viettävää hiekkaperäistä peltoa. KM 3163:11 on "Mommolan talon Kustaa Lindqvistin kotopellosta", KM 4679:2 taltan kappeleen on löytänyt A(?) Lindqvist Mommolan maalta ja kourutaltan löytöpaikasta sanotaan:"Mommila, pelto liki kartanoa. Lindqvist" .

Kesmässilta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen taltta (KM 5051:3) on löydetty "Toijaan kylän Mommilan kartanon maalta Kesmässillan torpan pellosta perunaa kaivettaessa", mahdollisesti talon läheltä. Poikkikirveen löytötiedot: "Kisko Mommolan pelto Engström" tarkoittaa ehkä Ekströmiä ja esine voi siis olla Kesmässillan maalta vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan.

Mäntyala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 6408) on löydetty Kavaston kylän Uudenkylän talon Mäntyalan torpan pellosta. Paikka on Kurkelanjoen länsipuolella olevan hiekkanummen laitaa. Pellot viettävät etelään ja kaakkoon. Alueelta ei todettu asuinpaikan merkkejä. Vuoden 2003 inventoinnissa löydettiin pellolta kvartsi-iskos.

Heikola (1000015529) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Käyräselkäinen kourutaltta(KM 4341:4) on löydetty Kurkelan kylän Heikolan talon Joksuonniityltä.

Härkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän tyypin kirves (KM 4683:2) ja kourutaltta (KM 4683:3) on löydetty Kiskon kirkonkylän Härjän talon maalta. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.

Riihipelto (1000015523) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 6428:1) on löydetty kirkonkylän Riihipellon talon Pentin niitystä. Paikka on talosta 300 m luoteeseen, etelään viettävä loiva rinne.

Koivuniemi 2 (1000015524) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 6866:4) on löydetty Kaijalan kylän "Vendelin talon Koivusen torpan pellosta". Koivusen torppa on Koivuniemi Kirkkojärven itärannalla.

Vanha Kytö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2794:49) on löydetty "Kyrron" torpasta Marjaniemestä. Kyrron torppa lienee Vanhan Kydön talo. Aluetta tarkastettiin vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Mäntysilta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan kappale (KM 3829:4) ja reikäkivi (KM 4289) on löydetty Kurkelan kylän Mäntysillan talon maalta. Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan talon mailla on asuinpaikaksi sopivia alueita esimerkiksi talosta 200 m etelään. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Heimola (1000015527) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen kourutaltta (KM 3987:1 ja poikkikirves (KM 3987:2) on löydetty Kurkelan kylän Heikolan talon "pykninkiasemalta". Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan löydöt ovat ilmeisesti Heimolan kohdalta. Paikka on kallioista mäkeä ja onkin mahdollista, että esineet ovat kulkeutuneet muualta.

Päivölä Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt, kaksi eteläsuomalaista tasatalttaa (KM 6302:1-2) ovat peräisin Kurkelan kylän Flinckin torpasta, nykyisin Päivölä. Talo on nummen reunassa. Pellot viettävät lounaaseen, etelään ja itään. Alue on vuoden 2003 inventoinnin mukaan asuinpaikaksi sopiva.

Joenpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Kurkelan kylästä Joenpellon talosta 100 m itään. Paikka on alavaa joen rantapeltoa, joka tuskin tulee kysymykseen asuinpaikkana.

Kivimäki (1000015547) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Kivimäen talon itäpuolella olevalta pellolta, Äijäläntien eteläpuolelta. Paikalta ei ole todettu kiiinteää muinaisjäännöstä.
Esine on Lauri Äijälän hallussa.

Kaukmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme kiviesinettä: pohjalainen kourutaltta (KM 2794:51), kaksi tasatalttaa (KM 3919:1-2) )ja luontainen kiviliuska (KM 3919:3) on löydetty Ylötkylän Kavastolta, Kurkelanjoen eteläpuolelta korkean mäen kaakkoisosasta. Vuoden 1963 inventoinnissa ei löydetty talon lähistöltä asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Olla (1000015552) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kiviesinettä, pohjalainen kourutaltta (KM 3101:4) ja nelisivuinen oikokirves (KM 3103:18) on löydetty Ylötkylän Kavastolta Kurkelanjoen eteläpuolelta Ollan talon maalta. Aluetta on tarkastettu vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä, asuinpaikan merkkejä ei löydetty.

Koivukosken Riitapelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 6024:1) on löydetty Ylötkylästä, Ahdistonjärven koillispuolelta, Koivukosken talosta 100 m etelään. Paikalta ei todettu vuoden 1963 inventoinnissa kiinteää muinaisjäännöstä.

Rauhala Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ristinuija (KM 5855:3) on löydetty Leilän kylästä,Rauhalan torpan takapellosta, Kärkelänjoesta noin 700 m itään. Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan löytöpaikka on pellolta noin 100 m talosta etelään. Paikalta ei löydetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Leilän Pyymäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 6080:1) on löydetty Leilän kylästä "Kärkölän ruukin maalta pyypellosta". Paikka on Pyysuon luoteispuolella. Alueelta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Vähätalo Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (KM 3103:16) on löydetty Ylötkylästä, nykyisen Vähätalon maalta. Vuoden 1963 inventoinnissa ei alueelta, itään viettävältä pellolta löydetty asuinpaikan merkkejä.

Tanner (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän tyypin kirves (KM 3103:17) on löydetty Ylötkylän Metsäkulmalta, nykyisen Tannerin talon maalta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kauppila (1000015559) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kirveen kappale (KM 5058:1) on löydetty Jylyn kylästä "Kauppilan talon salin alta kivijalkaa tehtäessä multamaasta". Kauppilan talo on Jylyjärven eteläpuolella. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä, mutta noin 50 m koilliseen on Kotikallion asuinpaikka (muinaisjäännösrekisterissä numero 259010057).

Uusitalo Kisko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta (tasa-kourutaltta) on löydetty Leilän kylän Leilän talon maalta läheltä Seljänalan järven rantaa, rantatörmän päältä. Leilän talo on Uusitalo ja löytöpaikka on noin 300 m talosta etelään. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ryskilohko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sillanpääntien ja Metolanjoen väliseltä pellolta, Sillanpään talosta 80 m luoteeseen on löydetty taltan puolikas. Esinettä säilytetään Sillanpään talossa.

Karjassuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta on löydetty Kaukurin kylän Karjassuon pellolta Kiviojan talosta 200 m luoteeseen maansiirtotöiden yhteydessä. Esinettä säilytetään Kiviojan talossa.

Kuoppala (Lepistö, Vesiniitty) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Soikea tuluskivi ja kivikirveen teelmä on löydetty Pirttimäen kylän Riihimäen tilan alueelta, Vesiniitty-nimisestä pellosta.

Ollila (1000015865) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan katkelma (KM 2111:6) on löydetty Kalelan kylän Ollilan talon tarhasta. Paikka on pienellä mäennyppylällä, peltojen keskellä noin 400 m luoteeseen Mynäjoesta.

Röykän soramurske (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suippopäisen reikäkiven puolikas on löydetty Nihattulan kylästä Turku-Rauma-tien (vt 8)itäpuolella olevalta hiekanottoalueelta.

Päivölä (1000015845) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teelmä on löydetty Pappilan kylän Päivölän asuinrakennuksen alta soraa ja hiekkaa poistettaessa vuonna 1958.

Tyynelä (1000015857) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäaseen puolikas ja lattea, epämääräismuotoinen reikäkivi on löydetty Kasurlan kylän Tyynelän tilan pellosta, Rajasuontien vierestä.

Isotalo 2 (1000015866) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviriipus onn löydetty Halson kylän Isotalon uuden asuinrakennuksen perustaa kaivettaessa. Maaperä paikalla oli hiekkaa ja savea. Paikka on mäenharjanteen eteläreunassa, Laajoesta 220 m pohjoiseen.
Vuoden 2021 inventoinnin aikaan kohde ennallaan. Peltoalueen reuna käveltiin läpi, mutta havaintoja arkeologisesta materiaalista ei tehty.

Päivärinta (1000015852) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Savitiivistettä on löydetty Raimelan kylän Päivärinnan talon kellarin vieressä olevasta hiekkamultaläjästä. Paikka on Yläneentien ja Keskitien risteyksessä tasaisella peltoalueella.

Hakapelto (1000015853) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikas on löydetty Majalaisen kylästä, Majalaisten maalta, Palmroosin torpan luota, Hakapellosta, joka on talosta pohjoiseen. Paikka on loivasti etelään, kohti Mynäjokea viettävää rinnettä.

Vaheketo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suiponsoikea reikäkivi on löydetty Majalaisen kylästä Vaheketo-nimisestä pellosta. Löytöpaikka on loivasti kaakkoon, kohti Mynäjokea laskevaa rinnettä.

Kouru (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi oikokirvestä (KM 3907:2 ja KM 3932:5) on löydetty Haapaisen kylästä, Kourun tilan maalta, pellosta. Talo on siirretty aikanaan jokirannasta 200 m. Vuoden 1994 inventointikertomuksen mukaan talo sijaitsee pienellä itä-länsisuuntaisella mäentöyräällä, peltojen keskellä, Haapaistentien pohjoispuolella. Rinne laskee paikalta loivasti kohti etelää Mynäjokea.

Mustassuontie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Mäenkylästä, vt 8N itäpuolelta, kaatopaikantien pohjoisreunasta kiven päältä. Paikka on metsäinen, osittain soistunut mäki.

Teilimäki/Teilinummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisia kivikautisia löytöjä, hioinkivi, kivilaji-iskos? (KM 5021:9-10), keramiikkaa, kiekkokiviä, pii-iskos (KM 8200:11-14) on löydetty Tiilimäen/Tiilinummen alueelta sorakuopasta. Paikka on vanhan Turku-Rauma -tien itäpuolella suurella soranottoalueella.

Junnila (1000015858) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kaksiteräisen miekan kappale (KM 2979:8) on todennäköisesti löydetty Tarvaisen (tai Kukolan) kylän Junnilan talon maalta, mäenrinteestä. Diaarissa löytöpaikkana on Kasurlan kylä. Vuoden 1959 inventointikertomuksen mukaan kylässä ei ole ollut Junnila-nimistä taloa.
Tarvaisten Junnilan talo sijaitsee nykyisin mäen itälaidalla, peltoaukean äärellä. Mäenrinne viettää kohti pohjoista, Mynäjokea. Aikaisemmin talo oli saman mäen pohjoisrinteen alaosassa, nykyisen Yläneentien varressa.

Pelto-Moisio (Palonen) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi poikkikirvestä ja Kiukaisten keramiikkaa on löydetty Nihattulan kylästä Palosen talosta 500 m pohjoiseen olevalta pellolta. Samalta peltoaukelta on löydetty myös piisirppi. Vuoden 1994 inventoinnissa löydettiin pellolta kvartsi-iskos.

Anttila, Papinniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piisirppi on löydetty Tarvaisen kylästä Anttilan talon pellosta. Paikka on 600 m talosta kaakkoon. Paikka on nykyisin pieni tontti Pajamäen tien varressa.

Huti (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Epämääräismuotoisen reikäkiven (KM 6944:27) löytöpaikka on Kukolan kylän Hutin talon pelto. Paikka on talon vieressä. Talo on pienellä töyräällä, noin 60 m Mynäjoesta pohjoiseen.

Perämäki (1000015862) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Varsireiällinen rautakirves on löydetty Kukolan kylästä Perämäen tilalta navetan viereen ojaa kaivettaessa. Löytöpaikka on kohti Mynäjokea laskeva rinne.

Junnila 2 (1000015864) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen kantakatkelma on löydetty Kukolan kylästä, Junnilan talon autotallin takana olevasta sokerijuurikaspellosta. Paikka on etelään, kohti Mynäjokea laskevalla rinteellä.

Iso-Alho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rombikirveen puolikas on löydetty Kiivkylästä Iso-Alhon palstalta Kutervik-nimiseltä pellolta. Iso-Alhon tilalla on kaksi peltolohkoa. Vuoden 1994 inventoinnissa ei pystytty selvittämään kumpi niistä on löytöpaikka. Peltopalstat ovat lounaaseen viettävällä rinteellä.

Paasikallio (Kivijärvi) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja kivilaji-iskoksia on löydetty Karjakosken kylän Kivijärveltä, ns. kunnan Rantasaunatien varrelta. Paikka on tien vieressä, kallioisen rinteen kaakkoisrinteessä.
Vuoden 2021 inventoinnissa paikalta ei tunnistettu arkeologista materiaalia.

Laajoen keskimmäinen koski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa, poikkikirves ja epämääräinen kiviesine on löydetty Juvan kylän Laajoen keskimmäistä koskea perattaessa vuonna 1939.

Iso Myllykoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme tasatalttaa on löydetty vuonna 1939 Laajokea perattaessa Isosta Myllykoskesta.

Ahta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Kivikylästä Viljalanojan varrelta Akta-nimiseltä palstalta vuonna 1925. Paikka on peltoaukean pohjukka.

Ano-Orko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Kivikylästä Viljalanojaa kohti laskevalta peltorinteeltä.

Isohaka (1000015881) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Juvan kylän Isohaka-nimisen lohkotilan maalta, Jokiranta-nimisestä pellosta, noin 70 m Laajoesta etelään. Löytöapaikka on peltoa Laajoen etelärannalla, missä rinne viettää luoteeseen, kohti jokea.

Pilpolan Pokkalan torppa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mahdollisen rautakautisen kirveen (muistuttaa rautakirvestä Kivikoski 1973, kuva 879) on Pentti Pilpola löytänyt torpan puutarhasta kivikasasta Alakylän Pilpolan talon maalta.

Katunpään hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Juvan kylästä, hiekkakuopasta Pyhärannan metsäpalstasta noin 100 m etelään valtatie 8:n itäpuolelta.

Rantanen (1000015916) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Nukkilan kylästä Lemmin kulmalta, Rantasen palstalta, päärakennuksesta noin 100 m luoteeseen sorakuopasta, noin 70 cm:n syvyydestä. Paikka on pieni mäennyppylä peltojen keskellä. Löytöalueella on useita pieniä, uusia ja vanhoja hiekkakuoppia.
Bilund 2011: Inventoinnissa tarkastettiin mäenkumpare, jolla löytöpaikka aikaisempien selvitysten mukaan sijaitsee, sekä suunniteltua voimajohtolinjaa nykyisen linjan lounaispuolella useita satoja metrejä paikalta luoteeseen ja kaakkoon. Itse mäki on maastoltaan kaksijakoinen siten, että voimalinjan alus ja mäen koillisosa siitä koilliseen on ainakin pinnaltaan kivikkoista, paikoin suorastaan louhikkoista. Lounaisosa taas on lähes kivetöntä lajittunutta hiekkaa, ja varsinkin loivat rinteet mäen etelä- ja lounaisreunoilla vaikuttavat asuinpaikkojen ja muidenkin muinaisjäännösten kannalta hyvin otollisilta. Juuri näillä alueilla on runsaasti pieniä hiekkakuoppia ja muita rikkoumia maan pinnassa. Ilmoitettu vasarakirveen löytökohta, jonka tarkkuudesta tosin ei liene tietoa, on keskellä mäen vanhimpia, jo täysin metsittyneitä hiekkakuoppia. Inventoinnissa hiekkakuopat ja pellon reunat tarkastettiin. Hiekkaisen osan pohjoispäässä, joka on ehjempää metsämaastoa tarkastettiin muutamia tuulenkaatoja ja tehtiin muutamia koekuoppia. Mitään merkkejä muinaisjäännöksistä ei havaittu. Voimalinjan alus läheisillä mäillä on kivikkoista hiekkamoreenia tai moron peittämää kalliota, eikä näiltä alueilta löytynyt mitään.

Talola (1000015917) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkivi on löydetty Salavaisten kylästä Talolan maalta. Se sijaitsee Laajoen länsirannalla, pienellä mäellä.

Maunula (1000015918) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on ostettu Salavaisten kylän Maunulan talosta. Esine on löydetty mäen rinteestä. Talo sijaitsee Laajoen länsipuolella, korkeahkolla pohjois-eteläsuuntaisella mäellä.

Koskinen (1000015919) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Tallalan kylästä Tallalan yksinäistilasta erotetun Koskisen palstatilan tontilta, maata kaivettaessa noin 6 m asunnon kaakkoispuolelta. Paikka on pienellä mäellä Laajokeen idästä laskevan pienen ojan varrella. Paikka on tonttimaata.

Veikkola (1000015920) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkivi on löydetty Ketelisen kylästä, Veikkolan tilan pellosta, pienen mäentöyrään etelärinteestä.

Ruohanttee (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Karppisen kylästä, Rouhantteen tilan maalta loivasti etelään, kohti Joenperänojaa laskevalta pellolta.

Yli-Mattila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja kourutaltta on löydetty Karjalankylän Yli-Mattilan tilan maalta noin 12 m Yli-Mattilasta etelään, pellolta. Löytöpaikka on jyrkähkösti etelään, kohti Laajokea viettävää rinnettä. Vuoden 1994 inventointikertomuksen mukaan paikka on tien alla.

Vierumäki koulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskerengas on löydetty Karjalan kylän kansakoulun uudisrakennuksen seinän vierestä ojankaivuun yhteydessä. Koulu sijaitsee mäentöyräällä, etelään kohti Laajokea viettävällä rinteellä. Paikka on koulun tonttimaata.

Kärpännokka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen tai -taltan katkelma on löydetty Pursisen kylästä Kärpännokan entisen tilan maalta, ojasta (Lemminojasta?). Löytöalue on vuoden 1994 inventointikertomuksen mukaan kohti Laajokea viettävää peltoa, Lemminojan varrella.

Huolila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalla on todennäköisesti sijainnut hautaröykkiö kivikkoisella mäellä talon läheisyydessä. Röykkiö on todennäköisesti kokonaan hävitetty. Kohde löydettiin kun mäkeä alettiin raivata pelloksi vuonna 1880. Löydöt paikalta ovat miekkojen katkelmia, keihäänkärkiä, kuolaimet ja kilvenkupura.

Mannemäki (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Miekka (KM 3597:10) on löydetty Mannemäestä. Miekka oli ollut suuren paaden alla. Viereiseltä pellolta tehty kyntökerroksesta muutamia muita rautakautisia löytöjä metallinetsinnässä. Lisäksi pronssikautinen kaksoisnappi IV tai V periodilta (n. 1100 - 700 eaa.)

Hakola (1000016648) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Iskukivi on löydetty Kerttulasta pellosta A. Lindstedtin huvilan edustalta. Vuoden 2005 inventoinissa tarkastettiin lähellä olevan Tenavakadun leikkausta. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Hintsa (1000016649) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta on löydetty Hintsantien länsireunasta pellon pinnasta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Paimenenkatu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos on löydetty Paimenenkadun pohjoisesta reunaleikkauksesta, läheltä vanhaa kovertunutta puronuomaa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kallastenvuori 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen rannerengas on löydetty Vatselan kylän Ali-Isotalon maalta Kalla(stenvuore)n rinteeltä.

Ylinen (1000016653) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen kivikirves on löydetty Vatselan kylän Ylisen talon maalta peltotöissä savimaasta.

Ylistalo (1000016651) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskos on löydetty Somersojan kylästä paikasta, jossa Kustaviin menevä tie ylittää Piuhanjokeen laskevan puron uoman. Pellosta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pirilä (1000016655) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rautainen miekka on löydetty Pirilän talon maalta. Viereiseltä pellolta löytynyt marraskuussa 2019 metallinetsinnässä tynnyrinmuotoinen pronssihelmi (alakohde).

Pappilan pelto (1000016673) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Esineet (mm. pronssisia korujen katkelmia, joukossa karhunhammasriipus) ovat löytyneet metallinilmaisimella vuonna 2008 Pappilan pihapiirin eteläpuolella olevan peltoalueen itäpuoliskosta kyntökerroksesta, Koroistentien ja Pappilantien risteyksen luoteispuolella. Löytöalueen koko on noin 40x20 metriä, löytösyvyys on 10-20 cm.
Kohde on tarkastettu vuosina 2010 ja 2023, jolloin löytöalue on ollut kasvillisuuden peittämä. Pelto viettää loivasti etelään. Kohteen tarkka laajuus tai luonne eivät ole tiedossa.

Ryssviken (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Strömman kanavasta ja Gammelbyvikistä etelään Perniön puoleisella rannalla, Ryssvikenin eteläpuolella olevan niemen länsirannalla.
Puisen hylyn rakenneosa löytyi kaislikosta puolittain hautautuneena. Kyseessä on limisaumaisen aluksen pohjatukki, jossa on puutappien reikiä. Kuvia pohjatukista on Museoviraston meriarkeologian arkistossa (ks. Salo, löytöilmoitukset, MA200120:1-3).

Kuggskär eteläpuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisen selän eteläosassa Öröstä reilut 7 km eteläkaakkoon ja Kuggskäristä etelään, Kuggskärin ja Nämanlandin välisellä matalikolla.
Paikalla on sotalaivasta peräisin olevaa esineistöä: tykkejä, tykinkuulia, ankkureita ja irtonaisia puurakenteita. 2018 alueella havaittiin kahdeksan tykkiä. Alueen merenpohja on kallioista ja pohjassa risteilee muutaman metrin syvyisiä kanjoneita/solia, joiden pohjalle tykit ovat joutuneet. Tykkejä on ryhmissä (2+2+3+1) 12,5 metrin ja 14 metrin syvyydessä. Ryhmien välillä on arviolta 15 - 25 metrin etäisyys (ehkä enemmänkin). Tykit vaikuttivat keskenään suunnilleen saman pituisilta. Yhtä tykkiä mitattiin ja se oli 2,4 metriä pitkä. Alueella ei ole havaittu isompaa puurakenteiden keskittymää tai hylkyä.
Salon Simput ry löysi alueelta ankkureita ja tykkejä kesällä 1980. Museoviraston Suomen merimuseo antoi 1982 Merikarhut ry:lle luvan nostaa alueelta yksi suurikokoinen tukkiankkuri. Ankkurin varren pituus on 5-6 metriä ja puutukki on koottu kahdesta osasta. Ankkurissa olevan merkinnän perusteella on oletettu, että ankkuri olisi tehty Pietarin lähellä 1700-luvun lopussa. Ankkuri nostettiin Salon Simput ry:n, Merikarhut ry:n ja muiden talkoolaisten työnä kesällä 1982 ja sijoitettiin löytöpaikasta pohjoiseen sijaitsevalle Merikarhujen käytössä olevalle Lilla Ådskärin saarelle. Suomen merimuseon Pekka Lindfors kävi noston jälkeen paikalla ja antoi ohjeita ankkurin käsittelyyn. Myöhemmin alueelta nostettiin toinen ankkuri, joka sijoitettiin Salon kaupunkiin. Löytöalueelta on 1987 nostettu Museoviraston luvalla myös neljä tykkiä. Tykit kuuluvat Museoviraston kokoelmiin numerolla SMM01093. Yksi tykeistä on ollut sijoitettuna Örön linnakkeelle ja yksi on ollut Taalintehtaan ruukinmuseossa. Kaksi tykkiä on sijoitettuna Saloon.
Ankkureiden ja tykkien arvellaan liittyvän venäläiseen Livitza - tai Liviza -nimiseen sotalaivaan, joka joutui pudottamaan tykkejä ja muuta tavaraa alukselta mereen keventääkseen alusta karilta irti pääsemiseksi 1830- tai 1840-luvulla. Karille jääminen tapahtui lähellä Nämanlandia. Hiittisläiset kalastajat osallistuivat tapahtumiin. Alus saatiin lopulta viedyksi pois haveripaikalta eikä se jäänyt hylyksi. Åbo Akademin arkistossa on saaristolaisten kertomuksia, jotka saattavat liittyä juuri tähän haveriin ja meren pohjassa oleviin esineisiin. On myös oletettu, että Busö -saaren rantakalliossa oleva laivaa esittävä kalliohakkaus liittyisi samoihin tapahtumiin.

Purunpää itäpuoli 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on Kemiönsaaren sisäsaaristossa Purunpään Krogaruddenin itäpuolella, Oxholmenin pohjoispuolella.
Saviastia (Suomen merimuseo 01387:001) on 15.7 cm korkea, suurin halkaisija 22.8 cm, astia on pyöreäkylkinen ja tasapohjainen ja käsintehty (ei vääntöpyörällä), astian reuna on matala ja ulospäin ja alas käännetty. Loivan olan kohdalla ruukku on koristeltu aaltoviivoilla. Ruukun alaosa on karheampi kuin yläosa, saviaines on tummaa, astian reunasta on säilynyt noin neljännes. Astia on Torsten Edgrenin mukaan tuontia itämeren eteläosista.
Alueelta myös kaksi muuta saviastianpalaa (Suomen merimuseo 0137:002 ja 003a) ja niiden pinta on karkeahko ja harmahtava, ne ovat koristelemattomia ja niiden reunat vähemmän profiloituja; astiat muistuttavat ehkä eniten viikinkiajan yleiskeramiikkaa Edgrenin tulkinnan mukaan.

Stora Ängesön riimukivi (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Stora Ängesön rantavedestä
Rantavedestä löydetty riimukivenkappale, joka hakattu 1000-luvulla. Kivi liitetty Kansallismuseon kokoelmiin.

Bäckfjärden (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Nauvon kirkolta noin 7 kilometriä lounaaseen Mattnäsissä Bäckfjärden -lahdella, 6-7 metriä rantaviivasta jyrkän kallion juurella.
Lyijysinetti ja ruukunpalasia on löytynyt vedestä jyrkän kallion juurelta meren rantatörmältä maan tasoituksessa. Paikalla havaittiin myös vanhoja keltaisia ja punaisia tiilenkappaleita, metallinpaloja sekä piikiveä. Löytäjän mukaan paikka on ensimmäinen suojasatama ulkosaaristosta tultaessa, luultavasti purjehtijoiden leiripaikka. Esineet ovat Museoviraston kokoelmissa numerolla KM89077.

Kallanpää pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Turun keskustasta länteen Ruissalon Kallanpään pohjoispuolella, Pansionväylän varrella.
Paikalla on veneen tai ruuhen hylky, jonka pituus on noin 5 metriä. Hylky löytyi viistokaikuluotauksessa 1997 ja tuolloin veneen runko näytti viistokaikuluotainkuvassa kokonaiselta ja ehjältä.
Hylyn ilmoittajan mukaan paikalle suunniteltiin ruoppausta.

Finnskär (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Utön pääsaaren luoteispuolella olevan Finnskärin eteläpuolella vedenalaisen rinteen alaosassa sekä jyrkänteen alla.
Löytöpaikalla on ollut suuri määrä astioita noin 50 x 50 metrin alueella siten, että useissa kohdin on ollut astioiden kasaumia. Voidaan olettaa, että näillä paikoilla kuljetuslaatikko on kokonaisena vajonnut pohjalle ja hajonnut siihen. Astiakasaumien ympärillä on hajanaisia yksittäisiä astioita. Esineet ovat posliiniastiastoa, eri kokoisia lautasia, joita on ollut suurissa pinoissa, eri kokoisia vateja, keittokulhoja, rikkinäisiä kahvikuppeja, kermanekkoja jne. Osa astioista on valkoisia, osa kuvioituja (maisema-aihe). Museoviraston tutkija Heikki Hyvönen on ajoittanut astioita 1800-luvulle. Yhdessä vadissa on leima vuodelta 1860 ja eräissä astioissa käytetyt leimat ovat vuosilta 1853-1858. Osa astioista on englantilaista alkuperää.
Löytöalueella ei ole havaittu selkeää hylkyä tai hylyn osaa. On oletettu, että astiat voisivat liittyä Hanna -nimisen aluksen haaksirikkoon 1862. Löytöpaikkaa on kuitenkin pidetty muinaismuistolain tarkoittamana irtolöytönä. Paikalta on nostettu astioita pitkän ajan kuluessa eri sukellusseurojen toimesta. Muun muassa H2O-seura nosti astioita sopien asiasta Museoviraston kanssa. Valikoima astioita on liitetty Kansallismuseon kokoelmiin.

Varvojärvi 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Varvojärven itärannalla järven keskiosassa.
Ruuhi 1 on järven pohjaan lasketun kaapelin päällä vedessä noin 1,5 metrin syvyydessä. Ruuhi on noin kolme metriä pitkä. Sen toisesta päästä puuttuu osa, toinen pää on paremmin säilynyt.
Ruuhi havaittiin 1997, kun sukeltajat olivat laskemassa kaapelia pohjaan. Järven pohjassa oli puita, jota sukeltajat siirtelivät sivuun. Ruuhi oli puuaineksen joukossa rantavedessä.
Salon Seudun Sanomat kirjoitti ruuhilöydöstä 11.11.1997.

Varvojärvi 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Varvojärven länsirannalla järven keskiosassa.
Kyseessä on yksipuinen ruuhi, jonka sisällä on polttojälkiä. Ruuhi löytyi noin kahden metrin syvyydestä, kun paikalle oltiin asentamassa kaapelia 1997. Ruuhi siirrettiin sivuun kaapelin tieltä, siitä noin kolmen metrin päähän.

Trutören (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hangon läntinen selkä, Trutörenin kaakkoispuoli.
Posliiniesinelöytö, johon kuuluu kahvikuppi ja kermakannu. Astioissa on sinisiä pastoraaliaiheisia koristekuvioita.

Norrharunan ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Norrharunan eteläisimmän saaren eteläpuolella
Puutukkiankkuri, jonka pituus 145cm ja leveys n. 1m, huonossa kunnossa

Röstholm (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Saaristomerellä Houtskarin eteläpuolella Röstholmin kummelin lounaispuolella.
Viisihaarainen varppausankkuri, kärjet ohuet ja kolmiomaiset, päässä kierretty nuoralenkki; kolmessa sakaroista on levy jäljellä, kahdesta puolestaan hävinnyt.

Iso Lanholmi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on noin 12 km Uudenkaupungin keskustasta länsiluoteeseen Iso Lanholmin länsipuolella.
Paikalta on 1980-luvun alkupuolella löydetty lasipikareita ja vedensuodatin. Paikalla on myös ollut puulaatikoita. Perimätiedon mukaan Hudiksvall -niminen alus olisi 1917 ajautunut jäihin ja tästä syystä osittain uponnut. Tuolloin sen lastia olisi heitetty mereen.
Höyrylaiva Hudiksvall tiedetään rakennetuksi Englannissa Sunderlandissa 1873 Supernal -nimisenä. Alus myytiin Ruotsiin 1904, jolloin se sai uuden nimen Hudiksvall. Laivan ollessa matkalla Tukholmasta Uutenkaupunkiin 1917, se jäi jäiden puristuksiin ja upposi. Hylky nostettiin syyskuussa 1919 ja otettiin uudestaan käyttöön. Alus oli kulussa 1929 asti. Åbo Underrättelser -lehdessä kirjoitetaan 24.7.1919 ruotsalaisen höyrylaiva Hudiksvallin meripelastukseen liittyvästä oikeuskäsittelystä kertoen, että alus repeytyi jäissä toukokuussa 1917 Lamholmin luona. Lehtijutun aikoihin alus oli vielä hylkynä.

Puolakkajärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhi on löytynyt Perniön Puolakkajärven eteläosasta, Preiviikki-niemen itäpuolelta rantavedestä. Puolakkajarvestä on yhteys Matildanjärveen.
Kyseessä on yksipuinen ruuhi, jonka pituus on noin 5 metriä ja leveys noin 45 cm. Laidan korkeus on noin 30 cm. Ruuhen sisäpohjassa on tapituksen jälkiä, jotka liittyvät mahdollisesti istuimeen. Ruuhen toinen laita puuttuu.
Ruuhi löytyi 1999. Tuolloin ruuhi nostettiin ylös vedestä kuvaamista varten ja laitettiin sen jälkeen takaisin veteen.

Bjensböle (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on noin 5 km Kemiön kirkosta lounaaseen Bjensböleträsketin pohjoispuolella. Ruuhi on löydetty maasta n. 50 cm syvyydestä. Löytöpaikka oli järvenpohjaa ennen 1960-luvun lopulla tapahtunutta järvenlaskua, joka pudotti järven pintaa n. 70 cm.
Piirroksen perusteella yksipuinen, pyöreäpohjainen ruuhi. Pituus 163 cm, leveys 53 cm, korkeus 21 cm. Ruuhi oli löydettäessä hyvässä kunnossa. Se upotettiin veteen löytöpaikan lähelle. Ruuhi löytyi 1970-luvulla sattumalta, kun maata kaivettiin. Löytö ilmoitettiin ensimmäiseksi Sagalundin museolle.

Historiallinen; Löytöpaikka on Turun linnasta noin 1,5 km länsilounaaseen Pikisaaren pohjoisrannalla.
Pikisaaren pohjoisrantaan ajautui keväällä 2002 puurunkoisen aluksen kyljenkappale. Sen pituus oli 6,3 metriä ja leveys noin 1,5 metriä. Alus on ollut rakennettu limisaumatekniikalla. Hylyn osa muodostuu mäntypuisista laitalaudoista ja kaarista. Kylkilaudat on liitetty kaariin puutapeilla. Lautojen välissä on palmikoitua rivettä.
Turun maakuntamuseo ilmoitti löydön Museovirastolle ja hylynosa kuljetettiin Helsinkiin Hylkysaareen dokumentoitavaksi. Valokuvia on numerolla 200237:1-17. Vuonna 2010 hylkyosan laitalaudasta ja kaaresta otettiin näytteet puulajin määrittämistä varten. Molemmat näytteet ovat mäntyä (Pinus sylvestris).
2021 Pikisaaren pohjoispuolella tehtiin luotausinventointia (NMG Oy) ja havaittiin hylyn osia alueella, joka on lähellä Pikisaari 2 -hylkyosan löytöpaikkaa. On mahdollista, että Pikisaari 2 on peräisin havaitulta hylkyalueelta (Pikisaari 3, nro 1000042573).
Keskiajan lopussa Pikisaari oli vielä erillinen saari, mutta viimeistään 1700-luvulla se on kuroutunut kiinni Hirvensaloon. Saaren keskellä on korkea ja jyrkkärinteinen kallio, jonka länsirinne jatkuu suoraan vesirajan alle ja jopa aivan lähellä rantaa veden syvyys on vielä noin neljä metriä. Paikka on siis ihanteellinen satamapaikka. Pikisaareen rakennettiinkin satama, joka toimi Turun ulkosatamana, kunnes nykyinen satama perustettiin Kanavaniemelle. Saaren asutus liittyi 1600-luvulla tervanpolttoon sekä laivaukseen, josta myös nimi Pikisaari on peräisin. Viimeksi Pikisaaressa poikkesivat laivat 1930-luvulla, jolloin ne ottivat polttoainetta saarella sijainneesta hiilivarastosta.

Purunpää itäpuoli 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Purunpään niemen Krogaruddenin itäpuolella.
Kolmijalkapata, joka on Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmissa numerolla SMM152004:1. Kolmijalkapata oli tarttunut paikallisten asukkaiden kalaverkkoihin Purunpään edustalla. Söderlångvikin asianhoitaja toi padan Turun maakuntamuseoon, josta se toimitettiin Museoviraston Suomen merimuseoon 18.8.2004.

Ruissalo eteläranta (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Turun Ruissalon etelärannan tuntumassa väylän reunassa.
Iso puinen peräsin nousi ruoppaajan kahmariin 1.12.2003. Peräsin laskettiin takaisin mereen. Terästangoilla pistelemällä voitiin havaita, että alueelle on uponnut tai upotettu alus, mahdollisesti proomu.

Västerbyfjärden (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Hylynkappale on ajautunut Norrskatan länsirantaan Västerbyfjärdeninillä, lähellä Yttmo vikenin suuta.
Rantaan ajautunut noin 6 m pitkä limisaumaisen aluksen kyljen kappale, jossa on jäljellä seitsemän lautaa. Hylynkappaleessa on kiinni kolmen puutapeilla kiinnitetyn kaaren kappaleet. Lisäksi laudoissa on irronneista kaarista jääneitä tappeja. Lautojen paksuus on n. 3 cm ja leveys n. 25 cm. Saumakohdissa laudat on kiinnitetty noin sormenpaksuisilla puutapeilla. Hylynkappaleen keskiosassa on jälkiä tulipalosta.

Byholmenin veneen kaari (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Veneen kaari löytyi Kemiön Tolvsnäsistä Byholmenin pohjoisosasta lahden pohjukasta.
Puinen limisaumaisen veneen kaari.

Ryöväriholma luoteisranta (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on sisäsaaristossa Kuusiston länsipäässä olevan Ryöväriholman länsiosan pohjoisrannalla.
Rantaan ajautunut noin 3,5 m pitkä puinen rakenneosa, jonka halkaisija on noin 20 x 25 cm. Rakenneosassa on tiuhassa loveuksia, jotka muistuttavat limisaumarakennetta, sekä pyöreitä reikiä. Osa saattaa olla hylystä peräisin.

Viurilanlahti Vuohensaari (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Salon keskustasta noin 4,5 km lounaaseen Halikonlahden pohjoispuolella Viurilanlahdessa. Löytö tuli esiin Vuohensaaren etelärannan rantakaislikosta noin metrin syvyydestä savesta, kun löytäjät olivat laskemassa lieteputkea. Veden syvyys löytöpaikalla on 20-40 cm.
Kyseessä on kaksi metriä pitkä puinen airo. Esine löytyi 2009 ja vietiin Varsinais-Suomen maakuntamuseoon Turkuun.
Esineen taustaa ja ajoitusta ei tunneta. Löytöympäristö laajemmin katsottuna on kuitenkin vanhaa kulttuuriseutua, jossa on ollut vuosisatojen ajan tärkeitä kartanoita ja josta on harjoitettu kauppaa ja merenkulkua. 1813 tiedetään Viurilan kartanoon kuuluneessa Vuohensaaressa olleen lastauspaikkoja. Kauppaa käytiin Ruotsin suuntaan. Ruotsin vienti alkoi tyrehtyä 1800-luvun keskivaiheilla. Vuohensaaressa on ollut myös telakkatoimintaa. Halikossa, luultavasti Vuohensaaressa, rakennettiin 1872 höyrykuunari Saarela. Vuonna 1873 Vuohensaaressa rakennettiin männystä kuunariparkki Salo. Vuohensaari tuli 1933 salolaisten käyttöön lahjoituksena ja saareen rakennettiin uimalaitos, sauna ja ravintola. Leirintäaluetoiminta aloitettiin 1960-luvulla.

Laitila Matossaari (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöalue on Laitilan eteläosassa alueella, joka on soista vanhan järven pohjaa.
Yksipuinen ruuhi, joka löytyi ojankaivuun yhteydessä 2008 ja on siirretty pois löytöpaikaltaan. Ruuhi on haljennut kahteen osaan. Se on löytäjän hallussa Maskussa.
Inventointi 2021: aiempien koordinaatti- ja kuvailutietojen perusteella kysymys on ehkä samasta kohteesta kuin Isomatosaari 1000020426.

Purunpää itäpuoli 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Purunpään Krogaruddenin itäpuolella, Oxholmenin saaresta luoteeseen.
Paikalta löytyi kahteen osaan haljennut punasavivati, jossa on vihreä lasite sisäpuolella. Vadin halkaisija on 21 cm ja korkeus 9 cm. Siinä on matala jalusta sekä maljamainen muoto. Vadissa on kaksi korvaa, joista toinen rengasmainen ja toinen kruununmuotoinen tai lehtikuvio. Vadin suun ulkoreunaa ympäröi koristereunus. Astia on luetteloitu Suomen merimuseon kokoelmiin: SMM372010.

Perikas (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Ruuhi löytyi Varesjärven eteläpuolella olevan Perikas -nimisen lammen pohjoispuolelta lampeen laskevan ojan reunasta.
Ruuhi löytyi 1960-luvun jälkipuolella, kun läheisen talon isäntä syvensi lampeen laskevaa ojaa. Yksipuinen ruuhi katkesi kahteen osaan. Ilmoittajan mukaan ruuhi oli kapea ja matalalaitainen, ja oli selvästi havaittavissa, että sitä ei ollut työstetty nykyaikaisin työkaluin.
Ruuhen osia säilytettiin pitkään läheisen talon ja läheisen kesämökin tiloissa.

Hakapelto N (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi suunnitellun uuden voimalinjan inventoinnissa 8.10. ja aluetta tutkittiin koekuopittamalla 23.10., jolloin mukana maastossa oli myös Timo Sepänmaa. Vanhan voimalinjan itäreunaa kulkevalta traktoritieltä löytyi kuluneelta maanpinnalta moron sekaisesta hiekasta muutamia kvartseja ja kivilaji-iskos. Paikalla maasto on loivasti lounaaseen laskevaa rinnettä, jossa kallion päällä on ilmeisesti melko ohut kerros rantavoimien lajittamaa hiekkamaata. Lounaassa nykyisen linjan alla maasto muuttuu soistuneeksi. Koillisessa paikkaa rajaa 10-15 m päässä traktoritiellä kapea kivikkoinen vyöhyke ja sen takana loivasti nouseva kallio. Löytökohtien ympäristöön kaivettiin noin 30 m pitkälle ja 10-15 m leveälle alueelle 13 koekuoppaa. Koekuopista ei löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Löytöjen vähäisen määrän vuoksi paikkaa täytyy pitää irtolöytöpaikkana. Suunniteltu voimalinja kulkee paikan kohdalla nykyisen voimalinjan länsipuolella, missä maasto on soista ja kallioista kun löytöpaikka sijaitsee nykyisen linjan itäpuolella, yli 40 m suunnitellusta linjasta.

Järäisten Isoniittu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Porfyriitti-iskos ja kvartsi-iskoksia on löydetty Järäisten kylästä Isoniitun vainiosta itään sähkölinjan alla olevan hiekkakuopan reunasta.
Bilund 2011:
Muinaisjäännösrekisterin tiedot kohteesta ovat sikäli epätarkat, että kuvaustekstissä mainitut löydöt (KM 34420:1-2) eivät ole peräisin siinä koordinaattien ilmoittamasta paikasta (N 6729 654 E 239 775), josta tieltä löytynyttä porfyyriydintä ei ole luetteloitu. Talletetut löydöt on löydetty 200 m siitä koilliseen voimalinjan alla olevasta hiekkakuopasta (N 6729774 E 240036). (Lähde: Esa Laukkanen, Nousiaisten inventointi 2003, s. 222). Koordinaatit korjattu tähän.
Löytöpaikka tarkastettiin suunnitellun uuden voimalinjan inventoinnissa 5.10.2011. Hiekkakuopan käyttö on lopetettu ja sen reunat maisemoitu muualta tuodulla maalla. Maata on ilmeisesti muutenkin ajettu kuopan länsiosaan, joka oli paikoin tiheän pensaikon peittämä ja melko ryteikköinen. Hiekkakuopan itäosaan on muotoiltu tekolampi, jonka eteläosaan Laukkasen ilmoittamat löytökohdan koordinaatit osuvat. Ehjää, mahdollisesti asuinpaikaksi sopivaa maastoa saattaa olla jäljellä hiekkakuopan pohjoispuolella, mutta aluetta ei tutkittu tarkemmin, sillä suunnitellun voimalinja vaikutukset eivät ulotu sinne. Nykyisen voimalinjan eteläpuolella, suunnitellulla uudella linjalla, kuoppaan tulevan tien itäpuolella hiekkamaa on kaivettu tarkoin pois kallioiseen ja kivikkoiseen rinteeseen asti. Tien länsipuolella on osittain entistä hiekkakuopan pohjaa, joka kasvaa pensaikkoa, osittain tasaista ja soistunutta luontaista maan pintaa, joka ei ole asuinpaikaksi sopivaa. Uusi voimalinja ei siten uhkaa muinaisjäännöksiä paikalla.

Kouhimäki 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde löytyi suunnitellun uuden voimalinjan inventoinnissa 17.10. ja aluetta tutkittiin koekuopittamalla 23.10., jolloin mukana maastossa oli myös Timo Sepänmaa. Vanhan voimalinjan poikki kulkevan metsäautotien leikkauksesta löytyi viiden metrin matkalta kolme kivilaji-iskosta. Paikalla maasto on loivasti pohjoiseen laskevaa rinnettä Kouhimäen juurella. Tien pohjoispuolella maa on tasaista ja soistunutta. Voimalinja kulkee paikan itäpuolitse. Nykyisen voimalinja-aukean reuna on noin 10 m päässä löytökohdasta. Maaperä löytökohdan ympäristössä on melko vähäkivistä hiesumoreenia. Paikalle on kuitenkin rantavoimien vaikutuksesta kulkeutunut ylempää jyrkältä rinteeltä vaihtelevassa määrin hiekkaa. Juuri löytökohdan ympäristössä noin 10 m matkalla leikkauksessa pintamaa on hiekkaista. Leikkauksessa näkyy myös löytökohdalla noin 5 m leveä heikko painanne. Löytökohdan ympäristöön tien reunasta etelään kaivettiin noin 15 m x 15 m alueelle 13 koekuoppaa. Koekuopista ei löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Myös leikkauksessa näkyvä painanne näyttää olevan luontainen maan pinnan muoto. Löytöjen vähäisen määrän vuoksi paikkaa täytyy pitää irtolöytöpaikkana. Suunniteltu voimalinja kulkee nykyisen voimalinjan länsipuolella eli suoraan kohteen yli.

Isomatosaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ruuhi löytyi vuonna 2008 ojankaivun yhteydessä Laitilan eteläosasta läheltä Mynämäen ja Vehmaan rajaa. Löytöpaikka on metsien keskellä olevaa suota, jonka kautta virtaa länttä kohti Pehtoja tai Pehdonjoki, joka saa alkunsa Pehtjärvestä, koillisesta läheltä VT 8. Laitilan kirkosta alueelle on matkaa 15 km etelä-kaakkoon.
Vuonna 2010 tehdyssä tarkastuksessa ei tarkastettu löytöpaikkaa, koska siellä ei ollut enää mitään nähtävissä. Sen sijaan tarkastettiin ruuhen kappaleet, kokka/perä ja keskiosa, joita oli säilytetty omakotitalon autotallissa Maskussa.
Ruuhesta oli jäljellä kokka/perä ja keskiosa. Kokka/perä oli sahattu irti pidemmästä kappaleesta ja oli nyt pituudeltaan 85 cm ja leveydeltään 58 cm. Nykytilassaan se oli jo lohkeillut. Ruuhen keskiosa oli murtunut poikki molemmista päistään. Sen pituus oli 2 m ja leveys 45 cm. Ruuhessa on ollut kohotettu, kiinteä istuinpalkki, jonka leveys on 32 cm ja korkeus 11 cm. Ruuhi on yhdestä puusta veistetty ja tasapohjainen.
Ruuhen kappaleet jäivät löytäjän haltuun.

Varasvuori (1000020432) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Varasvuoren hyppyrimäelle johtavan hiekkatien vasemmasta reunasta (katsottuna mäen juurelta) löytyi vuonna 2011 kivitaltta rajun ukkossadekuuron uurtamasta ojasta. Jonkin ajan päästä tienreunan uurteet oli täytetty karkealla sepelillä. Tietä varten on aikanaan ajettu hiekkaa, joten on mahdollista, että taltta olisi tullut hiekan mukana muualta.
Elokuussa 2012 tehdyssä tarkastuksessa paikalla ei ollut mitään rikkonaista maanpintaa tai ojaleikkausta, joista olisi voinut tehdä tarkempia havaintoja. Metsän puolelle kaivettiin muutama pieni koepisto, mutta niiden perusteella ei voi päätellä mitään. Sijainti mäen etelärinteellä ja korkeus (50 m mpy) sopivat kyllä kivikautiselle asuinpaikalle.
Esine on löytäjän, Antero Laitisen, hallussa.

Lehtimäen reikäkivi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöalue on luultavasti ollut metsäisen kallionalusrinteen reuna tai alarinteen länsiosassa olevan matala hiekkakuoppa. Nämä alueet vastaavat Seppäsen kuvausta talon takana sijainneesta hiekkakuopasta. Paikalla on ilmakuvan perusteella ollut vielä 1980-luvulla asuin- ja piharakennus, jotka nykyään ovat kadonneet lähes jälkiä jättämättä. Vain puutarhan kasvillisuus ja lehtipuista muodostunut aita ovat jäljellä. Alaosa alueesta on rehevöitynyt, yläpuolinen rinne on havupuuvaltaista metsää. Entiselle pihamaalle on tuotu heinäpaaleja ja rinteessä sijaitsevaan hiekkakuoppaan rakennus- ym. jätettä.
Lehtimäen eli Kankareen talon takana olevan pienen mäen etelärinteessä vähäisestä hiekkakuopasta on löytynyt hukkaan joutunut reikäkivi (Seppäsen inventointikertomuksen kohde 5.2.16.). Lehtosalo ei havainnut esineen löytöpaikalla mitään, eikä vuonna 1976 paikalle kaivetuista koekuopistakaan tavattu merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta. Seppäsen arvelun mukaan reikäkivi saattaa olla yhteydessä Kotirinteen löytöihin ja joutunut paikalle sattumalta.
Inventoinnissa 2012 löytöalueen avoimet maaston kohdat tarkastettiin silmämääräisesti ja lastan avulla puhdistettiin vähäisten hiekkakuoppien reunoja. Ympäristöä, etenkin mäen eteläosassa olevan matalan hiekkakuopan aluetta kairattiin melko runsaasti. Maaperä oli kivistä hiekkaa ja sen takia kairaussyvyys useassa tapauksessa jäi 20–30 cm. Mitään havaintoja esihistoriallisesta asutuksesta ei tehty.
Luultavammin kyseessä on hajalöytö, joka liittyy Kotirinteen asuinpaikan aktiviteetteihin.

Marttila 1 (1000021153) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltoaukean reunasta irtolöytöinä neljä porfyyri-iskosta (TYA 377:1-4), paikalle kaivetuista koekuopista ei havaittu kulttuurikerrosta.

Korpoström 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Korpoströmin alueella Björkholmin pohjoispuolella noin kuuden metrin syvyydessä.
Paikalta on 1960-luvulla (1966) löytynyt kaksi lasipulloa. Löytöpaikka kuvaillaan sijaitsevan Björkholmin lähellä, pienen saaren edustalla, jossa on kalliossa rautainen rengas. Toinen pulloista on halkaisijaltaan kulmikas siten, että kulmat on viistottu. Väri on tummanvihreä. Toinen pullo on puhaltamalla valmistettu, halkaisijaltaan pyöreä, väriltään vihertävä ja lasissa on ilmakuplia. Pullon korkeus on 14,5 cm ja suurin halkaisija 6,2 cm. Jälkimmäinen pullo on Suomen lasimuseon arvion mukaan ulkomaista alkuperää ja mahdollisesti valmistettu 1700-luvulla.
Pullot nostettiin pohjasta 1960-luvulla ja ne ovat löytäjän hallussa. Löytöpaikalla havaittiin myös tykinkuula sekä 3- tai 4 -haarainen vahvasti syöpynyt rautainen varppiankkuri, josta oli näkyvissä kaksi haaraa.

Hisskäret eteläranta (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Hangon läntisen selän länsiosassa Rosalan itäpuolella Hisskäret -saaren etelärannan lahdelmassa.
Rantaan ajautuneita tammilautoja, jotka ovat ilmeisesti hylystä peräisin. Laudat ajautuivat rantaan 1977 kovan myrskyn jälkeen.

Aurajoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Turun keskustassa Aurajoessa Tuomiokirkkosillan eteläpuolella Linnankatu 1:n kohdalla. Veden syvyys paikalla on noin kolme metriä.
Paikalta nostettiin sukeltajien 2012 järjestämän Aurajoen puhdistamiseksi tarkoitetun AWARE -tempauksen yhteydessä muodoltaan myllynkiveä muistuttava kivi ja rautainen amiraliteettiankkuri. Kivi on halkaisijaltaan yli metrin ja sen keskellä on pieni reikä. Kiven pinta on epätasainen, ei hiomisen siloittama. Amiraliteettiankkurin varren pituus on yli metrin ja se on takoraudasta tehty. Esineiden ajoituksesta ei ole tietoa. Noston jälkeen esineet toimitettiin Forum Marinumin pihalle.

Haarankallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Inventoinnissa 2013 löytyi Leppämäentien varrelta ojan seinämästä ilmeinen kvartsiitti-iskos. Noin 30 metriä paikalta kaakkoon ojan seinämästä löytyi mahdollinen kvartsi-iskos. Se on melko huonolaatuista rakeista kvartsia, mutta muodoltaan iskosmainen, kaareva litteähkö kappale. Ojan seinämää tarkastettiin useita kymmeniä metrejä löytöpaikoilta luoteeseen ja kaakkoon, mutta muuta ei löytynyt.
Paikka sijaitsee loivasti koilliseen laskevalla rinteellä. Maaperä on lajittunutta hiekkaa. Paikka on ollut rantavyöhykkeellä mesoliittisella ajalla, ja maasto ja maaperä ovat asuinpaikaksi hyvin sopivia. Kohdetta ei voi löytöjen vähäisen määrän vuoksi pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä, mutta on mahdollista, että paikalla saattaa olla asuinpaikka.

Vainila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kappale on löydetty Vekkan kylästä, Laitila-Eura -tiestä 1,5 km kaakkoon, Vainilan talon (Kaivolantie 165) puutarhasta. Löytöpaikka on talon koillisnurkasta 10 m päässä, koivuaidan vieressä.
Paikalle kaivetussa koekuopassa maa oli 30 cm paksun multakerroksen alla hietaa. Merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei todettu.

Vansor (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Paraisilla Nauvon pääsaaren eteläpuolella olevan Vansor -saaren länsirannalla olevassa lahdessa rantavedessä.
Puurunkoisen aluksen keulapuu. Esine on löytäjän hallussa. Löydön ilmoittaja löysi puisen aluksen tai veneen keulapuun Vansorin saaren länsireunalla olevasta matalasta lahdesta. Keulapuu löytyi kuivuneelta kaislikkorannalta painuneena osittain liejuiseen maahan. Löytäjä otti keulapuun talteen mökilleen. Lahdessa, josta puu löytyi, on ollut Vansorin tilan kalasumppuja ja kalanostajat ovat kiinnittyneet veneillään lahteen tullessaan ostamaan kalaa. Vansorin saaressa on ollut kaksi torppaa. Vanhoissa merikartoissa Vansorin ja Petsorin välisessä salmessa kulkee väylä, tai salmeen on merkitty ankkuripaikan merkki. Lahtea kutsuttiin ennen Sumpperäksi.

Korskläppen lounaispuoli (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikan sijainti on Saaristomerellä Jurmosta kaakkoon Korskläppen -saaresta etelälounaaseen olevan nimettömän luodon pohjoispuolella noin kuuden metrin syvyydessä.
Paikalta löytyi 1998 pronssisen astian osia. Astia on yli sata vuotta vanha eli irtain muinaisesinelöytö. Esineet numeroitiin konservoinnin jälkeen Museoviraston Suomen merimuseon kokoelmaan numerolle SMM32001:1a-c.

Östra Rockelholm (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Nauvon Kirjaisista lounaaseen, Östra Rockelholmin länsipuolella "noin 75 metriä rannasta". Sijaintitieto on epätarkka.
Puusta ja luonnonkivestä tehty rysäankkuri, jonka alapuu on noin 70 cm pitkä ja varsi noin 60 cm pitkä. Kiven koko on noin 65 x 22 x 18 cm.
Nauvolainen kalastaja löysi rysäankkurin Östra Rockelholmin länsirannalta 1996. Hän toimitti esineen Turun maakuntamuseoon, jossa esine luetteloitiin 1997. Maakuntamuseo toimitti tiedon esineestä ja valokuvan siitä Museoviraston Suomen merimuseolle 1998. Esine kuuluu Turun maakuntamuseon kokoelmiin. Esineen löytöpaikka on ollut vanha rysä- ja ankkuripaikka.

Laurila (1000023275) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta, Sauvon kirkon ja terveysaseman välistä löytyi metallinilmaisimella hopeinen dirhem (KM 39794). Raha on lyöty Samarkandissa AH 193 (AD 808/9). Kalifina oli tuolloin Harun al-Rashid.
Pellolta on tehty lisää löytöjä vuonna 2023. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM28937.

Syvälahden yksinäistalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hirvensalossa, Vanhan Kakskerrantien ja Syvälahdentien välissä olevalla peltoalueella. Löytöpaikasta noin 40 metriä länteen sijaitsee Syvälahden yksinäistalo (1000021207).
Paikalta on löydetty metallinilmaisimella solki (KM 39908: 1) sekä kaksi 1700-luvun lopulle ajoittuvaa Katariina II:n rahaa, joita ei ole liitetty kokoelmiin. Koristeluaiheen ja -tyylin perusteella myös mahdollinen kengänsolki ajoittuu todennäköisesti 1700-luvulle.

Tähkäpää 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Turun Ohitustien ja Hämeentien risteyskohdan pohjoispuolella, Aurajoen itärannalla olevalla peltoalueella. Pellon lounaisreunasta on löytynyt metallinilmaisimella hopearaha (1059-71/86) sekä pronssiesine, mahdollinen punnus tai paino (KM 39991:1-2). Esineet löytyivät peltomullasta noin 15 cm syvyydestä. Keskemmältä peltoa on syksyllä 2021 saatu metallinetsintälöytönä viikinkiajan osmansolmuriipus (alakohde).
Noin 400 metriä koilliseen sijaitsee polttokenttäkalmistokohde Tähkäpää (202010022).

Suopelto (1000023786) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Janne Himberg on löytänyt reikäkirveen KM 40021 marraskuussa 2013 Suopellon päärakennuksen pohjoispuolelta noin 7 metriä rakennuksesta pohjoiseen. Kirves oli maan pinnalla, mutta päätynyt siihen kaivetun maan mukana, kun kesällä 2013 oli perattu ojaa. Kirves havaittiin, kun oli etsitty myrskyn hajottaman trampoliinin osia pihan ympäristöstä. Löytöpaikka sijaitsee noin 2 km Halslahdenselästä pohjoiseen ja 900 metriä Timarinjärvestä pohjoiskoilliseen peltolaakson keskellä olevalla talon pihapiirissä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Luipelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Elias Santala on löytänyt kivikirveen teräkatkelman KM 40022 Kujanpään pellolla leikkiessään pellon pinnalta toukokuussa 2013. Löytöpaikka sijaitsee noin 800 metriä Kaskalan linnavuoresta (423010036) etelään Aurajoen itäpuolisella pellolla. Lähin tunnettu kivikautinen asuinpaikka sijaitsee löytöpaikasta 1,3 km luoteeseen (Liukas 423010032). Tarkastamaton löytöpaikka.

Kyläpuotula (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Jussi Kallioinen on löytänyt reikäkiven KM 40023 omistamansa tilan pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Kyläpuotulan talon eteläpuolisessa pellossa, pellon pohjoislaidassa. Löytöpaikka on noin 1,2 km Maskun kirkosta itäkoilliseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Vehon pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pelto sijaitsee Raisionjoen itärannalla, ohikulkutien varrella. Pellon itäpuolella on Vehon autoliike.
Eripuolilta peltoa metallinetsinharrastajat ovat löytäneet metalliesineitä: rannerenkaan katkelma, 2 karhunhammasriipusta, pyöreä kupurasoljen katkelma, tasavarsisoljen katkelma, pronssiesineen katkelma, pienen rannerenkaan katkelma, pyöreän pronssivartaan katkelma, 17 palaa sulanutta pronssia ja arabialainen hopearaha (dirhemi, Baha ad-daula, Buijidit, al-Mawsil, 988-1012). Lisäksi huhtikuussa 2014 tehdyssä tarkastuksessa pellolta löytyi 2 kivilaji-iskosta, kvartsikaavin, 2 keramiikan palaa, 2 saviesineen palaa, palanutta savea (32 kpl) ja kivi, jossa on mahdollisesti hiontauria. KM 40176:1-18
Löydöt viittaavat varhaismetallikautiseen ja rautakautiseen asuinpaikkaan, joka on ilmeisesti suurelta osin tuhoutunut kyntöjen yhteydessä. Asuinpaikan tarkkaa sijaintia ei ole voitu määrittää. Metallinilmaisimella tehdyt löytöt käsittävät sen sijaan lähes koko peltoalueen.
2018 inventoinnissa pellon pohjoisosaan tehtiin 12 koekuoppaa, joissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Petterinpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Mahittulassa, Ohikulkutien pohjoispuolella ja Mahittulantien länsipuolella Isokummalan tilan pellossa. Kysymyslehden kartassa löytöalueeksi on rajattu pellon eteläpää, noin 100x90 metrin laajuinen alue.
Metallinpaljastimella vuonna 2014 pellosta löydettyjä rautakautisia kalmisto-/asuinpaikkalöytöjä Ohikulkutien pohjoispuolelta (KM 40445:1-13). Löytöinä mm. hopeavarras, arabialainen hopearaha, hopeinen(?) ketjunkatkelma, tasavarsisoljen katkelma ja hevosenkenkäsoljen kappale. Esineistö on hyvin samanlaista kuin Tuomalan kalmistosta (pellosta noin 100 metrin päässä etelään), joten on mahdollista, että kalmisto on saattanut olla huomattavasti laajempi kuin aikaisemmin on oletettu.
Aluetta tutkittu tienrakentamiseen liittyen. Pintapoimintatutkimusten perusteella alueella ei ole muinaisjäännöstä. (Sigillum)
Peltoalueella on tehtävä tarkemmat koetutkimukset, mikäli alueelle on tulossa rakentamista.

Myllymäki (1000023923) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Harrastaja on löytänyt esineet KM 40109 26.4.2015 metallinetsimellä Myllymäen pellonlaidasta, noin 440 metriä Vanhalinnasta itään. Löytösyvyys oli 20-30 cm. Nuolenkärki löytyi juurakosta metsän laidasta, muut esineet (kampa, soljen katkelma, sulanutta pronssia) kynnöspellosta. Pellosta löytyneitä esineitä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Vanhalinnan Aittamäen kalmisto 423010002 sijaitsee löytöpaikasta 210 metriä länsiluoteeseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Pajapelto (1000024057) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Juho Laakso on löytänyt KM 40128:1 miekan tupen kenkäimen 10.6.2014 metallinilmaisimella Kaarinan Pajapellosta, jossa oli kaivettu pyörätien pohjaa peltoon. Löytö oli pyörätietyömaan multakasassa, joka oli nostettu pellon kulmasta. Löytöpaikka sijaitsee Pukkilan kartanosta noin 160 metriä pohjoiseen, Littoistentien ja Vesanpellontien risteyksestä kaakkoon, Littoistentien eteläpuolella. Lähimmät tunnetut rautakautiset muinaisjäännökset sijaitsevat löytöpaikasta noin kilometrin kaakkoon (esim. Ristkankareen polttokenttäkalmisto).
Kohde on tasaista vanhaa peltoaluetta, jossa jäljellä vanhat avo-ojat. Kohde tarkastettiin inventoinnissa vuonna 2023, mutta paikalta ei tehty varsinaisia havaintoja.

Bötesberget 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lounaaseen laskeutuvassa rinteessä, josta puusto on hakattu, on useissa kohdissa koneitten rikkomaa maan pintaa, joka ei ole vielä kasvanut umpeen. Pienellä alalla erottui hiekkamaan pinnalla muutamia kvartseja, jotka ovat mahdollisesti iskoksia. Niitten löytökohdalla hiekassa oli myös jonkin verran pieniä mukulakiviä, mutta ei runsaasti. Hiekkakerroksessa, joka oli hienojakoista, ei näkynyt selviä värjäytymiä. Joitakin hiilen kappaleita oli hiekassa näitten kvartsien löytökohdan tienoilla. Tarkasteluolosuhteet olivat melko hyvät, koska pintaturvetta ja sen alaista maata oli muokkautunut metsätöissä melko syvään. Lisäksi ympäristössä oli joitakin tuulen kaatamien puiden paikoiltaan kääntyneitä juurakoita. Hieman pohjoisempana näkyi maaperässä suuria lohjenneita tai lohkaistuja kvartsin kappaleita kohdassa 6673605, 250962.

Kamreerinkuja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mikko Herrala on löytänyt säle-esineen KM 40158 18.8.2014 kaivaessaan kukkapenkkiä kalliorinteeseen Raision Kuloisissa osoitteessa Kamreerinkuja 4. Löytöpaikka sijaitsee Raision kirkosta 790 metriä kaakkoon, Raisionjoen itäpuolella, noin 240 metrin päässä joesta. Löytösyvyys oli 30 cm, maasto on kalliorinnettä. Lähistöltä ei tunneta kivikautisia kohteita. Tarkastamaton löytöpaikka.

Keskitalo (1000024355) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kiilan kylästä löytynyt pronssikautinen reunakirves, jonka mitat ovat: pituus 15,1 cm, leveys keskeltä 2,6 cm ja paino 386,18 g. Terän leveys on 5,4 cm. Kirves on ainoa laatuuan Suomessa.
Löytöpaikka on hiekkaista, etelään laskevaa peltoa, noin 20 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella. Esine löytyi lähestulkoon pellon pinnasta. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta sijainti muinaisen merenlahden rannalla voisi viitata vesiuhriin.
Koordinaatteja korjattu 2018.

Östermark (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on syyskuussa 2014 löytynyt metallinetsimellä hopeasormus KM 40231. Sormus on myöhäiskeskiaikaista tyyppiä, ja se ajoittuu 1500-luvun alkuun. Kaikkiaan tämäntyyppisiä sormuksia on Suomesta kolmisenkymmentä. Sormuksen kuvana on Golgata-kuvaelma, jossa Kristus riippuu ristillä, ja hänen ympärillään seisovat Neitsyt Maria ja apostoli Johannes. Golgata-aiheisia sormuksia on Suomesta aiemmin tunnettu kuusi kappaletta.
Löytöpaikka sijaitsee Kemiön kirkosta 6,9 km etelälounaaseen, Labbölentien ja Vestlaxintien risteyksestä 440 metriä eteläkaakkoon. Sormus löytyi pellonreunasta, vanhan historiallisen kylätontin kupeesta.

Gammelby (1000024359) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Jorma Kytöviita on löytänyt pronssisen kirveenterän ja ketjunkannattimen KM 40195:1-2 metallinetsinnässä 1. ja 6.7.2014 Kemiönsaaren Gammelbyn Mariedalin tilalta pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Kemiön kirkosta 3,7 km itään, Gammelbyvikenin länsipuolisella pellolla, Mariedalin päärakennuksesta 270 metriä itäkaakkoon (kirveenterä). Ketjunkantaja löytyi noin 15 metriä kirveenterän löytöpaikasta ylärinteeseen (itään), omenapuutarhaa sivuavasta tiestä (Mariedalsvägen) noin kaksi metriä jokirantaan päin (etelään).
Kohteelta on lisäksi löytynyt metallinetsinnässä klippinki (Kristian II, 1518-1522) (KM 40903) noin 150 metriä Mariedalin päärakennuksesta kaakkoon. Rahan löytösyvyys oli noin 15-20 cm.
Löytöpaikka on etelään laskevaa, loivaa peltorinnettä. Kohteen eteläpuolella kulkee Dalkarbybäcken -niminen oja tai joki, joka laskee mereen, Gammabyvikeniin, vajaan kilometrin päässä löytöpaikasta. Pellolta on löytynyt myös 1700- ja 1800-luvun kuparikolikoita ja tykinkuula (ei talletettu kokoelmiin).
Lähimmät tunnetut kiinteät muinaisjäännökset sijaitsevat jokilaakson vastakkaisella eteläreunalla, esimerkiksi Lövkullan pronssikautinen hautaröykkiö 243010025, yli kilometrin päässä. Löytäjä on ilmoittanut myös mahdollisen röykkiön tien pohjoispuolelta noin 100 metriä kirveen löytöpaikasta luoteeseen, sijainti kartalta arvioituna p=6677996, i=267698, z=25-30 m mpy. Kirveen pituus on noin 5 cm, terän leveys 3,5 ja kannan leveys 2,5 cm. Tarkastamaton löytöpaikka.

Paaskunta 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 15.7.2014 löytynyt raha (Juhana III, 2 äyriä, Tukholma 1573) KM 40192 Turusta Aurajoen etelärannalta Paaskunnan tilan pellosta. Paikalta löytyi myös historiallisen ajan leijonakuvioinen vaatehaka (ei talletettu kokoelmiin). Löytöpaikka sijaitsee Turun tuomikirkosta noin 2,6 km itäkoilliseen ja Aurajoesta 100 metriä etelään, Ristimäen luonnonsuojelualueen lounaispuolella. Lähin tunnettu muinaisjäännös on Ristimäellä sijaitseva Rasinmäen asuinpaikka 1000008276. Paaskunnan asuinpaikka sijaitsee noin 600 metriä länteen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Iso-Heikkilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinharrastaja on löytänyt korun katkelman metallinilmaisimella 25.6.2014 Turun Iso-Heikkilän koirapuistosta, 5 metriä portista sisälle päin. Maaperä oli savea ja löytösyvyys 20 cm. Noin 10 metrin päästä löytyi pala kuonaa (kevyttä ja kiiltävää, ei magneettista). Korun kappale on kukan muotoinen, sakaroiden päässä roikkuu pieniä renkaita. Esinettä ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva).

Pietilä (1000024622) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltta KM 40223 on löytynyt vuonna 1964 tai 1965 perunan nostossa pellosta Liedon Pietilän tilalta. Löytöpaikka sijaitsee 7,9 km Liedon kirkosta koilliseen, Papinmäen itäpuolisessa peltolaaksossa, Pietilän tilan päärakennuksesta noin 116 metriä lounaaseen, pihatieltä 30-40 metriä pellolle päin. Löytöpaikan länsipuolella Pappilanmäellä on useita kivikautisia asuinpaikkoja, esim. Papinnummi 423010038. Tarkastamaton löytöpaikka.

Kojkullen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Påvalsbyn Västergårdin tilan pellosta on löytynyt tuluspiin kappale. Löytöpaikka sijaitsee Kemiön kirkosta 5,7 km lounaaseen, Kojkullenin mäen itäpuolella, Dragsfjärdintien ja Påvalsbyntien 190 metriä luoteeseen. Esinettä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva). Påvalsbyn kylästä tunnetaan pronssikautisia hautaröykkiöitä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Paltanmetsä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ympäristön kuvaus
Loiva etelärinne, jossa kasvaa uudistuskypsää kuusikkoa.
Tuulen kaataman ison kuusen juurakosta löytyi yksi kvartsi-iskos. Maaperä oli melko kivistä hiekkaa. Lähistölle tehdyistä koepistoista ei löytynyt muita merkkejä asuinpaikasta.

Viiainen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Timo Airikkala on löytänyt pronssisen karhunhammasriipuksen, ison kulkusen ja historiallisen ajan rahoja KM 40289:1-8 metallinetsinnässä (vuonna 2014) Taivassalon Viiaisten tilan pellosta. Rahat ajoittuvat 1500 - 1700 -luvuille. Kokonaisuudessa oli myös 1800-luvun rahoja ja muita uudempia metalliesineitä, joita ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Löytöpaikka sijaitsee Taivassalon kirkosta 2,5 km eteläkaakkoon, Viiaisten kartanomuseosta 150 metriä itään. Paikka on viljelyssä olevaa peltoa Vänniläntien pohjoispuolella. Esineet löytyivät keskeltä peltoa noin 40 metrin matkalta. Lähin tunnettu kohde on Haaganvuoren mahdollinen linnavuori (1000011767) noin 800 metriä pohjoiseen.
Lähellä on myös keskiaikainen säteri ja kylänpaikka. Kohteeseen liittyy Suomen keskiajan yhden huomattavimman rälssisuvun kantaisä Anders Garp. Hän oli 1376 drotsi Bo Joninpoika Gripin voutina Kalannissa eli Vehmaan kihlakunnassa, ja hänen asuinkartanonsa oli Mynämäen Lepistö. Hänet mainitaan asiakirjoissa 1373 - 1387, ja hän omisti tiloja lähinnä samoilla seuduilla, muun muassa Laitilan Isonkartanon eli Hartikkalan sekä Taivassalon Viiaisen.

Aurajoki 2 (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka on Turun keskustassa Aurajoen pohjassa noin 1,5 metrin syvyydessä Tuomiokirkkosillasta hieman merelle päin entisen Penninsillan tienoilla.
Sukeltajat nostivat 13.9.2014 Aurajoesta pois joen pohjalle joutunutta roskaa. Samalla joen pohjasta löytyi myllynkiveä muistuttava pyöreä kivi, jossa on reikä keskellä sekä punasavikeramiikkakulhon kookas pala. Turun maakuntamuseon arvion mukaan keramiikanpala ei ole 1600-lukua vanhempi. Pyöreätä kiveä on voitu käyttää esimerkiksi sillan arkussa painokivenä.
Esineet annettiin löytäjän haltuun sen jälkeen, kun asiasta oli keskusteltu maakuntamuseon ja Museoviraston kanssa.

Gamla Koupo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakuopan itärinteeltä on vuonna 2000 löydetty kaksi kvartsi-iskosta, mutta ei merkkejä kulttuurikerroksesta. Inventoinnissa 2013 halkaisijaltaan noin 21 metrin laajuisen hiekkakuopan kaakkoisrinteen yläosasta löytyi kivilaji-iskos ja kaksi kvartsi-iskosta.
Etäisyys Uppgårdin (Rösbacken, mj 573010003) ”kivitien” päähän on noin 55 m ja sen pohjoispäässä olevaan hautaröykkiöön noin 90 m. Alimpien kivien alta on saatu
ajoitustuloksia myöhäisneoliittiselle ajalle, merovinki/viikinkiajalle ja ristiretkiajalle/varhaiselle keskiajalle (1030–1220 cal AD). Löytöinä kvarti- ja kivilaji-iskoksia sekä palanutta luuta (Asplund 2008, 2009)

Petterinpelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 40446:1-2 tasavarsisolki ja hela, jotka on löydetty metallinetsinnän yhteydessä vuonna 2014. Löytöpaikka sijaitsee Mahittulassa, Mahittulantien länsipuolella, Hintsan tilan pellossa. Esineiden löytösyvyys oli 5-10 cm. Kysymyslehdessä löytöalueeksi on rajattu noin 150x100 metrin laajuinen alue pellon keskiosassa, esineiden tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa. Löytöpaikan vieressä noin 65 metriä koillis-itään sijaitsee Iso-Kummalan (680010014) uhrikallio. Samasta pellosta on useita muita metallinilmaisinlöytöjä.

Petterinpelto 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lapionmuotoinen ketjunkantaja ja pronssihela KM 40447:1-2, jotka on löydetty metallinetsinnässä 18.8.-6.9.2014. Löytöpaikka sijaitsee Mahittulassa, Ohikulkutien pohjoispuolella ja Mahittulantien länsipuolella Hintsan tilan pellossa. Esineiden löytösyvyys oli 5-10 cm. Löytöpaikan vieressä noin 70 metriä itäkoilliseen sijaitsee Iso-Kummalan (680010014) uhrikallio. Paikalla on tehty alustava tarkastus keväällä 2015, jolloin ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Samasta pellosta on useita metallinilmaisinlöytöjä.
Vuonna 2015 on toimitettu lisää metallinilmaisinlöytöjä, katso alakohteet. KM 40882:1-3, KM 40884:1-2, KM 40885:1-5. Koko löytöalueen laajuus on 100x80 metriä. Vuonna 2018 uusia löytöjä, mm. merovingiajan tasavarsisolki ja vartaista punotun kaularenkaan katkelma (ks. alakohteet). Lisää löytöjä ilmoitettu 2021.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11474 ja ILM 20093.

Dammhagen (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Löytöpaikka sijaitsee metsäalueelle vedetyltä kärrytieltä hieman sivuun poikkeavan ajouran päässä olevassa pienessä hiekkakuopassa. Muutama iskos oli hiekkakuopan reunaleikkauksessa hiekkakerroksen ja loivan silokallion rajalla kuopan lounaisella laidalla lähellä kohtaa, jossa ajotie tulee kuoppaan. Hiekkakuoppa on matala ja sen jotkut osat näyttävät jo kauan sitten kaivetuilta. Hiekka kuopan kohdalla on laadultaan karkeaa, ja se on melkein kivetöntä. Iskosten löytöpaikat olivat toisistaan vain 8 metrin säteellä. Varmoja asuinpaikan merkkejä ei havaittu.

Långvik, Norrlångvik (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistasataltan KM 23040 löytöpaikka, joka on lähellä korkean mäen laella olevaa pihapiiriä, lähellä tietä, joka Långdalenin suunnasta menee etupäässä vainioitten kautta meren rantaan. Löytöpaikan on merkitty olleen perunamaassa. Koordinaatein ilmoitetun löytöpaikan lähistöllä on pihamaata. Inventoinnissa 2013 havainnointiolosuhteet olivat huonot: kasvillisuus peitti laajalti maan pintaa.

Pajböle, Österkulla (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka sijaitsee Malmis-nimisen mäen ja sen pohjoispuolella olevan pihamaan välille jäävällä peltolohkolla. Paikalla on perunamaasta löytynyt eri vuosina ainakin painokivi, hioin ja mahdollinen taltta (KM 27020). Löytöjä oli ollut 20-30 cm:n syvyydessä, ja löytöpaikka oli ollut kahden peltovainioon pistävässä niemekkeessä. Löytöpaikalta 80 metriä luoteeseen on löydetty iskoksia. Maalaji paikalla on hiesua tai savea. Inventointikäynniltä 2013 ei ole löytöjä.

Helgeboda (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tuluskiven KM 30444 löytöpaikka lähellä meren rantaa. Löytöpaikka on sille ilmoitettujen koordinaattien perusteella kutakuinkin peltovainion ja viljelemättömän mäennokan rajakohdassa.

Båtkulla (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kolme reikäkiveä (KM 23041:1-3), jotka on ilmoitettu löytyneeksi Rekuån-nimisen joen rannalta läheltä Båtkullan asuinrakennusta.

Kila (1000026555) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Miekan (KM 7011, v. 1916) löytöpaikka. Löytöluettelossa on miekan saantipaikasta merkintä ”bakom på huset vid Faarin torppa”. On myös merkitty, että Faarin torppaa nimitettiin myös Larsin torpaksi ja se oli Angelniemen rajalla. Miekalle KM 7011 ilmoitettua löytöpaikkaa oli vuonna 1916 toimitetussa tarkastuksessa sanottu pistimen
löytöpaikaksi, ja maanomistaja, jonka tiluksiin löytöpaikka kuului, oli ollut tietämätön miekasta.

Stenmo, Västerbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelman KM 19232:7 löytöpaikka peltoalueella. Sen on löydetty 21.9.1971 kyntötöiden yhteydessä Stenmon kylästä Vesterbackan tilalta.

Prostvik, Lillmotti (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohteesta on saatu pintapoimintana kivilaji-iskoksia (TYA 548:1). Ympäristö on tasaista viljelysmaata ja kohde sijaitsee vainiolla, joka on merkitty peruskartalle nimellä Lillmotti. Inventoinnissa 2014 ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä; Kasvillisuus peitti vainiota niin, että havainnointiolosuhteet olivat heikot.

Lehtiniemenlahti (1000026816) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kirstilässä, Lehtiniemenlahden rannasta noin 200 metriä pohjoiseen, Rohrinkaisentien ja Hirvihaantien välisellä alueella. Paikalta on löydetty rautainen silmäkirves (KM 40454)
Kohde vaatii lisäselvitystä: irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kytömaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kullervo Telkola on löytänyt oikokirveen (KM 40466) 1950-luvulla perunapellosta. Löytöpaikka sijaitsee Kiilissä, valtatien 8 länsipuolella, Kiilintien etelä- ja länsipuolella olevan peltoalueen läntisessä kulmassa. Paikalta on löytynyt myös mahdollinen kivitaltta, joka on kuitenkin myöhemmin kadonnut. Löytöpaikalta noin 50 metriä koilliseen on löytäjän mukaana sijainnut mahdollisesti myös asumuspainanteeseen viittaava kuopanne.

Ylikylä (1000016643) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Spiraalipäinen neula on löydetty Ylikylän talon maalta Kaarnajärven etelälounaisrannalta vuonna 1933. Löytöpaikka on matala kallio, jossa on ollut kiviä hajallaan. Esine on löytynyt kallionotkosta kivikasa-alueen eteläosasta.
Löytöpaikan sijaintitiedot ovat jonkin verran epävarmat. Syksyllä 2015 paikalle tehtiin maastotarkastus, jossa pyrittiin paikantamaan löytöpaikka uudelleen (ks. Tutkimus-välilehti). Kivikosken kertomuksessa liitteenä olevan topografisen kartan mukaan löytöpaikka on kutakuinkin yllä mainittujen koordinaattien mukainen. Sen sijaan samassa kertomuksessa olevaa jäljennöstä Ylikylän tilankartasta on vaikea sijoittaa nykykartalle. Paikalla, joka tarkastettiin syksyllä 2015, on pienen kallionyppylän päällä havaittavissa ikään kuin ihmisen aikaansaamaa kivilatomusta tai -röykkiötä. Kiviä on yhdessä, korkeintaan kahdessa kerroksessa. Tästä matalasta kiviladelmasta noin 10 metrin päässä eteläkaakkoon on myös epämääräistä kivirykelmää, joka näyttäisi ihmisen aikaansaamalta. On mahdollista, että nämä edellä mainitut kivilatomukset tai -kasat ovat juuri Kivikosken vuonna 1936 tutkima paikka.

Toijalainen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Turun Hirvensalon saaressa, Toijaistentien ja Kukolantien risteyksen koillispuolella olevassa pellossa (Wahalankatu). Esineet ovat löytyneet metallinetsinnässä kyntösyvyydestä savimultaisesta peltomaasta keväällä 2015. Pelto on lohkottu omakotitalotonteiksi. KM 40630:1-2 kaksi pronssiesineen katkelmaa. Esineet ovat sulaneita tai veden kuluttamia. Niissä erottuu heikosti skandinaavista eläinornamentiikkaa muistuttava kuvio molemmin puolin. Tarkastamaton löytöpaikka.

Virusmäki 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Turun tuomiokirkosta 1.7 km pohjoiskoilliseen, Vähäjoen länsirannalla, joen ja rautatien välisessä pellossa, pumppuamon eteläpuolella. Virusmäen rautakautinen kalmisto 853010014 on löytöpaikasta noin 190 metriä länteen ja Koroistenniemi sen eteläpuolella. Esineet KM 40647:1-3 ovat löytyneet metallinetsinnässä ojankaivuun yhteydessä syntyneestä multakasasta, joten löytöpaikka ei ole alkuperäinen. Esineet ovat hevosenkenkäsolki, piikkimäinen rautaesine (keihään kenkäin?) ja veitsen terä. Löytöaika ei ole tiedossa, esineet on toimitettu museoon vuonna 2015. Tarkastamaton löytöpaikka.

Maskunjoki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Maskun kirkosta 500 metriä kaakkoon, paikalla on Maskuntien silta Maskujoen yli. Hopeinen? rannerengas KM 40658:1 löytyi 21.5.2014 kalastuksen yhteydessä aivan sillan alta. Renkaan sakarat pilkistivät pienestä kivikosta noin 10 cm veden alta. Lähin tunnettu kiinteä muinaisjäännös on Muuntajanmäki 1000008986 noin 140 metriä itäkoilliseen. Rannerengas on koristettu pisteleimoilla ja kaiverruksilla, jotka muodostavat ristikuvion.

Nygård (1000027796) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kemiön kirkosta 5 km itäkoilliseen Gammelbyvikenin luoteisrannalla, Perniöntien pohjoispuolisessa pellossa, Gammelbyntien ja Perniöntien risteyksestä 180 metriä pohjoiseen. Pronssipadan jalka KM 40767:1 on löytynyt metallinetsinnässä (2015?) pellosta noin 20 cm syvyydestä. Ei tarkempia löytötietoja. Lähin tunnettu muinaisjäännös on Harborsberget 1000024944 varhaismetallikautinen ja rautakautinen asuinpaikka 1,3 km pohjoiseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Uppgård (1000027798) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Påvalsbyn kylässä, 4,5 km Kemiön kirkosta lounaaseen, Dalabergenin ja Mörksdalsbergetin välisessä laaksossa. KM 40768 ja 40769 kaksi kirjansolkea ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?) pellosta noin 20 cm syvyydestä. Ei tarkempia löytötietoja. Viereisillä mäillä on pronssikautisia röykkiöhautoja. Tarkastamaton löytöpaikka.

Päivärinne (1000027802) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Liedon kirkosta 7,9 km pohjoiseen, Turun moottoritien VT1 ja Säkylätien 204 rampista 700 metriä koilliseen. Maasto on etelään laskevaa rinnettä, ojitettu ja laikutettu hakkuualue. Maaperä on hiekkaa ja kiviä, joissain kohdissa savista. Kvartsi-iskos KM 40775:1 löytyi 1.5.2015 korvasieniä etsiessä pintalöytönä metsänistuskuopan ylös kaivetusta maasta. Löytökohdalta ei ollut muita havaintoja. Luoteeseen ylös rinnettä mentäessä (metsäautotien pohjoispuolella) näkyi kaatamattomalla alueella muutamia kuopanteita. Länsipuolella on vanhempaa umpeenkasvanutta hakkuualuetta. Lähimmät tunnetut kivikautiset asuinpaikat ovat hieman alempana lähempänä Aurajokea, esim. Tammentaka 423010024 noin 1,3 km kaakkoon. Tarkastamaton löytöpaikka.
Vuoden 2019 inventoinnissa iskoksen löytöpaikalla ei havaittu kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Alueen stratigrafia vaikutti metsänhoitotöissä sekoittuneelta n. 0,5 metrin syvyyteen.

Keskitontti (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Halikon kirkosta 4,1 km pohjoisluoteeseen, Märynummen kylässä, koulurakennuksesta 300 metriä itään. Paikka on hiekkaista peltoa. Reiällinen liuskekiviesineen katkelma, mahdollinen hioin KM 40788:1 löytyi vuonna 2011? retkellä perinnemaisematalkoiden lomassa pellon keskivaiheilta. Löytöpaikka on Nummen kylätontin 1000019679 vieressä. Sen pohjoispuolella ylempänä rinteessä on Urheilutie 15 kivikautinen asuinpaikka 73010052. Tarkastamaton löytöpaikka.

Myllymäki (1000027869) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Laitilan kirkosta 5,2 km koilliseen, Malkon kylässä, Eurantien (43) ja Malvontien välisellä pellolla, Myllymäen tilalla. Hevosenkenkäsolki KM 40789:1 on löytynyt peltotyössä hiekkamaasta pellon pinnalta. Löytöaika ei ole tiedossa. 200 metriä löytöpaikasta lounaaseen on Jyväsmäen kalmisto 400000003. Tarkastamaton löytöpaikka.

Hietala (1000027905) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Uskelan kirkosta 3,5 km lounaaseen, Halikonlahden kaakkoispuolella, Hietalan tilan talosta 150 metriä etelälounaaseen. Maasto on entistä umpeenkasvanutta peltoa. Aukean reunassa on vanhojen karttojen perusteella kulkenut tie (Maaherrantie). Ympäristössä on pronssikautisia röykkiötä, esim. Tampaltankruunu 300 metriä länsiluoteeseen. Esineet ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?) 5-20 cm syvyydestä. Rahan löytöpaikan koordinaatit on ilmoitettu, muut esineet on merkitty kartalle, mutta ei ole tietoa mikä on löytynyt mistäkin. Löytöalueen laajuus on lähes 400 metriä Hietalan talon pohjoispuolelta sen lounaispuolelle. Löytöalueen keskikoordinaatti on p=6696986, i=284716. Lisätietoja verifikaateissa. Paikalta talletettiin kokoelmiin esihistoriallisiksi arveltavat esineenkatkelmat KM 40809:1-5, hopearaha (Heinrich II, 1002-1024), soljen neula ja pronssivartaiden katkelmia . Historiallisen ajan löydöt (solki, nappeja, nauloja sekä tuluspii ja liuskekivenpala) palautettiin löytäjälle.

Ruissalon kartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Turun linnasta 2,6 km länteen, Ruissalon kartanon länsipuolisella pellolla, Kansanpuistontien itäpuolella. Pronssinen karhunhammasriipus KM 40832:1 on löytynyt metallinetsimellä (2015?), ei tarkempia löytötietoja. Tarkastamaton löytöpaikka.
Keväällä 2017 samalta pellolta, noin 200 metriä em. kaakkoispuolelta, löytyi metallinetsinnässä pronssinen sarjahelmi. Löytö oli noin 8 cm:n syvyydessä. (ks. alakohde)

Raketti (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Maskun kirkosta 4,6 km lounaaseen, Maskunjoen ja Lietasalantien länsipuolella, tien ja Vartijavuoren välisessä pellossa, 250 metriä Malhontien ja Lietsalantien risteyksestä pohjoiseen. Kulkunen KM 40841:1 on löytynyt metallinetsinnässä savisesta pellosta 10 cm syvyydestä (vuonna 2015?), ei muita löytötietoja. Vuonna 2017 tehty toinen peltolöytö, myöhäisrautakauden pronssinen sarjahelmi (ks. alakohde). Vuonna 2021 samalta pellolta löytyi dirhemin katkelma, tipparahoja ja muuta historiallisen ajan esineistöä (ILM19229).
Tarkastamaton löytöpaikka. Lähin tunnettu muinaisjäännös on Karinkylän Isotalo 1000008963 keskiaikainen luostarinpaikka.

Etutalo (1000027951) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Liedon kirkosta 7,8 km koilliseen, Aurajoen etelärannalla, Leinikkalankosken suvannon kohdalla, noin 280 metriä Hartikkalan asuinrakennuksesta luoteeseen. Maasto on kuusivoittoista sekametsää joen rantatörmän yläpuolella. Maaperä on kuohkeaa savimultaa. Viskari ja puukonterä KM 40843:1-2 ovat löytyneet 28.7.2015 metallinetsimellä 5-10 cm syvyydestä. Puukko löytyi noin 20 metriä viskarista lounaaseen. Joen pohjoispuolella on kivikautisia asuinpaikkoja. Tarkastamaton löytöpaikka.

Jokipelto (1000028055) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Raision kirkon itäpuolisella peltoalueella, Raisionjoen länsirannalla, pellon eteläosassa. Paikalta on löytynyt 3.1.2013 metallinetsinnässä hopeasormus, rannerenkaan katkelma, moniosainen helmi ja dukaatti (Gederland 1652) (KM 39712:1-4). Esineiden löytösyvyys savisessa peltomullassa oli 15-25 cm. Paikalta löytyi lisäksi samanaikaisesti 1600-1900-luvuille ajoittuvia rahoja, joita ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).
Paikalta on löytynyt 31.10.2015 metallinetsinnässä sinetti sormuksen katkelma ja pronssihela (KM 40888:1-2, ks. alakohteet) sekä toukokuussa vuonna 2016 plastillinen linturiipus (KM 41237, ks. alakohde). Vuosina 2018-2019 sekä 2023 on saatu uusia metallinetsinlöytöjä, joita kaikkia ei vielä ole luetteloitu.
Peltoalueella tehdyissä koekaivauksissa vuonna 2019 ei löydetty merkkejä säilyneestä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Jokipelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Raision kirkosta 560 metriä koilliseen, Raisionjoen länsirannalla, Tuomalan kalmistosta 100 metriä itäkaakkoon, Ohikulkutien E18 eteläpuolella, aivan pellon pohjoispäässä. Hopeadirhemin katkelma ja pronssinen hihnanjakaja KM 40883:1-2 ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?), ei tarkempia löytötietoja. Esineiden tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, ilmoitettu koordinaatti on arvioitu keskikoordinaatti. Karttaan rajatun löytöalueen laajuus pellon pohjoispäässä on 80x40 metriä. Tuomalan kalmisto on heti moottoritien toisella puolella.
Samasta pellosta on toimitettu myös KM 40886:1-2, KM 40887:1, KM 43859: 1–3 ja KM 43872: 1, KM 44279: 1 ks. alakohteet.
Jokipellosta on myös muita metallinilmaisinlöytöjä, ks. Jokipelto 1000028055.
Vuonna 2019 tehtiin alueelle tielinjatutkimusten yhteydessä koeojia, mutta mitään säilyneeseen kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä ei löydetty.
Vuoden 2019 metallinetsinlöydöstä lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11342, ILM 11344 ja ILM 11396.
Vuonna 2023 pellolta löytyi metallinetsinnässä rapusolki (ILM 26249).

Porthaninpuisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Turun tuomikirkosta 200 metriä lounaaseen Porthaninpuiston Henrik Tempilin polun ja Vanhan Suurtorin välisellä nurmikkokaistalla. Roomalainen kupariraha 300-luvulta KM 40889:1 on löytynyt metallinetsimellä (2015?), ei tarkempia löytötietoja. Raha on mahdollisesti sekundäärilöytö Turun Akatemian kokoelmista. Tarkastamaton löytöpaikka.

Parkkila (1000028640) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 500 metriä Rauvolanlahdesta länteen, Rauvolantien ja Rauvolanlahdentien risteyskohdan pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt syksyllä 2015 metallinetsinnässä 16 äyrin klippinki (Eerik XIV, 1563). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-10 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Tammisluoto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Rymättylän länsipuolella olevan Tammisluodon ranta. Ei tarkkaa sijaintietietoa.
Puinen ploki, joka on löytynyt Tammisluodon rannasta luoteismyrskyn jälkeen. Plokipyörä on ollut rautaa ja plokin ympärillä on rautainen vanne, joka on kulunut. Esine tuotiin Turun Forum Marinum -museoon 2014 marraskuussa. Forum Marinum ilmoitti löydöstä Museovirastolle.

Huhkon kartano (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Raisionjoen ja Turku-Rauma –tien välissä, Huhkon kartanon länsipuolella oleva peltoalue. Pellolta on löytynyt rannerenkaan katkelma, tasavarsisoljen katkelma, pronssivartaan katkelma ja 1500-luvun rahoja (esineiden tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa). Metallinpaljastimella tehdyt löydöt viittaavat kuitenkin jonkinlaisen muinaisjäännöksen olemassa oloon pellolla. Kohteen tunnistaminen ja rajaaminen edellyttää koetutkimusta. 2018 - 20 uusia löytöjä (ks. alakohteet). Samalta pellolta on myös vuonna 2009 tehty löytöjä (1000038099).
Peltoalueen pohjoisreunalla olevalla kallionnyppylällä toteutettiin vuonna 1985 pienialainen koekaivaus, josta saatiin löytönä savitiivistettä.

Huhko (1000028836) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on peltoalue Raisionjoen ja Turku-Rauma –tien välissä aivan Raision ja Turun rajalla. Pellolta on löytynyt punnus, hihnanjakaja ja pronssinen valutappi (esineiden tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa). Metallinpaljastimella tehdyt löydöt viittaavat kuitenkin jonkinlaisen muinaisjäännöksen olemassa oloon pellolla. Kohteen tunnistaminen ja rajaaminen edellyttää koetutkimusta.
Lisää löytöjä ilmoitettu vuonna 2023. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM26777, ILM26947.

Kurpanpelto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Pukkilan kartanomuseon länsipuolella, Pukkilanojan ja Vanhanunnantien välisellä peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä putkikirveen, keltin katkelma (KM 41071: 1). Samalta peltoalueelta löytyi myös pii-iskos (KM 41071: 2). Löytöjen löytösyvyys peltomullasta oli noin 20 cm.
Kivikauden loppupuolella (20 m mpy) alue on vesistöä pohjoisesta laskevan vesiväylä edustalla, pronssikauden taitteessa (15 m mpy) merestä noussutta tasankoa.
Vuonna 2023 kohde on tarkastettu pintapuolisesti. Kohde vaatii lisäselvitystä.

Lonki (1000028910) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Valpperintien ja Vadanvainiontien risteyksen kaakkoispuolella olevalla peltoalueella, Lonkin tilalta noin 20-50 metriä lounaaseen. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä pronssinen sarjahelmi sekä eläimenmuotoinen hihnanjakajan hela (KM 41078: 1-2). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10-30 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikka ei ole tarkastettu maastossa.

Pilpola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten kirkolta noin 650 metriä etelään olevalla peltoalueella, noin 20-40 metriä Luhdanojasta länteen. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä merovingiaikiainen tasavartinen solki, punnus, pronssiesineen kappale ja hopeavartaan kappale (KM 41079: 1-4). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 cm. Sittemmin löytynyt myös alakohteeksi merkitty eläinpäinen ketjunkannatin (Ilppari ILM20272).
Löytöpaikalta noin 160 metriä länteen sijaitsee kivikautinen löytöpaikka Pilpolan pelto (1000014920) ja noin 270 metriä pohjoiseen rautakautinen kultti- ja tarinapaikka Pilpola (538010055).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Riihipelto (1000028917) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lemun kirkosta noin kilometrin lounaaseen, Joensuuntien ja Vahalantien risteyskohdasta noin 100 metriä länteen olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kaksi pronssihelmeä ja punnus (KM 41080: 1-3). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10-20 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Katunpää (1000028927) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten kirkolta noin 450 metriä kaakkoon olevalla peltoalueella, noin 100 metriä Luhdanojasta itään. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä rautakautista esineistöä: pyöreän kupurasoljen ja rannerenkaan kpl, kaksi karhunhammasriipusta ja pronssipunnus (KM 41081: 1-5). Löytöpaikasta noin 130 metriä koilliseen on löytynyt mm. tasavartisen soljen katkelmia, sarja- ja pronssihelmi ja hela (KM 41081: 6-12, ks. alakohde). Kaikkien esineiden löytösyvyydeksi on peltomullassa arvioitu 10-30 cm. Uusia löytöjä tehty kesällä 2018 (ks. alakohteet)
Löytöpaikan luoteispuolella sijaitsee rautakautinen asuinpaikka Rauvolan pelto (538000006) ja noin 250 metriä länteen rautakautinen kultti- ja tarinapaikka Pilpola (538010055).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkoja ei ole tarkastettu maastossa.

Sukkinen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 5 kilometriä Nousiaisten kirkosta lounaaseen, Mietoistentien ja Laihoistentien risteyskohdasta noin 300 metriä kaakkoon olevalla peltoalueella, noin 10-20 metriä Fatijoesta lounaaseen. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä hopearaha (Otto-Adelheid, n. 1000), latteanuppinen hevosenkenkäsolki, soljen neula, pronssipeltiä sekä sulanutta pronssia (KM 41082: 1-5). Niiden löytösyvyys oli noin 10-20 cm.
Löytöpaikalta noin 300 metriä pohjoiseen sijaitsee rautakautinen muinaisjäännösryhmä Penttilä (1000028681) ja noin 400 metriä länteen Krouvilan (1000001508) kuppikivet
Kohde vaatii lisäselivitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Ruissalon kartano 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 2,2 kilometriä Turun linnasta länteen, Ruissalon kartanon itäpuolella, Kartanontien kaakkoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt syksyllä 2015 metallinetsinnässä kantasormuksen kappale (KM 41091). Sen löytösyvyys oli noin 5-20 cm.
Kartanon länsipuoleisella pellolla sijaitsee löytöpaikka Ruissalon kartano (1000027945), josta on löytynyt vuonna 2015(?) metallinetsinnässä karhunhammasriipus (KM 40832: 1).

Ryssviken (1000028942) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Kemiönsaaren Sandö-niemen länsirannalla Ryssviken -lahden itäosassa.
Rantaan on ajelehtinut puisen aluksen polvi, joka on noin 20 cm paksu ja jonka mitat ovat noin 45 x 45 cm. Osa on peräisin isommasta aluksesta, ei veneestä.
Lahden keskellä sen eteläosassa kerrotaan olevan aluksen hylky. Paikallisen asukkaan mukaan puhutaan proomusta.

Iso-Heikkilä (1000029145) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten kirkolta noin 3 kilometriä koilliseen, Paistanojasta noin 100-150 metriä länteen olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 24.6.2016 metallinetsinnässä pronssinen padanjalka (KM 41095: 1). Sen löytösyvyys pellossa oli noin 15-20 cm. Kolmijalkapadan jalka ajoittuu mahdollisesti keskiajalle.

Nummela (1000029344) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee 800 metriä Kalannin kirkolta länteen, Pappilan pohjoispuolella, Pappilankujan ja Katavakujan risteyksen luoteispuolella. Paikalta on löytynyt 22.4.2016 metallinetsinnässä raha: klippinki, Kristian II 1518-1522 (KM 41103:1). Sen löytösyvyys oli noin 20 cm.

Enskär pohjoispuoli 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Utön Eskärin pohjoispuolella Ormskärin länsiosasta etelään, väylän pohjoispuolella.
Jyrkän vedenalaisen kallioseinämän vieressä on muutamia yksittäisiä toisistaan useiden metrien päässä olevia lankkuja, jotka voivat olla peräisin laivanhylystä. Lisäksi paikalla on noin 30 neliömetrin laajuisella alueella irrallisia punasavikeramiikan palasia ja valkoisia fajanssi- tai posliinilautasten palasia. Punasavikeramiikan palasista osa vaikuttaa dreijatuilta. Kyseessä saattaa olla paikka, johon virtauksista ja ympäröivän alueen topografiasta johtuen kulkeutuu irtotavaraa ympäristöstä.
Löytöpaikka tuli esiin vedenalaisinventoinnissa (Subreering Ammattisukellustyöt Oy), joka tehtiin 2016 Utön yhteysaluslaiturihankkeen valmistelun yhteydessä.

Savojärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Pöytyän Uudenkartanon kylän Savojärven pohjasta on löydetty kymmeniä ruuhia, niiden osia sekä liistekatiskoita osittain pohjamutaan hautautuneina. Ennen järven patoamista sen kuivatuksen yhteydessä 1940-luvun lopussa paikallisten kerrotaan keränneen ruuhia Savojärven pohjasta. Osa niistä kuljetettiin järven itärannalla sijaitsevan Koivuniemen kiinteistön saunamökin vintille, jossa kaksi yksipuista ruuhta on säilynyt tähän päivään. Ruuhien tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Laurila (1000030624) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Laurilassa, Laihoistentien, Paulanpolun ja Fatijoen väliin jäävällä peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä kupurasoljen katkelma sekä yksinkertainen ristiriipus (KM 41795). Niiden löytösyvyys peltomullassa oli 15 cm.
Peltoalueelta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä myös rannerenkaan katkelma ja sarjahelmi (KM 41241:1-2, ks. alakohde). Uusia löytöjä tehty kesällä 2019 (diar. KM 42278).

Penttilä 2 (1000030625) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kaiselan länsipuolella olevalla peltoalueella, Mietoistentien pohjoispuolella, Fatijoen länsipuolella.
Pellolta on löydetty vuonna 2016 metallinilmaisimella noin 15 cm syvyydeltä pronssisen tasavarsisoljen puolikas (mj.piste; KM 41791: 1). Samasta löytöpaikasta on löytynyt myös kokonainen tasavartinen solki (KM 41256:1).
Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä myös muita rautakautisia pronssiesineitä. Esineiden löytöpaikoiksi on ilmoitettu kaksi karttapistettä. Toiselta löytöpaikalta on löytynyt pronssisolkien kappaleita sekä rannrenkaan katkelma (KM 41239:1-5, ks. alakohde) ja toiselta kaksi vyönsolkea ja pronssiesine (KM 41239:6-8, ks. alakohde). Uusia löytöjä tehty vuosina 2018 - 2020.

Penttilä 3 (1000030626) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Majalan luoteispuolella olevalla peltoalueella, Fatijoen itäpuolella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä tasavartisen soljen katkelma (KM 41792: 1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm.
Kohteelta on lisäksi löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä punnus (KM 41240, ks. alakohteet). Uusia löytöjä tehty kesällä 2018 (ks. alakohteet).

Kukkarkoski 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nautelankoskella, Aurajoen itäisellä rantatörmällä, luonnonsuojelualueella, Nautelankosken museolta noin 300 metriä lounaaseen. Paikalta on löytynyt elokuussa 2016 metallinetsinnässä kaarisolki sekä pronssirenkaita (KM 41236:1-2). Niiden löytösyvyys oli noin 25 cm. Paikalta on löytynyt samalla rautapunnus sekä muita historiallisen ajan esineitä, joita ei ole talletettu kokoelmiin (ks. lisätietoa verif.). Vuonna 2021 kokoelmiin on toimitettu pyöreä kupurasolki samasta kohteesta.
Kohde on tarkastettu inventoinnissa vuonna 2022. Paikalta ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pähkinämäki 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Pähkinämäen kaakkoispuolella olevalla peltoalueella, heti Vanhan Ravattulantien eteläpuolella. Paikalta on löytynyt 12.-16.5.2016 välisenä aikana metallinetsinnässä koristeltu metallihelmi (KM 41238). Sen löytösyvyys oli noin 6 cm.
Löytöpaikka sijaitsee kivikautisen asuinpaikan Pähkinämäki 2 (202010037) välittömässä läheisyydessä. Noin 135 metriä luoteeseen sijaitsee rautakautinen hautapaikka Pähkinämäki (853010047) ja 130 metriä koilliseen rautakautinen muinaisjäännösryhmä Mattila 1 (202010024).

Jaakko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Uskelanjoen itärannalla peltoalueella, Haukkalan juhlatilan länsipuolella, noin 50 metriä sen päätalosta. Paikalta löytyi keväällä 2017 metallinetsinnässä pronssinen kansainvaellusajan tasavarsisolki (KM 41987: 1). Löytö oli pellolla, noin 10 cm:n syvyydessä. Samassa yhteydessä alueelta löydettiin myös punnus sekä päänumerolla KM 41988: 1 luetteloitu rannerengas, joka ajoittuu lähinnä nuorempaan roomalaisaikaan (ks. alakohteet). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Laurila 2 (1000030842) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta, Sauvon kirkon ja terveysaseman välistä löytyi metallinilmaisimella keväällä 2017 pronssinen korvakeputki ja pronssiesineen katkelma (KM 41967: 1 ja 2).
Samalta pellolta on aiemmin löytynyt dirhemi (kohde Laurila).

Laurila 3 (1000030843) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sauvon kirkon koillispuolelta olevalta pellolta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2017 puolikas hopeinen dirhemi (KM 41968: 1).

Kankaisten pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kankaisten kartanon eteläpuoliselta pellolta, noin 300 metriä päärakennuksesta etelään, löytyi metallinetsinnässä maalis-huhtikuussa 2017 kolme esinettä: Kupurasoljen katkelma, tasavarsisoljen katkelma sekä eläinfiguuri (KM 41986: 1 - 3). Kaikki löydöt ovat pronssia. Löytösyvyys oli noin 10 cm.
Vuonna 2018 samalta pellolta otettiin talteen pienikokoinen lyijynoppa (ks. alakohde). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Illpari ILM 12678.

Vähä-Lotti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee valtatien ja Fatijoen länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta löydettiin vuonna 2016 lähekkäin hopearaha ja sellaisen katkelma sekä pronssisoljen (oksasolki) katkelma. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu (KM 41962).
Saman vuoden syksyllä löydettiin niin ikään em. löytöpaikan eteläpuolelta 3 dirhemiä / dirhemin katkelmaa sekä hela (KM 42201; ks. alakohde).
Vuonna 2017 saatu kokoelmiin myös viikinkiaikaisen koruneulan katkelma (KM 41959:1, alakohde). Uusia löytöjä ilmoitettu kesällä 2019 ja myöhemmin (ks alakohteet).

Tasanen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vainionpohjantien ja Hamaron välille jäävältä pellolta löydettiin vuonna 2016 metallinetsinnässä pronssinen karhunhammasriipus (KM 41990: 1) ja muita rautakautisia esineitä kuten rannerenkaan katkelma, tasavarsisolki ja pronssihelmiä (ks. alakohteet). Lisää löytöjä on tehty vuonna 2024 (ILM31355, ILM31371).

Pitula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hirvijoen ja Vahdontien välisellä pellolla, Pitulan alueella. Paikasta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2016 pronssinen karhunhammasriipus (KM 41991: 1).
Hirvijokeen virtaavan ojan koillispuolelta tehty metallinetsinlöytöjä vuonna 2022 (Ilppari ILM23262, ks. alakohteet).
Kohteen lähitienoolla, sen lounaispuolella on laaja Kumpula / Pietilän löytöalue.

Päivärinta (1000030870) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hämeentien (10-tie), Hämeen Härkätien ja Vanhan Hämeentien väliin jäävällä peltoalueella, sen pohjoisosassa. Se on Päivärinta-nimisen talon (tunnettu myös nimellä Hovirinta) päärakennuksesta n. 60 metriä luoteeseen. Pellolta on löydetty vuosien saatossa pieneltä alueelta useita kiviesineitä (KM 15488 ja KM 34017:1-3). Kyseessä saattaa olla kivikautinen asuinpaikka, mutta merkkejä siitä ei havaittu paikalla tehdyssä tarkastuksessa ja maakaapelin kaivutyön valvonnassa.

Ritari (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten Linnamäen pohjoispuolella, Fatijoen ja Ritarintien väliin jäävällä peltoalueella. Paikalta on vuonna 2016 löytynyt metallinetsinnässä mahdollinen ketjunkantaja, hihnanjakajan katkelma sekä hela (KM 41258:1-3). Niiden löytösyvyys peltomullassa vaihteli 0-30 cm välillä.
Löytöpaikalta noin 200 metriä etelään sijaitsee rautakautinen Linnamäki (538010018) ja noin 250 metriä koilliseen rautakautinen löytöpaikka Kataraisten Kalmamäki (1000014891).
Kohde vaatii lisätietoa; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kirvelä (1000031010) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten paloaseman ja 8-tien väliseltä pellolta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2016 pronssihelmi. Löytösyvyydeksi on ilmoitettu 10-30 cm (KM 42413:1).
Myöhemmin toimitettiin samalta pellolta (vuonna 2017?) löydettyjä esineitä ja niiden katkelmia mm. soljen katkelma, raha, hihnanjakajan hela sekä pala viikinkiajan pronssiesineestä, jossa koristelussa ns. takertujaeläimen hahmo (KM 42210:1, 43031:1 - 12).

Kukkulinna 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Alistalon ja Ylistalon välillä olevalla peltoalueella, Kiveistentien länsipuolella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä dirhemin kappale (KM 41259): Samanidit, Nasr ibn Ahmad 301–331 AH (913–942). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 0-30 cm.
Löytöpaikalta noin 50-60 metriä etelä-kaakkoon sijaitsee mahdollinen kuppikivikohde Kukkulinna (1000008985).
Kohde vaatii lisäselvistystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Tasanen 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kaitaraisissa, Repolantien eteläpuolella olevasta pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2016 pronssinen helmi. Löytösyvyydeksi on ilmoitettu 10-30 cm.
Myöhemmin toimitettiin samana syksynä metallinetsimellä löydetyt joukko pronssiesineitä mm. kaularenkaan katkelma, pronssihelmi ja ketjunkantajan katkelma (ks. alakohde). Löydöt tulivat noin 0-30 cm syvyydestä. Uusia löytöjä tehty kesällä 2019.
Läheisyydestä on löydetty myös ikonografisen sormuksen katkelma (ks. alakohde). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11245.
Myös Repolantien pohjoispuoliselta pellolta on löydetty metallinetsinnässä rautakautista esineistöä (kohteet Tasanen ja Tasanen 2).

Aittamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Mynäjoen itäpuolella olevalla peltoalueella, Pelliläntien ja Franttilanpihan risteyksestä noin 250 metriä länsi-luoteeseen. Paikalta on löytynyt (vuonna 2016?) metallinetsinnässä rautakautinen korvakeputki (KM 41271:1). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 cm.
Löytöpaikalta noin 320 metriä länsi-lounaaseen sijaitsee rautakautinen hautapaikka Hirvola Myllymäki (503010001) ja noin 500 metriä koillis-itään rautakautinen muinaisjäännösryhmä Franttilannummi - Junttilannummi (503010005).

Mattila (1000031083) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Koljolantien ja Rästäsmäentien väliseltä peltoalueelta löydettiin metallinetsinnässä syksyllä 2016 joukko esineitä / esineiden katkelmia mm. hopearaha ja sellaisen katkelma ja punnus. Esineet löytyivät peltokerroksesta noin 0-30 cm syvyydestä. Sittemmmin samalta pellolta on ilmoitettu lisää metallinetsintälöytöjä (ks. alakohteet).

Haavisto (1000031085) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Koljolantien ja joen väliseltä pellolta löytyi syksyllä 2016 metallinetsinnässä pronssinen karhunhammasriipus. Löytösyvyydeksi on ilmoitettu 10-30 cm. Alakohteena vuonna 2020 löytynyt kuulamainen punnus myöhäisrautakaudelta.
Tien toisella puolella, löytöpaikan pohjoispuolella sijaitsee Moision Myllymäen kalmisto.

Kylä-Pajala (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Vahdontien, Tontinmäentien ja Mäkitien rajaamalta peltoalueelta on metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2016 kaksi pronssista karhunhammasriipusta sekä putkilukon avain.
Myöhemmin toimitettiin samalta pellolta löytyneet rannerenkaan katkelma ja hopearahan pala (ks. alakohde). Keväällä 2020 uusia löytöjä (ks. alakohteet).
Lähialueilla on myös muita löytöpaikkoja / -keskittymiä. Löytöjen keskinäinen yhteys vaatii lisäselvittämistä.

Häävelä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Itäniityntien itäpuolella olevalta pellolta löytyi syksyllä 2016 metallinetsinnässä pronssinen karhunhammasriipus (KM 42208: 1). Alakohteena eläinpäinen vyönhela (KM 42025: 1). Tien länsipuolelta tunnetaan rautakautinen rahakätkö sekä muita rautakautisia esineitä.

Äspskär (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Paraistenportista noin 7 km eteläkaakkoon Gullkrona fjärdin pohjoisosassa Äspskärin koilliskulman lähellä noin neljän metrin syvyydessä.
Paikalta nostettiin 2017 vanha suurikokoinen laivan potkuri, joka oli havaittu muutamaa vuotta aikaisemmin meren pohjassa kallion päällä. Sjöhistoriska Institut vid Åbo Akademi selvitti 2017 mihin alukseen potkuri todennäköisesti liittyy. 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Äspskärin vesillä tapahtui useita onnettomuuksia, joista yhteen tiedetään liittyneen potkurin menetys. Hangö -tidningenissä kerrottiin 2.12.1911, että höyrylaiva Balmoral oli 28.11.1911 joutunut haveriin. Meriselityksen mukaan laiva oli matkalla Uudenkaupungin edustalta Putsaaresta Latvian Riikaan haverin sattuessa. Haveri tapahtui illan pimeydessä ja sateessa Espskärin lähellä; laiva ajoi karille menettäen potkurinsa. Laivan lastina oli katukiviä. Laiva ankkuroitiin yöksi ja seuraavana päivänä se hinattiin Turkuun. Hinauksen hoiti hinaaja Attu I. Tapauksen meriselitys on Turun maistraatin arkistossa Turun kaupunginarkistossa.

Ylisjunttila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mynäjoesta noin 50 metriä etelään, peltoalueelta löytyi toukokuussa 2017 metallinetsinnässä neljä pronssiesinettä / sellaisen katkelmaa. Niiden löytösyvyys oli noin 10 cm. Uusia löytöjä toimitettu marraskuussa 2019 (ks. alakohteet).
Löytöalueesta noin 200 metriä kaakkoon sijaitsee rautakautinen muinaisjäännösryhmä Franttilannummi - Junttilannummi (503010005).
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Heimola (1000031111) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mynäjoen rannassa olevalta pellolta, noin 5 metriä joesta löydettiin metallinetsinnässä toukokuussa 2017 hopearaha noin 10 cm syvyydestä.

Raiko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mynämäen Raikosta, peltoalueelta, Mynäjoen länsipuolelta löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2017 pronssinen ketjunkantaja, mahd. sormus sekä pala pronssia. Löydöt olivat n. 10-20 cm:n syvyydessä.

Sukkinen 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 4 kilometriä Nousiaisten kirkosta lounaaseen, Sukkistentien, Mietoistentien ja Fatijoen väliin jäävällä peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä heinäkuussa 2017 joukko esineitä mm. kaksi kupurasoljen katkelmaa ja sormuksen katkelma. Niiden löytösyvyys oli noin 5-20 cm.
Myös Sukkistentien länsipuoliselta pellolta on rautakautisia metallinetsinlöytöjä (kohde Sukkinen 2) ja lähialueilla on rautakautisia muinaisjäännöksiä. Löytöalueella tai sen läheisyydessä on todennäköisesti rautakautinen muinaisjäännös, johon löydöt liittyvät. Kohde vaatii kuitenkin vielä lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pääskysmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Koljolan Pääskysmäen itäosasta löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2017 rautakaudelle ajoittuva tappara. Löytö oli noin 10 cm syvyydessä. Löydön yhteydessä olleesta ympäröivästä maasta ei voitu havaita hiiltä tms.
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pääskysmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Koljolan Pääskysmäen lounaisosasta löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2017 mahdollisesti rautakaudelle ajoittuva puukko. Löytö oli noin 10 cm syvyydessä. Löydön yhteydessä olleesta ympäröivästä maasta ei voitu havaita hiiltä tms.

Pääskysmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Koljolan Pääskysmäen pohjoisosasta löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2017 pienikokoinen kirves ja valekierretty rautalenkki. Löydöt olivat noin 10 cm syvyydessä. Löydön yhteydessä tallennetusta ympäröivästä maasta ei voitu havaita hiiltä tms.

Pääskysmäki 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Koljolan Pääskysmäen pohjoisosasta löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2017 kirveen katkelma. Löytösyvyydeksi on ilmoitettu 10-30 cm.

Rauduinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Naantalin Rauduisissa, Velkuantien vieressä olevasta pellosta, löytyi metallinetsinnässä 2017 pronssisen apostolilusikan katkelma.

Pyykoski 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Alakylässä, keskiaikaisen kirkon itäpuolella ja Vahdontien länsipuolella olevalta pellolta löydettiin metallinetsinnässä 2017 pronssinen solki, jossa kiinni pieniä renkaita.Uusia löytöjä ilmoitettu keväällä 2020 ja kesällä 2021 (Ilppari ILM14370, 19932; ks. alakohteet).

Uusipelto (1000031188) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten Repolasta, Repolankujan länsipuolella ja Linnavuoren eteläpuolella olevasta pellosta löydettiin 2017 metallinetsinnässä noin 10 metrin alalta viikinkiaikaisen soljen katkelma sekä sulanutta pronssia. Löydöt tulivat noin 0-30 cm syvyydestä. Uusi löytö (viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma) ilmoitettu keväällä 2021 (Ilppari ILM18631, alakohde).
Löytöpaikkaa ei ole vielä tarkastettu maastossa.

Vaahenmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Turun Hirvensalossa löytyi metallinetsimellä Vaahenmäeltä ja sen ympärillä olevilta pelloilta lukuisia metalliesineitä tai niiden katkelmia (esim. hevosvarusteisiin liittyviä heloja). Pääosa löydöistä ei ole kovinkaan vanhoja, mutta niiden joukossa on rautakautisen tasavarsisoljen katkelma. Tämän tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.

Kylä-Heiko 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinpaljastimella Juhana III:n 8 äyrin klippinki 1591/1592 ja naulanmuotoinen metalliesine noin 50 metrin etäisyydeltä rahasta. Löydöt olivat noin 20 cm syvyydellä. Lisää löytöjä ilmoitettu vuonna 2020 ja 2022 (ks. alakohteet)

Jokiniittu (1000031450) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellon keskellä koholla olevalta saarekkeelta löytyi Kustaa Vaasan/Kristian II:n klippinki 1522-1523 (KM 42917:1). Paikalta on löytynyt myös noin 20 nuorempaa kuparikolikkoa. Vuonna 2018 - 2019 saatu kokoelmiin pellolta löytynyt 4 markan hopeaklippinki vuodelta 1571 (diar. KM 42013:1; ks. alakohde) ja toinen keskiaikainen klippinki (KM 44546:1). Vuonna 2020 pellosta löytyi metallinetsinnässä keskiaikainen ihmiskasvoilla koristeltu vaatehakanen (KM 45566:1).

Kytöräinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sirppujoesta länteen, Kytöräinen-nimisen kohouman pohjoisreunasta, metsästä löytyi metallinpaljastimella nuolenkärki. Maa oli löytöpaikalla ns. metsämultaa ja löytösyvyys oli n. 20 cm.

Kylähiisi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kalannin Kylähiidestä, peltojen väliin jäävältä metsäiseltä alueelta, pienen kohouman kaakkoisrinteestä löytyi metallinetsinnässä rautainen puukon terä. Löytö tehtiin n. 30 cm syvyydeltä hiekkaisesta maasta.

Nahkionmäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hankeranojan itäpuolella, peltojen keskellä sijaitsee Nahkionmäen kohouma. Sen päältä, metsäisestä maastosta löytyi metallinetsinnässä kaksi rautaesinettä. Toinen esineistä on jonkinlainen terä. Toinen esine on neulamainen. Ne löytyivät kahden metrin etäisyydellä toisistaan noin 10 cm syvyydeltä. Maaperä oli mullan- ja hiekansekaista.

Topoinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nousiaisten kirkkotien vierestä, metsäisestä maastosta löytyi metallinetsinnässä rautainen puukonterä ja väkäsellinen, ruodosta kotkattu nuolenkärki. Ensimmäisen löytösyvyys oli 30 cm ja toisen 15 cm. Maaperä on löytöpaikalla hiekkainen. Vuonna 2021 läheltä löytynyt 15 cm syvyydestä kupariseosrenkaista koostuvaa ketjua (Ilppari ILM20644) ja ruodollinen rautaterä, jonka molemmat teränsuut hakattu loville (ILM20584).

Kaskinen (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Mäen rinteestä, metsäisestä maastosta löytyi metallinetsinnässä pronssinen esine. Esine lienee miekan tupen kenkäin. Löytösyvyys on noin 20 cm.

Matokallio (1000031480) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä metsäiseltä alueelta, hiekkaisesta maaperästä löytyi n. 15 cm syvyydeltä rautainen nuolenkärki.

Kuokkapelto (1000031481) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytyi metsäiseltä kohoumalta peltojen keskeltä putkikirvesmäinen terä ja kaksi puukonterää. Löytösyvyys oli 15 cm, ja maa hiekan, metsämullan sekaista. Läheltä löytyi myös mahdollinen rautainen miekan ponsi (ks. alakohde).

Santanokka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä näköyhteyden päässä rannasta on löytynyt M-tyypin kirveen (tappara) terä.

Järilä (1000031531) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta, hiekkaisemmalta kohdalta löytyi metallinetsinnässä matkaikoni. Ikoni on 1700-1800 -luvulta. Paikalta on löytynyt myös vanhoja rahoja.

Lautela 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinpaljastimella paikalta löytyi pronssinen karhunhammasriipus.

Iso-Valkee 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Someron eteläosassa Someron kirkolta noin 16 km kaakkoon Iso-Valkee -järven eteläosan itärannalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Järven pohjassa on kokonainen yksipuinen pyöreäkärkinen ruuhi, jonka pohja näyttää kuluneen ohueksi.
Myös Iso-Valkee järven itärannalla olevan niemen pohjoispuolella on havaittu yksipuinen ruuhi, joka on noin 5-9 metrin syvyydessä.

Vankimäki Päivärinne (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä Lauri Nautelan kokoelmista, KM 25841. Kivilaji-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Liedon yleiskaavassa kohde SM 13.

Krääkki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä Lauri Nautelan kokoelmista KM 25842. Kirves yms.. Liedon yleiskaavassa kohde SM14.

Käpyniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä. Liedon yleiskaavan kohde SM17.

Aarnio (1000031804) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Liedon yleiskaavan kohde SM 28.

Rynkö (1000031805) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä Lauri Nautelan kokoelmista KM 25858, pii-, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Liedon yleiskaavan kohde SM 32.

Seppälä (1000031806) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä. Liedon yleiskaavan kohde SM33.

Keisvuori 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden asuinpaikkalöytöjä. Liedon yleiskaavan kohde SM 38 Keisvuori.

Juva (1000031856) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellon pohjoisosasta metallinpaljastinlöytöinä pronssiesineitä (enimmäkseen historiallisia) ja piin kappale; ainakin yksi metalliesine on keskiaikainen (Madonna-aiheinen koriste tai pyhiinvaellusmerkki, KM 41582: 1; loput löydöt KM 41543: 1 - 5). Yksi löytö (vyön tai hihnan koristehela) saattaa olla rautakautinen (KM 41543: 1).

Suutila (1000031936) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tienleikkauksesta on löytynyt rautakautisen korun katkelma. Myöhemmin viereisestä pellosta saatu metallinetsinnässä lisää löytöjä (ks. alakohteet).

Kummoinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisia irtolöytöjä pellosta (kuulamainen punnus sekä alakohteita).

Räpi (1000032287) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsintälöytönä Salin II -eläintyylillä koristellun esineen katkelma (merovingiajalta). Muitakin löytöjä merkitty alakohteiksi. Uusia rautakautisia löytöjä ilmoitettu v. 2021 Ilppari-ilmoituspalvelussa.

Iso-Kummala 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metalliesineen löytöpaikka; myöhempi metallinetsintälöytö lisätty alakohteeksi.

Veijulan pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Merovingiaikaisen soljen katkelma (KM 43008:1) on löytynyt metallinetsinnässä.
Vuonna 2018 saatu useita uusia löytöjä (ks. alakohteet).

Kuokkapelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt puukonterä. Sittemmin ilmoitettu myös dirhemi, raudan katkelmia ja toinen veitsi (ks. alakohteet, Ilppari ILM10563 ja ILM10552).

Villilä (1000032294) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Villilän Rantamaan länsipuolella olevalla peltoalueella, Maskun kirkon ja pappilan RKY-alueen lounaisosan tuntumassa. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä särmänuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma sekä deformatoitunut lyijy-/tinasekoitteisen(?) esineen kappale, joka löytyi hevosenkenkäsoljen katkelman läheisyydestä.
Läheisyydestä myös helan ja lyijyesineen katkelmat.
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kankare 3 (1000032350) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä kullattu sormus, jonka asiantuntija ajoittaa 1500-luvulle.

Kankare 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta metallinilmaisimella löytynyt sinetti, leima tms. esine.

Åvik Isokangas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Åvikin kartanon ja lasitehtaan pohjoispuolella, Turuntien ja Kyrönsuontien risteyksestä noin 90 metriä pohjoiseen olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt syys-lokakuun vaihteessa vuonna 2017 metallinetsinnässä kolmisakarainen riipus, ammatti- tai veljeskunnan merkki (KM 41518). Sen löytösyvyys pelto mullassa oli noin 10-15 cm.
Löytäjän mukaan peltoalueella oli nähtävissä lasia ja kvartsia.
Kohde vaatii lisäselvityst; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Mainiemi 2 (1000032437) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tulusraudan löytöpaikka

Meritalo (1000032461) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Karhunhammasriipuksen löytöpaikka. Pellosta 20 cm syvyydeltä. Löytöpaikka sijaitsee erillään Nousiaisten keskustaajaman luokse keskittyneestä rautakautisesta asutuksesta, lähellä Hirvijoen myöhäisrautakautisen suulahden pohjukkaan ja 5 metrin korkeuskäyrää.

Villilä 2 (1000032462) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pallopäinen metalliesine löytynyt metallinetsinnässä. N. 10 cm syvyydeltä savipellosta. Materiaali tina/lyijy?

Nummi (1000032465) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Sinettileimasimen löytöpaikka. Muita löytöpaikkoja alakohteina. 2021 ilmoitettu alueelta lisää löytöjä.

Kalmuvainio 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Paikalta löytyi vuonna 2018 metallinetsinnässä rautainen esine, jonka molemmissa päissä on koukut. Maassa oli myös saviastian kappale. Löytöjen ajoittumisesta esihistoriallisiksi ei ole tietoa.

Keetterinmäki 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt veitsen katkelma

Pihlajamäki (1000032492) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löydetty pellosta rautakautisia ja keskiaikaisia/historiallisia esineitä (KM 41456: 1 - 3 ja KM 41457: 1 - 6).

Määksmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyneitä rautakautisia esineitä (KM 41553: 1 - 3), jotka liittynevät Määksmäen muinaisjäännösalueeseen. Alakohteena metallinetsinnässä vuonna 2016 löytynyt mahdollinen miekan pronssiponnen katkelma (KM 45412:1, Ilppari ILM12851).

Etujaakkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Killaisissa, Jaakkolan tilalta noin 700 metriä koilliseen, Hirvijoen pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 6.9.2017 metallinetsinnässä dirhemin puolikas. Sen löytösyvyys rinnepellossa oli noin 20 cm. Vuonna 2018 tullut lisää löytöjä melko läheltä noin 10 cm syvyydestä (ks. alakohteet).

Etujaakkola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Killaisissa, Jaakkolan tilalta noin 350 metriä koilliseen, Hirvijoen pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 10.9.2017 metallinetsinnässä mm. dirhemin katkelma, tasavartisen soljen katkelma, vyölliskoukun katkelma sekä padan kahvaosa (KM 42993:1 - 7) Niiden löytösyvyys peltomullassa vaihteli 10-30 cm välillä. Uusia löytöjä syksyllä 2019 (ks. alakohteet).

Mäntysalo (1000032688) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kärmälässä, Paistanojantien itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 13.10.2017 metallinetsinnässä kaularenkaan katkelma, kaksi punnusta sekä alakohteeksi merkitty kolmas punnus eri koordinaattitiedolla. Niiden löytösyvyys vaihteli noin 10-30 cm välillä.

Ojapelto (1000032689) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt 13.11.2017 metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma. Sen löytösyvyys oli noin 20-25 cm.

Haapamäki (1000032735) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2016 metallinetsinnässä löytyneitä rautakautisia esineitä (KM 41548:1 unikonnuppuisen kaarisoljen katkelma; KM 41549: 1 - 5: hopearaha, 2 tasavarsisoljen katkelmat, kaularenkaan katkelma, sarjahelmi). Uusia löytöjä kesällä 2018.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Määksmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyneitä esineitä (KM 41554: 1 - 2), joilla lienee yhteys viereiseen Määksmäen muinaisjäännösalueeseen.

Rantamaa (1000032754) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pilkkohopean (maksuhopean) pala ja viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (KM 41555: 1 ja 2). Yli 200 metrin päässä em. löytöpaikoista samalta pellolta on löytynyt myös ortodoksinen matkaikoni (KM 41595: 1). Myöhemmin samalta paikalta on löytynyt hopearaha (ILM29403).

Markkula (1000032755) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellosta löydetty ns. hansavadin katkelma ja ns. ikonografisen tyypin sormuksen kansanomainen muunnos (KM 41562: 1 ja 2). Jälkimmäinen on todennäköisesti varhaiselta uudelta ajalta
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Koskela (1000032783) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyneitä rautakautisia esineitä (KM 41583: 1 ja 2) sekä pronssinen padanjalka, keskiaikainen? (KM 41583: 3).
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Eura (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt kaksipiikkisen pronssisen kaksivartisen putkilukon avaimen katkelma (KM 41580: 1) ja mahdollisesti rautakautinen riipusmainen esine (KM 41579: 1).
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Linnavuori (1000032895) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytyneitä esineitä.

Kiusala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syyskuussa 2016 löydetty metallinetsinnässä eri puolilta peltoa myöhäisrautakauden esineitä, kuten D-tyypin kupurasoljen ja ryhmän 7 tasavarsisoljen katkelmat (KM 41596: 1 - 5). Löytöpaikoista tiedot kiinteistön tarkkuudella. Myöhemmin samalta pellolta saatiin lisää löytöjä, joista on koordinaattitiedot (ks. alakohteet; kaikkia löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin).

Mäkkylänmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä saatu kesällä 2018 viikinkiajan löytöjä lammaslaitumen savi- ja multamaasta: pyöreän kupurasoljen katkelma, tasavarsisoljen katkelma ja karhunhammasriipus.

Maarian pappila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen rannerenkaan katkelma (KM 41605: 1) löytynyt metallinetsinnässä tienpientareelta.

Sukkinen 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rullautunut hopeakolikko löytynyt metallinetsinnässä savipellosta, noin 10 cm syvyydeltä. Muita löytöjä merkitty alakohteiksi.

Kallanmäenpuisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Heinää kasvavalta maisemapellolta löytynyt metallinetsinnässä sinettileimasin (KM 41611: 1).

Houtskari kirkonpiha (Löytöpaikat)
Historiallinen; Puun juuresta löytyi huonokuntoinen kirveenterä.

Peltokallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä hopearaha (samanidi-dirhemin katkelma 900-luvulta; KM 41628: 1).

Kaitainen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt rautakautinen tai keskiaikainen nuolenkärki (KM 41629: 1).

Kyläpuotula 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt ranskalainen jetoni eli laskuraha keskiajalta (KM 41636: 1).

Iso-Äähälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt sinettisormuksen katkelma. Ajoitus todennäköisesti 1500 - 1600-luvut (KM 41581: 1).

Haapamäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kartiomainen pronssiesine, luultavasti rautakautinen kelloriipus (KM 41647: 1).
Vaatii tarkempaa selvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Heikkilä (1000033066) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsäautotien pohjasta ja sivupenkereistä löytynyt pintapoimintana kvartsi-iskoksia (KM 41655).
Vaatii tarkempaa selvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Makarla Ylhäisi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos löytynyt mäen etelärinteeltä hakkuun rikkoman hiekkamaan pinnasta (KM 41656: 1).

Haapaniittu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Paimion Hautalan Haapaniityllä, peltoalueella noin 50 metriä Hautalan talosta itään. Paikalta on löytynyt 29.7.2018 metallinetsinnässä rautakautisen hevosenkenkäsoljen kehäkatkelma (KM43483:1) ja katkelma pronssiketjua (KM43483:2), joiden löytösyvyys savisekoitteisessa peltomullassa oli noin 10 cm.

Hahta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löydetty metallinetsinnässä viikinkiajan hopearaha ja punnus (jälkimmäinen alakohde). Kesällä 2019 uusi viikinkiajan hopearahalöytö (alakohde). Vuonna 2020 uusia löytöjä alakohteiksi (Ilppari ILM 16863). Myös ILM23384, ILM25449.

Rajakallio (1000034178) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsimellä kuolaimet

Olli 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä hiekkamaasta löytyi metallinetsimellä keihäänkärki.

Raiko (1000034203) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt 22 cm syvyydestä varhaisrautakautinen keihäänkärki.

Lemmenkallio (1000034204) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kaarevaselkäinen korvakkeellinen partakirves. Löytyi 15 cm syvyydestä kallionhalkeamasta tai kallion ja kiven välistä, sammaleisen kivikon alueella.
Samalta mäeltä on löytynyt myös kolme mahdollista veneniittiä ja lehmänkello (alakohteet).

Vähätalo (1000034209) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt käännetystä pellosta ehjä myöhäisrautakautinen punnus ja alakohteeksi merkitty viikinkiajan hopearahan katkelma. Lisää löytöjä ilmoitettu syksyllä 2019 ja vuonna 2020.

Maunulanpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt rautainen nuolenkärki, syksy 2018.

Haihun puutarha (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt painava kiekkomainen miekanponsi (syksy 2018).

Raatoketo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt panssarinuolenkärki, väkäkärki ja kolmas rautaesine.
Kohde on tarkastettu inventoinnissa 2022. lueella ei havaittu mitään rakenteita. Muutamasta koepistosta ja maakairan näytteistä paljastui normaali podsolimaannos, alue on melko kivikkoista. Koordinaattipiste osoitti rinteen taitteen kohdalle. Esineiden tarkka löytöpaikka ja löytöyhteys toisiinsa ei ollut selvillä inventoinnin aikana.

Pirttiniemi 2 (1000034253) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt hiekkaisesta metsämaasta kuparipellin paloja sekä rautakuonaa (alakohde). Löytöpaikan nimi huomionarvoinen. Pirttiniemen kärjessä sijaitsee historiallinen rajapaikka.

Jaakkolanpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsimellä löytynyt puukko.

Simula 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä vuonna 2018 löytynyt todennäköinen myöhäisrautakauden vyönsolki pellon kyntökerroksesta. Ks. myös alakohteet. Useita uusia myöhäisrautakautisia löytöjä ilmoitettu 2020 ja 2021 (Ilppari ILM17074, 19829).

Torkkilanpelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Torkkilan tilakeskuksen itäpuolisesta pellosta ja rautatien läheltä vuosina 2018 - 19 saatuja rautakautisia metallinetsinlöytöjä (ks. alakohteet). Lisäksi vanhempi peltolöytö, jonka löytöpaikka tarkastettu vuonna 1989.

Vellua Korpi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Uudenkaupungin Velluassa, Kirkkomäen kaakkoispuolella, Piirontanhuan itäpuolella olevalla peltoalueella, noin 80 metriä Velluanjoesta pohjoiseen. Paikalta on löytynyt 2.9.2018 metallinetsinnässä hopeisen sormuksen katkelma, jonka kannassa on kuvattuna ristiinnaulittu. Sormus ajoittunee myöhäiskeskiajalle. Sen löytösyvyys pellossa oli noin 10-15 cm.

Pärkänkallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hiekkaisesta metsämaasta löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan leijonasolki (KM42478:1) sekä alakohteeksi merkitty kaularenkaan katkelma (KM43565:1).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, vaatii lisäselvitystä.

Sepänmäki (1000034344) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan tulusrauta (joulukuussa 2018).

Kylävuori (1000034356) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vuodesta 2018 alkaen esineitä, joiden joukossa miekansäilän katkelma ja viikinkiaikainen Y-tyypin miekan ponsi (alakohde). Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kavalonmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsittyneestä multamaasta on metallinetsinnässä löytynyt katkelmallinen viikinkiajan tasavarsisolki. Löytöpaikan eteläpuolella on peltoja ja pohjoispuolella kohoaa Kavalonmäki. Sauvalan kantatila on 100 metrin päässä pohjoisessa. Alueelle kaartaa idästä polku, vanha tielinja, jonka läntinen jatko katoaa peltoon. Tasanteelta nousee ylös Niemenkulmantielle melko jyrkkä rinne. Pelto laskee loivasti kaakkoon.
Maasto on epätasainen. Pellon reunassa on suuria kiviä kasassa sekä maatalouskoneita. Paikalla on ollut suuri maatalousrakennus ainakin jo 1800-luvun loppupuolella ja vielä ainakin 1964 peruskartan mukaan. Selkeitä merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu, mutta paikalla ei ole tehty kajoavia tutkimuksia.
Löytöpaikasta 50-60 metriä itään sijaitsee lähde, joka on merkitty vanhoihin peruskarttoihin.

Pinohuhta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mustaa kivilajia olevan kivikirveen löytöpaikka. Paikkatieto on epävarma, löytö on joko metsäsaarekkeesta tai läheiseltä pellolta. Alue on kivistä ja savista paitsi metsäsaarekkeen eteläpuolelta. Pintapoiminnassa pellosta ei ole havaittu muita löytöjä.

Pränikkälä 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt viskari.

Koskela 2 (1000034410) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytyneet kuolaimet ja puukko.

Kalliometsä 1 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kuolainten löytöpaikka

Kalliometsä 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Viskarin löytöpaikka

Tuorlan koulutila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on noin 20 cm syvyydestä löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus (KM 41799: 1). Löytökohdalle oli kerätty kymmenkunta nyrkinkokoista kiveä. Pellosta löytyi myös Ruotsin vallan ajan kuparirahoja, musketinluoteja, nappeja jne, muttei muita rautakautisia esineitä.

Länsiniittu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jostain kohtaa Samppaan ja Höyttisten kylien välisen rajan tuntumassa olevasta peltoraiviosta on löytynyt kivikauden lopulle tai pronssikaudelle ajoittuva eläinpääveistos KM 13439.

Kittilä (1000034496) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2018 löytynyt pellosta myöhäisrautakautisen vyön hela (ei vielä luetteloitu). Löytösyvyys 10 - 20 cm. Syksyllä 2019 ilmoitettu kaksi vuotta aiemmin löytynyt hevosriipuksen katkelma idempänä samassa kiinteistössä (ks. alakohde).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei vielä ole tarkastettu maastossa.

Räpi II (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen sulanut katkelma, löytynyt metallinetsinnässä.

Rantala (1000034677) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta noin 20 cm syvyydestä kukkohanan osa.

Krouvilan eteläinen pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Lyijysinetin löytöpaikka.

Päkkilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta viikinkiajan massiivisen rannerenkaan sulanut katkelma.

Kyrölä (1000034724) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta kolmesta vartaasta kierretyn kaularenkaan katkelma ja rannerenkaan katkelma (jälkimmäinen alakohde; KM 43057). Myöhemmin saatu kokoelmiin lisää metallinetsinlöytöjä samalta peltoalueelta (nekin alakohteita).

Päkkilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma (KM 43061:1). Myöhemmin toimitettu myös hevosenkenkäsoljen katkelma (alakohde). Lisää löytöjä ilmoitettu toukokuussa 2019 (Ilppari ILM10761). Paikalta on ilmoitettu lisää löytöjä vuonna 2021 (ILM20975).

Kivimäki (1000034727) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt gotlantilaistyyppinen eläinpääkoristeinen hihnanjakajan hela (KM 43058:1). Myöhemmin samalta peltoaukealta saatu myös rannerenkaan katkelma (alakohde).

Kylä-Heiko 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä dirhami, rautakautinen vyönsolki, sarjahelmi ja sormusta muistuttava esine (KM 41915) sekä toisesta paikasta (alakohde) merovingiajan tasavarsisolki ja särmänuppisen hevosenkenkäsoljen nuppi (KM 41914). Myöhemmin ilmoitettu lisää löytöjä.

Haarla (1000034738) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on löytynyt pellosta 1200/1300-luvulle ajoittuva panssarinuolenkärki (KM 41917: 1).
Panssarinuolenkärjestä itään, läheltä Heikkiläntietä, on löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelma, sulanutta kupariseosta, kuparilevyn katkelma sekä ruotoveitsen katkelma (Löytöpvm. 26.11.2019). Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Ampolantie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt metsäaurausjäljestä kvartsiesineen.

Välimaa (1000034748) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on havainnut kvartsi-iskoksia metsäaurausjäljissä ja poiminut kaksi mukaan näytteeksi.

Kailassuontie (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pienen hiekanottokuopan seinämästä kvartsikaapimen.

Hajala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt hakkuualueelta maan pinnalta kvartsiesineen.

Tiemäki (1000034814) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt hakkuuaukealta kvartsi-iskoksia.

Keskimäki (1000034825) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta mm. eläinpääaiheinen hihnanhela ja maksuhopeavartaan katkelma (ks. alakohteet). Kesällä ja syksyllä 2019 sekä keväällä 2020 uusia metallinetsintälöytöjä.

Vuohenojan suu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma pellosta, noin 10 cm syvyydestä.

Rantasalo (1000034842) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta saatu metallinetsinnässä keskiaikainen D:n muotoinen vyönsolki.

Pappila 2 (1000034845) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kuulamainen punnus (ei vielä luetteloitu kokoelmiin). Lisää löytöjä ilmoitettu myöhemmin (esim. Ilppari ILM20983).

Haijainen (1000034849) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma viikinkiajalta.

Jäspi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta englantilainen hopearaha (Ethelred) ja alakohteiksi merkittyjä muita löytöjä.

Kylä-Puhju 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta 2 kuulamaista punnusta (toinen alakohde).

Helkkula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisoljen katkelma (KM 43103:1). Kesällä 2019 ja keväällä 2020 tehty lisää löytöjä (ks. alakohteet). Marraskuussa 2021 tehty löytöjä puretun kasvihuoneen alueelta (Ilppari IL21218).

Riitamäki (1000034859) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löydetty pellosta pronssihelmi sekä rannerenkaan katkelma ja hihnanhela (ks. alakohteet). Lisää löytöjä ilmoitettu toukokuussa 2020 (ILM14445, ks. alakohteet).

Killainen Jaakkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta viikinkiajan hopearahan katkelma, tasavarsisoljen katkelma, tappikoristeisen hihnanjakajarenkaan katkelma ja pieni riipus tai ketjunjakaja (ks. alakohteet). Lisäksi historiallisia löytöjä.

Kauppila (1000034861) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta kolmesta vartaasta kierretyn viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma.

Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt kupariseostanko, vaikuttaa raaka-aineharkon katkelmalta.

Killainen Jaakkola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta merovingiajan rapusolki sekä spiraalipäinen ketjunkannatin (ks. alakohde). Syksyllä 2019 toimitettu lisäksi karhunhammasriipus, myöhäisrautakautinen vyönjakaja ja muita löytöjä (ks. alakohteet).

Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kyntökerroksesta valmunuppisen kaarisoljen katkelma ja alakohteeksi merkity fasettinuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma. Lisää löytöjä ilmoitettu tammikuussa 2020.

Ylisilta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Merovingiaikaisen käärmesoljen katkelma saatu pellosta metallinetsintälöytönä. Lisää löytöjä vuosina 2019 ja 2020 (ks. alakohteet).

Ylistalo (1000034926) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt savipellosta korvakeputki. Lisäksi alakohteena keskiaikainen sinettileimasin (ILM 10285).

Ojanto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kolmesta vartaasta kierretyn viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma ja karhunhammasriipus löytynyt metallinetsinnässä. Myös historiallisia tai vaikeammin ajoitettavia löytöjä. Keväällä 2019 ilmoitettu uusia löytöjä: hopeaisen Borre-tyylillä koristellun tasavarsisoljen katkelma (diar. KM 41977), sekä hopearaha ja katkelmallinen pronssiesine (diar. KM 42317); ks. alakohteet. Myöhemmin saatu Borre-tyyliseen tasavarsisolkeen liittyvä hopeainen pukkiminiatyyri (diar. KM 42457: 1).

Topinpää (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta kaksi dirhamin katkelmaa.

Peräpelto (1000034937) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt mäntämäinen putkilukon avain, kupariseosta.

Upalinko 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen putkikirves löytynyt metallinetsinnässä hiekkamaasta noin 15 cm syvyydestä. Lähistöllä havaittu myös sulaa pronssia.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei vielä ole tarkastettu maastossa.

Ahtaanpaltta (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt noin 10 cm syvyydestä rautarengas, jossa hevosenkenkäsoljen neulaa muistuttava leveäkantainen rautaneula. Esine on tulkittavissa myöhäisrautakautiseksi rengasneulan muunnokseksi.

Sumentalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan alkupuolen keihäänkärki (E-tyyppi, uurrekoristeinen) 15 x 5 cm laajuisen litteän kiven alta 17 cm syvyydestä.

Louhila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt hiekkamaasta preussilaisen sarjan silmäsolki ja rautaesineen katkelmia (diarioitu päänumerolla KM 41879). Alakohteena on munniharppu (Ilppari ILM 10278).

Toivola (1000035158) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja löytänyt pintalöytöinä hakkuuaukealta kvartseja ja lohkotun kivilajikappaleen.

Hamaro (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta 15 cm syvyydestä karhunhammasriipus. Diar. päänumerolla KM 41901. Läheltä myös soikean kupurasoljen katkelma.

Sipilä (1000035173) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metallinetsinnän yhteydessä löytynyt pellosta poikkiteräinen kivikirves, diabaasia (KM 41349: 1).

Saarela (1000035176) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt vanhalta hakkuuaukealta kvartsi-iskoksia (KM 41913).

Pakurla 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta merovingiajan tasavarsisolki (alakohde) sekä ilmeisesti keskiaikainen vyönsolki, ns. D-solki (ajoitus 1200/1300-luku? vyönsolki diar. KM 41936).

Olli (1000035222) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pellosta myöhäisrautakauden kuulamainen punnus (KM 41937:1).

Sillankulma (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt suppilonuppinen hevosenkenkäsolki 20 cm syvyydestä hiekkamaasta ja pyöreä kupurasolki (alakohde) 10 cm syvyydestä nokisesta hiekkamaasta. Kupurasoljen löytöpaikan vieressä oli kivikkoa, jota löytäjä epäili hajotetun röykkiön jäännökseksi. Diar KM 41949.

Palovuori (1000035242) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Palovuorella pystysuoran kallioseinämän juurelta on keväällä 2019 löytynyt metallinetsinnässä hiekkamaasta pyöreä kupurasolki (diar. KM 41950).

Toivoniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta keskiaikainen hopearaha (Erik Pommerilaisen aurto), klippinki (Kustaa Vaasa/Kristian II, v. 1518 - 22), koristeellinen kehäsolki, ajoittamaton hopeasormus ja pieni ristiriipus (ks. alakohteet).

Kalmuvainio 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta viikinkiajan esineitä: ehjä karhunhammasriipus, rannerenkaan katkelma ja hevosenkenkäsoljen nuppi (diar. KM 41973; ks. alakohteet).

Lähdemäki (1000035264) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pellosta pyöreän kupurasoljen katkelma sekä historiallisia metalliesineitä (diar. KM 41981).
Huhtikuussa 2019 peltoalueelta otettiin talteen rautakautisia esineitä, joita löytyi Lähdemäen ja Lähdemäki 2:n alueelta. Löydöt on merkitty Lähdemäki 2:n alakohteiksi.

Pelto-Pajala (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta pronssinen vyönsolki, joka vaikuttaa keskiaikaiselta (KM 41992: 1). Alakohteena lehväkoristeisen kupariseosesineen katkelma.

Emminahti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt metsämaasta 10 cm syvyydestä ns. kapeakärkinen väkipuukko (diar. KM 41997) sekä 7 - 20 cm syvyydestä nuolenkärki ja keritsimet (ks. alakohteet; diar. KM 41998).

Hintsa 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Aivan Hintsan tonttimaan etelä- tai lounaisreunasta löytyi muutama pala rautakautista/ esihistoriallista keramiikkaa. Rautakautiseksi tulkittua keramiikkaa havaittiin kahden tyyppistä. Yksi paloista on mustaa ja erittäin kovaa, osin pinnalta kiillotettua hyvälaatuista keramiikkaa. Toinen mahdollinen rautakautinen keramiikkalaji on pinnalta ruskeampaa, sisältä harmahtavaa ja se sekoitteissa näkyy kvartsikiteitä. Tämä keramiikkalaji on pääosin jauhautunut pellossa hyvin pieniksi paloiksi ja näin vaikeammin havaittavissa. On mahdollista, että Hintsan tonttimaalla sijaitsee tai on sijainnut rautakautinen kiinteä muinaisjäännös. Tonttimaan puolta ei tässä yhteydessä ryhdytty tutkimaan, koska se ei kuulunut tilaajan rajaamaan inventointialueeseen.
Alakohteena metallinetsinnässä syyskuussa 2020 löytynyt rautakautisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM19929).

Hintsa 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hintsan tonttimaan eteläpuoliselta pellolta, sen pohjoispuolen keskivaiheilta löytyi hiotun kiviesineen katkelma. Pala kaareutuu tavalla, joka ei muistuta esim. tyypillistä historiallisen ajan hiomakiveä, vaan pikemminkin kivisen taltan tai kirveen osaa. Katkelman ympäristössä ei kuitenkaan havaittu muita esihistorialliseen kohteeseen viittaavia löytöjä, kuten keramiikkaa tai kvartsi-iskoksia. Lisäksi löytöpaikan korkeus meren pinnasta ei sovi kivikauteen. Mahdollisesti kyse on sekundaarikäytössä olleesta kivikautisesta esineestä, joka on jota on käytetty taikaesineenä.

Vanha-Pappila (1000035402) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt v. 2016 merovingiajan rapusolki ja alakohteeksi merkitty viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (KM 40959: 1 ja 2).

Uusi-Pappila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt v. 2016 viikinkiaikaisen koruneulan katkelma ja tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma (alakohde). Uusi löytö ilmoitettu 2022 (alakohde).

Haatila (1000035417) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kesällä 2019 saatuja metallinilmaisinlöytöjä: viikinkiajan rannerenkaan katkelma (diar. KM 42053) ja myöhäisrautakauden vyönhelalta vaikuttava esine (KM 43730, alakohteena). Myöhemmin 2019 saatu spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma (alakohde).

Sandås (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 löytyi rakennustyön yhteydessä ruotokeihäänkärki 20 cm syvyydestä harjun hiekkamaasta (tyyppiä Kivikoski 1973: Abb. 311; diar. KM 42054).

Tyynelä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt pellosta myöhäisrautakautinen vyönhela (ruusukehela) ja toisesta paikasta hihnanjakajarengas, jossa on kiinni kaksi päätehelaa (alakohde). Löytösyvyys noin 10 cm. Diar. KM 42080.

Kuusto (1000035484) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 mäen pohjoisrinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä putkikeihäänkärki vanhemmalta rautakaudelta (diar. KM 42098). Löytö tuli hiekkamaasta noin 20 cm syvyydestä.

Asema (1000035492) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma mullasta 10 cm syvyydestä (diar. KM 42109).

Nikkarinsalmi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt pieni fasettinuppinen hevosenkenkäsolki Nikkarinsalmen rantametsästä noin 5 cm syvyydestä sora/hiekkamaasta (diar. KM 42110).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei vielä ole tarkastettu maastossa.

Saha (1000036043) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 on pellosta 15 cm syvyydestä löytynyt metallinetsinnässä valmunuppisen kaarisoljen nuppi ja koristehela.
Vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Haatila Kulmala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pihanurmikolta 20 cm syvyydestä on metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 viikinkiaikaisen rannerenkaan sulanut katkelma (diar. KM 42153).

Aula (1000036099) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2019 on metallinetsinnässä löytynyt hiekkapellon kyntökerroksesta 15 cm syvyydestä huolitellusti koristeltu D-tyypin pyöreä kupurasolki (diar. KM 42155). Alakohteina viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma (diar. KM 42171), anglo-skandinaavinen rahajäljitelmä 1010-l. (luett. KM 43788:1) ja dirhemi (KM 46382).

Väster Hansas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt kalliorinteen alaosasta noin 5 - 10 cm syvyydestä varhaiselle uudelle ajalle ajoittuva pöytäveitsen ylähela (KM 42159: 1).

Tekkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt savipellosta noin 5 cm syvyydestä viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma (diar. KM 42183).

Ritamäki (1000036585) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt ohuesta kupariseoslevystä tehdyn rannerenkaan katkelmia 20 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Nirva (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 savolais-karjalaistyyppinen ristimäinen ketjunkannatin 18 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Moisio (1000036587) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on löytynyt ns. keskivenäläinen kirves merovingi- tai viikinkiajalta ja rengaskuolaimet (alakohde). Löytösyvyys 15 - 25 cm. Löytäjän mukaan saarekkeen länsi- ja eteläosa on ollut hiekanoton kohteena.

Hiidenmäki (1000036591) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt metsärinteen humusmaasta, 15 cm syvyydestä viikinkiaikaisen E-tyypin keihäänkärjen ruodollinen muunnos. Saman mäen eri puolilta on löytynyt helmikuussa 2023 kaksi rautaveistä (Ilppari ILM22784). Löytöpaikat ovat 170-250 metrin päässä toisistaan (ks. alakohteet).
Keihäänkärjen löytöalueella rinne viettää jyrkästi pohjoiseen. Alueella ei havaittu rakenteita eikä selkeitä terasseja. Kairauksissa maaperä oli humus- ja hiekkamaata. Veitsien löytöpaikoilta ei havaittu maanpäällisiä rakenteita eikä kairaamalla merkkejä muinaisjäännöksestä.

Jyväsmäki 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Summittainen punaista kiveä olevan hioimen löytöpaikka.

Sunila (1000036727) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2018 löytynyt ja syksyllä 2019 ilmoitettu tasavartinen ristiriipus, löytösyvyys noin 10 cm.
Maaliskuussa 2019 metallinetsinnässä löytynyt dirhemin katkelma (KM43787:1) on merkitty alakohteeksi, löytösyvyys 20 cm. Sittemmin ilmoitettu lisää löytöjä.

Laihoinen 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2018 pellosta 10 cm syvyydestä viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma ja alakohteeksi merkitty katkelma, todennäköisesti karhunhammasriipuksesta.

Hiltunen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syyskuussa 2019 karhunhammasriipus pellosta 10 cm syvyydestä.

Lähdemäki 2 (1000036742) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keväällä 2019 löytynyt metallinetsinnässä pellosta viikinkiajan ns. massiivisen rannerenkaan katkelma ja muita kupariseosesineitä, ks. alakohteet.
Huhtikuussa 2019 on metallinetsinnän yhteydessä otettu talteen rautakaudelle ajoittuvia löytöjä, joita on sekä Lähdemäen että Lähdemäki 2:n alueilta. Löydöt on merkitty Lähdemäki 2:n alakohteiksi (KM 43888). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10482.

Salkonvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 dirheminkatkelmia ja pronssiesineitä rautakaudelta (ks. alakohteet).

Rauhala (1000036749) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on keväällä 2018 löytynyt metallinetsinnässä kuulamainen punnus, pienen soljen neula (alakohde) sekä kuparipeltiheloja ja pronssikatkelma. Lisää rautakautisia löytöjä ilmoitettu 2019 ja 2020 (Ilppari ILM10754, 17112).

Jaakkola I (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2018 löytynyt pellosta viikinkiajan tasavarsisolki. Keväällä 2020 löytynyt läheltä dirhemin katkelma ja karhunhammasriipus (ks. alakohteet). Löytöjä ei vielä ole luetteloitu.

Salkonvuori 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt pellosta katkelmallinen C-tyypin pyöreä kupurasolki.

Uusikartano (1000036764) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2018 löytynyt pellosta 5 cm syvyydestä fasettinuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma. Pellossa havaittiin myös sulanutta pronssia.

Ristinkulma 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2018 löytynyt pellosta 5 cm syvyydestä hevosenkenkäsoljen fasettinuppi.

Kylä-Seikkula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keväällä 2019 on pellosta löytynyt metallinetsinnässä noin 10 cm syvyydestä viikinkiajan hopearaha (ns. puukirkkopenninki) ja voimakkaasti sulanut vartaista kierretyn kaularenkaan katkelma (alakohde). Myöhemmin lisätty uusia alakohteita.

Junnila (1000036773) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 pellosta 10 cm syvyydestä hihnanpäähela ja ns. kaksoisratsastajatulusraudan katkelma (ks. alakohde).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa,

Vilon pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2018 löytynyt pellosta noin 10 cm syvyydestä merovingiajan tasavarsisolki (KM 42308: 1) sekä alakohteiksi merkityt rautakautisen ja historiallisen sormuksen kilvet.

Kalmuvainio 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta noin 15 cm syvyydestä iso katkelma D-tyypin pyöreästä kupurasoljesta.
Muita löytöjä vuodelta 2018 on merkitty alakohteiksi.
Viranomaiskäyttöön lisätietoa Ilppari ILM 10161.

Hiidenvainio 2 (1000036826) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2019 pellosta pyöreän kupurasoljen katkelma sekä pari kupariseoslevyn palaa.
Samalta pellolta on myös löytynyt reliefikoristeisen kupariseoslevyn katkelma (alakohde).

Koljola Alho (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt pellosta noin 15 cm syvyydestä karhunhammasriipus sekä alakohteiksi merkittyjä muita rautakauden löytöjä. Uusia löytöjä syksyllä 2019 ja keväällä 2020 (tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 11971 ja 14118). Vuoden 2020 löytöihin kuuluu mm. kansainvaellusaikaisen reliefisoljen katkelmia (alakohde).

Malko Mikola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta 18 cm syvyydestä kaksieläimen pyöreä kupurasolki. Paikan läheltä on myös kukkohanan katkelma (ks. alakohde).

Mäki-Krouvila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt 10 - 15 cm syvyydestä eläinpäinen hihnanjakajan hela sekä spiraalipäätteinen, todennäköisesti rautakautinen esine (alakohde). Lisäksi myöhemmin toimitettu muitakin löytöjä, kuten karhunhammasriipus ja pyöreän kupurasoljen katkelma.
Vuonna 2019 läheisyydestä löytyi myös padan reunakatkelma ja todennäköinen ruoskan pallo (ks. alakohteet).

Aula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta 10 - 15 cm syvyydestä löytynyt syksyllä 2019 merovingiajan tasavarsisolki sekä pyöreän kupurasoljen ja hevosenkenkäsoljen katkelmat (alakohteet). Sittemmin ilmoitettu lisää löytöjä (alakohteet; Ilppari ILM22186, 22227 - 9, 22840).

Haarla 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2017 myöhäisrautakauden esineitä (2 rannerenkaan katkelmaa, viikinkiajan tasavarsisoljen katkema ja kelloriipus; myös pronssisulaa). Lisäksi 1600-luvun rahoja ja muita historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä, joita ei otettu talteen.
Edellä luetellut löydöt tulivat vajaan hehtaarin laajuiselta alueelta hautausmaan luoteiskulman, lännessä olevan peltosaarekkeen ja pohjoisessa olevan mäen/tilakeskuksen välissä. Etelämpää saatu alakohteeksi merkitty viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma.

Kokkila 1 (1000037017) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikallisen asukkaan ilmoituksen mukaan Kokkilan lossirannan länsipuolella tontin rannassa tehdyssä ruoppauksessa (laiturin teko) nousi esiin matalasta vedestä veneen tai laivan osa. Osa oli jätetty kuivalle maalle nähtäväksi ja kävin sen tarkastamassa. Kyseessä vaikuttaisi olevan kölipuun kappale, joka on poikkileikkaukseltaan neliskanttinen ja mitoiltaan noin 30 x 30 cm. Pituudeltaan kappale oli noin 1,5 metriä. Puussa oli tasaisin välein viisi puutappia porattuna puuhun siten, että niiden päät näkyivät samassa tasossa kuin varsinainen puun pintakin. Nauloja ei puun kappaleessa ollut. Mahdollisesti kyseessä on kölipuun kappale. Löydöstä ilmoitettiin Museoviraston meriarkeologeille. Puun kappale jätettiin rannalle.

Järäinen (1000037125) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt pellosta 5 cm syvyydestä karhunhammasriipus. Sittemmin toimitettu lisää löytöjä (ks. alakohteet).

Yli-Korvenoja (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pellosta noin 20 cm syvyydestä on metallinetsinnässä löytynyt lyyranmuotoinen tulusrauta, rautakaudelta pitkälle historialliseen aikaan käytetty esinemuoto (KM 42409).

Saarimäki (1000037401) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1992 on pellosta löytynyt oikoteräinen kivikirves.

Lepikko (1000037405) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2017 on kokoelmiin toimitettu muutamaa vuotta aiemmin löytynyt iskukivi.

Sipilä (1000037425) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt putkikeihäänkärki 20 cm syvyydestä hiekkamaasta. Läheisyydestä löytyi myös pieni ruotoveitsi (alakohde).
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Krappala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2019 löytynyt 15 cm syvyydestä nuolenkärki, jossa on yksiteräinen väkäsellinen lehti ja pitkä akselinsa ympäri kierretty ruoto (harvinainen myöhäisrautakautinen tyyppi).

Kairittu 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa löytynyt 15 cm syvyydestä pronssisen kaularenkaan katkelma (varrasta, jossa koristeluna valekierrettä).
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Penttilä W (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnössä on syyskuussa 2019 löytynyt pellosta 10 cm syvyydestä karhunhammasriipus.

Tapani (1000037444) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2019 löytynyt pellosta 15 cm syvyydestä Urnes-tyyliä muistuttavalla eläinornamentiikalla koristeltu kupariseoksinen vyönsolki. Alakohteeksi merkitty ojan koillispuolelta löytynyt karhunhammasriipuksen katkelma.

Anttila (1000037445) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lokakuussa 2019 löytynyt metallinetsinnässä ns. eläinpäinen hihnanjakajan hela ja sen läheltä kuparipellistä tehty kapea hihnanpäätehela. Löytösyvyys 10 cm.

Maula (1000037450) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on joulukuussa 2019 löytynyt katkelmallinen puhkonaisilla rombikuvioilla koristeltu kupariseoksinen kampariipus (ristiretkiaikaan tai keskiaikaan yhdistetty karjalais-venäläinen esinetyyppi). Löytösyvyys 10 cm. Läheltä löytynyt myös kupariseoksinen padanjalka, padan reunapala ja hopeasormus.

Lehmusniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pihamaalta on 1960-luvun tienoilla löytynyt reikäkivi.

Iniö Kasberg (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 1996 on kallion laelta luontopolkua rakennettaessa löytynyt varhaisrautakautinen rannerengas.

Långviken 2 (Puurakenteet)
Historiallinen; Korppoon Långvikenin Järilotin rannasta, jyrkän kalliokumpareen alapuolelta vedestä.
Paikalta löytyi laiturin rakennustöissä vuonna 2018 puisia kuorittuja paaluja pystyssä meren pohjassa, joiden pohjassa oleviin päihin oli veistetty kierreurat. Paalut muistuttivat näin ruuvien piikkiosaa. Matalan veden aikaan paalujen päät ovat näkyneet pinnalle.
Ilmoittajan mukaan paaluja on saatettu käyttää aluksen kiinnittymiseen. Paalut olivat syvässä vedessä.
Paalut ovat tällä hetkellä (2019) Korppoon kotiseutuyhdistyksen varastossa Korppoon kylässä kotiseutumuseon lähellä. Niitä on yhteensä neljä kpl.

Katajarinne (1000037994) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2019 löytynyt hopearahan katkelma.

Ryökäs 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä helmikuussa 2020 tehtyjä peltolöytöjä (ks. alakohteet). Pellolta on ilmoitettu myös historiallista pienesineistöä ja Ruotsin vallan ajan rahoja, joita ei pyydetty kokoelmiin. Toíselta pellolta löytynyt marraskuussa 2021 lisää rautakautisia esineitä (Ilppari ILM21075).

Leikkosen-kartano (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on helmikuussa 2020 löytynyt keskiaikaista tyyppiä oleva putkilukko 15 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Polusmäki Mäntylä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on helmikuussa 2020 löytynyt Raisionjoen varren pellolta 1000-luvun tasavartinen solki (ryhmä 8; diar. KM 44590). Löytösyvyys 15 cm. Löytöpaikka sijaitsee viikinkiajan merenrannan tuntumassa 5 - 7,5 metrin korkeuskäyrien välillä. Alueelta löytynyt vuosien 2020 ja 2021 aikana lisää rautakaudelle ajoittuvia esineitä.
Aluetta ei ole tarkastettu maastossa.

Maunu 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2018 löytynyt kyntökerroksesta dirhemi ja rannerenkaan katkelmia. Myös muita löytöjä.

Pajari (1000038093) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt arabialainen hopearaha. Tarkastuksessa vuonna 2008 ei havaittu kiinteää muinaisjäännöksiä.

Ravattula Plantaasi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2013 löytynyt Aurajoen etelärannalta hevosenkenkäsoljen katkelma (tappikoristeista tyyppiä).

Pombo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2013 löytynyt pellosta merovingiajan tasavarsisolki ja viikinkiajan löytöjä: karhunhammasriipus, tasavarsisoljen katkelma, pronssinen sarjahelmi ja rannerenkaan katkelma.

Rautti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2013 löytynyt silmukallinen putkikirves. Löytöpaikka oli kivikkoinen, sammalta kasvava kumpare, jossa oli hiekan päällä halkaisijaltaan noin 15 cm kokoisia kiviä. Esine löytyi noin 30 cm syvyydeltä.

Tuorlan koulutila 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; 1960-luvulla on pellosta löytynyt nelisivuinen oikokirves nuorakeraamisen kulttuurin ajalta. Löytöpaikka sijaitsee nuorakeraamisen ajan rantaviivan alapuolella 15 ja 20 metrin korkeuskäyrien välillä.

Vuorela (1000038176) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuorelan talon läheltä on Ihodejoen rannalta 1960-luvulla löytynyt joesta nostetun maan seasta rautakautinen C-tyypin kirves, joka siten on jokilöytö.

Räntämäki pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin. Löytösyvyys 10 - 15 cm.

Raimela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 1970-luvulla löytynyt hevosenkenkäsolki kaapelikaivannosta.

Perälä Kuntela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ristiretkiajan soikean kupurasoljen löytöpaikka.

Viipanalho (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Autotallin rakennustyössä on löytynyt viikinkiajan ns. massiivinen rannerengas.

Melkkilä 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt keihään pitkä varsiputki. Löytöpaikka sijaitsee mäellä, jonka vieressä on avokalliota. Löytökohta on n. 34 m asuinrakennuksen lounaiskulmasta ja n. 17 m puuvajan pohjoissivusta. Maaperä on hiekkaa ja soraa, jossa pientä kiveä. Esine löytyi kesällä 1986 noin30 cm syvyydestä kaivettaessa ojaa kellarin sähkökaapelille.

Isovuori (1000038597) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kesämökin rannasta, terassia rakennettaessa oli löydetty kivikirveen terä. Mökki rakennettu vuonna 1930. Kallioinen ranta. Veneellä kuljettu paikalle 1970-luvulle saakka kunnes tie rakennettiin. Ranta antaa pohjoiseen, löytöpaikka kalliojyrkänteen alapuolella. Ei mitään muita merkkejä kivikautisesta/pronssikautisesta asutuksesta. Arvioitu mahdolliseksi rakennuskätköksi. Raportti tarkastuksesta MIP:ssä.

Pietilä (1000038612) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukokuussa 2020 on löytynyt metallinetsinnässä noin 15 cm syvyydestä soikean kupurasoljen (F-tyypin nauhasolki) katkelma 1000-luvulta. Ilppari ILM 14300.

Pilpola 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt eläinenpäinen hihnanjakajan hela ja muita myöhäisrautakautisia esineitä, löytösyvyys 5 - 10 cm. Ks. alakohteet.

Kallunen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keväällä 2020 metallinetsinnässä löytyneitä rautakautisia esineitä: kaksi merovingiajan tasavarsisolkea ja ristiretkiaikaisen kampariipuksen katkelma. Ks. alakohteet. Lisää esineitä ilmoitettu saman vuoden toukokuussa sekä vuonna 2022. Löytösyvyys 3 - 10 cm.

Piipanoja Vähätalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt katkelma D-tyypin pyöreästä kupurasoljesta ja karhunhammasriipus (alakohde). Myös vaakuna-aiheinen hela/riipus (keskiajalta?, alakohde). Löytösyvyys 5 - 7 cm. Muut löydöt Ruotsin vallan ajan kuparirahoja ja uudelle ajalle ajoittuvia pienesineitä. Uusia löytöjä kevättalvella 2022.

Vilon Myllymäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma (KM 44781, ILM13618).

Vähä-Pirilän pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta tammikuussa 2020 löytynyt viikinkiaikainen penninki 1 cm syvyydestä (Ilppari ILM12784). Alakohteiksi merkitty samassa yhteydessä löytyneen eläinpäisen hihnanjakajan helan katkelma ja kolmijalkapadan jalkakatkelma.

Lempo 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt karhunhammasriipus pellosta 8 cm syvyydestä. ILM13776.
Pellolta on myös löytynyt kupariseosesineiden ja sulaneen kupariseoksen katkelmia (alakohteet).

Saukonpuisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2020 löytynyt viikinkiajan hopearahasta leikattu katkelma (Ethelred II, Long Cross -penninki 997–1003). Löytösyvyys 15 cm.

Amberla 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2019 löytynyt pellosta 1 - 15 cm syvyydestä saksalainen penninki viikinkiajalta, hevosenkenkäsoljen katkelma ja spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma (ks. alakohteet). Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Ilppari ILM 12212.
Vuosina 2019 ja 2020 on lisäksi löytynyt mahdollinen rautakautisen rannerenkaan katkelma ja historiallisen ajan löytöjä (KM 43968, 45413). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12584, 12852.

Valpperi 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta 10 cm syvyydestä köynnösreliefillä koristeltu pronssihelmi, ristiretkiaikainen esinetyyppi. Alakohteena linturiipus. Lisäksi löytönä Kristian II / Kustaa I klippinki. Ilppari ILM10548, 10725.

Lehtimäki (1000039073) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesäkuussa 2020 on pellosta löytynyt metallinetsinnässä katkelmallinen dirhemi (diar. KM 44615) 20 cm syvyydestä.

Arvela 2 (1000039075) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2019 löytynyt pellosta karhunhammasriipus ja useita alakohteiksi merkittyjä rautakautisia löytöjä 5 - 15 cm syvyydestä. Ilppari ILM12166, 12143, 12145.

Hiidenvainio 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2020 löytynyt pellosta 5 cm syvyydestä vääntynyt pyöreä kupurasolki (C/D-tyyppien välimuoto). Ilppari ILM 15046. Alakohteena heinäkuussa 2020 löytynyt karhunhammasriipus.

Isokylä Eteläpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Saviesineen ja palaneen saven katkelmia n. 5000 m2 kokoisella alueella, pellolla pienen mäkialueen laella Somerontien liepeillä, tien itäpuolella.

Jokipelto (1000039248) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on elokuussa 2020 ilmoitettu metallinetsintälöytöjä: eläinpäisen hihnanjakajan helan katkelma (viikinki/ristiretkiaika) ja muita löytöjä (alakohteet); lisäksi sulanutta kupariseosta. Löytösyvyys 10 - 20 cm.

Kestonmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Kestonmäeltä on vuonna 2018 löytynyt metallinetsinnässä kaksi keskiaikaista piikkikannusta. Kannukset löytyivät eri paikoista ja ovat hieman eri tyyppisiä. Löytösyvyys 8 - 10 cm.

Lumikko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2020 löytynyt niityltä viikinkiaikainen dirhemi-imitaatio. Löytösyvyys 20 cm savimaassa. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin.

Ylioppilaskylän kasvimaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2019 löytynyt kasvimaalta viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma ja penninki (tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 10609). Löytösyvyys noin 3 cm.
Tien toisella puolella löytökohteesta sijaitsee Kirkkomäen kalmisto ja solkilöytö saattaa viitata kalmistoalueen ulottuvan laajemmalle. Tämän selvittäminen vaatii jatkotutkimuksia.

Tuomola (1000039369) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautisen ketjunkannattimen katkelma. Läheltä myös rautaveitsi ja karkeatekoinen ajoittamaton ristiriipus (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16573, 16852, 16853.

Sievola Alistalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus sekä alakohteiksi merkityt hevosenkenkäsoljen neula ja todennäköisesti myöhäisrautakautinen vyönsolki. Löytösyvyys noin 10 cm. Lisää löytöjä ilmoitettu myöhemmin.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16885, 17033, 17238.

Rauvola 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt metsämaasta merovingi- ja viikinkiajan taitteen ratassolki ja niiden läheltä kuolaimet (ks. alakohde). Löytösyvyys 20 cm hiekkamaassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 13668.
Tarkastuksessa vuonna 2023 löytöpaikalle kaivettiin koekuoppia, joista ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Näin ollen kyseessä on ilmeisesti irtolöytöpaikka.

Ritari 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt dirhemi-imitaatio, viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma ja merovingiaikainen tasavartinen solki (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14948, 16518, 16775

Sievola Ylistalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Sievolanmäen rautakautisen muinaisjäännösalueen kaakkoispuolisesta pellosta löytynyt syksyllä 2020 myöhäisrautakautisia esineenkatkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 19969, 16972 - 75, 17111. Huom. koordinaatit kartan perusteella arvioituja. ILM 17238:n löydöille löytäjän ilmoittamat koordinaatit.

Maismäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2020 löytynyt myöhäisrautakautinen kirves tyyppiä suorasivuinen skandinaavinen kirves. Esine löytyi terä maata päin kahden kiven välistä hiekkamaasta 35 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17255.

Vähämäkipääntie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt hopeinen Salin I -tyylillä koristeltu agraffinappi kansainvaellusajalta. Löytöpaikka sijaitsee pellolla Korvalantien ja Vähämäkipääntien liittymän länsipuolella. Löytösyvyys 5 cm.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16488.

Salitunoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt 15 - 20 cm syvyydestä monitahokkaam muotoista punnusta muistuttava, todennäköisesti myöhäisrautakautinen esine (kupariseoshelmi tai koristepaksunnos?) sekä rokokoo-tyylinen katkelma.

Nyborgs (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt 10 cm syvyydestä köynnösreliefillä koristeltu karjalaistyyppinen pronssihelmi. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14447.

Knaapi-Kurjennotko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt 10 cm syvyydestä katkelma viikinkiajan massiivisesta rannerenkaasta. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14800.

Rantaäyräs (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt pellosta kaksi katkelmaa vartaista kierretystä viikinkiajan kaularenkaasta sekä hihnanjakajan hela (ks. alakohde). Löytösyvyys 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17028.

Juhola (1000039686) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt pellosta 5 cm syvyydestä pronssikauden loppupuolelle ajoittuva skandinaavinen pienoiskirves. Etelämpää samasta pellosta on löytynyt rautakauden esineitä (ks. alakohteet).

Markula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on marraskuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipuksia ja muita myöhäisrautakauteen viittaavia löytöjä. Lisäksi historialliseen asutukseen viittaavia pienesineitä. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17349, 17556.

Yläneen kirkonseutu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2020 löytynyt pellosta myöhäisrautakautisia esineenkatkelmia (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17734, 17675, 19957.

Koivumäki (1000039870) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt kattilasta peräisin olevia leikatun kuparipellin katkelmia metsämaasta noin 20 cm syvyydestä.

Kuninkojan varsi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on joulukuussa 2020 löytynyt pellosta myöhäisrautakautinen korvakeputki 15 cm syvyydestä. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17806.

Pappilanpelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavartinen solki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17724.

Pusala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on löytynyt vuonna 2017 tasavartisella ristiaiheella koristeltu hihnan hela ja uudelle ajalle ajoittuvan kivi- tai lasisormuksen kanta (alakohde). Löytösyvyys: 5 - 20 cm.

Alistalo W (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on tammikuussa 2021 löytynyt pellosta kansainvaellusaikaisen lintuneulan katkelma, todennäköinen skandinaavisen soikean kupurasoljen katkelma ja häränsilmäleimoilla koristeltu kupariseosesineen katkelma. Myöhemmin ilmoitettu viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17906, 18200.
Peltoalue jakautuu kahteen ja sitä halkoo itä-länsisuuntainen oja, jonka eteläpuolelle, pellolle on kaivettu kaksi vesiallasta. Löydöistä kolme on pohjoisemmalta pellolta ja kaksi eteläiseltä. Kohde on vuonna 2023 inventoinnissa tarkastettu dronekuvaamalla, mutta tarkentavia havaintoja kohteen luonteesta ei ole tehty.

Haanmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautisen miekan säilänkatkelma. Löytösyvyys 10 cm hiekkamaassa. Alakohteina veitsiä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12882.

Jänessaari (1000040181) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt sinettileimasin.

Isotalo pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt myöhäisrautakauden kuulamainen punnus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17797.

Isotalon pelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt korvakkeellinen partakirves. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17891.

Kalmanloukas 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2017 löytynyt kapeakärkinen väkipuukko 15 cm syvyydestä.

Penttilä 4 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on löytynyt 10 - 30 cm syvyydestä "2 - 3 metrin päässä toisistaan" vaikeasti ajoitettavia rautaesineitä; keritsimet, kaksi veistä ja iso rautaneula, jonka pää on taivutettu lenkille. Noin 20 metriä lounaaseen on löytynyt lisäksi 2 veistä.
Alakohteena mahdollinen riipuksen katkelma.

Keskusoja (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on löytynyt atrain 10 - 30 cm syvyydestä.

Valksvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt 10 cm syvyydestä keihäänkärjen pitkä varsiputki. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 10697.

Rannikko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Halikon Purhamäenkosken eteläpuolisesta metsästä löytynyt ohuesta kultavartaasta kierretty ja osittain sulanut spiraalisormus. Löytösyvyys 22 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM11070.

Kengittäjänpuisto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2021 löytynyt viheralueen reunasta 15 cm syvyydestä viikinkiajan massiivinen rannerengas. Löytöpaikka sijaitsee 5 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18351.

Ryökäs 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta monitahokkaan muotoinen pronssihelmi (Ilppari ILM18764) ja punnus (alakohde, ILM19138). Lisäksi tappikoristeisen soljen katkelma ja valekierteisen rengaskorun katkelma (Ilppari ILM18510).
Peltoalueelta on vuonna 2003 tehdyssä inventoinnissa havaittu historialliselle ja esihistorialliselle ajalle ajoittuvia löytöjä kuten mahdollisesti keskiajalle ajoittuvaa keramiikkaa, kvartsia ja pii-iskoksia. 2004 paikalla tehtiin koekaivauksia kaasuputkilinjan kohdalla, mutta tutkimuksissa ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Pinomäki (1000041066) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallietsinnässä on löytynyt joutomaalta viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma. Löytösyvyys 10 cm.Tarkempia tietoja viranomaikäyttöön Ilppari ILM18934.

Karvala 2 (1000041068) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt kolmesta kupariseosvartaasta kierretty viikinkiaikainen kaularengas ja C-tyypin pyöreä kupurasolki. Löytösyvyys 30 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18912.

Pitkämäki 2 (1000041111) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on löytynyt aaltoreunainen hevosenkenkä. Lähistöltä myös tulusrauta ja veitsenterä.

Huhkonkallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Rauman Valtatien itäpuolella, metsikköisessä etelään päin laskevassa rinteessä.
Paikalta on metallinetsinnässä vuonna 2019 löytynyt rautakaudelle ajoittuva rautakirves
Kallioinen, havupuu valtainen metsäsaareke Rauman valtaien itäpuolella Raision ja Turun rajan tuntumassa. Suuri osa puista on varsin kookkaita kuusia ja pohjakasvillisuus on lähinnä sammalta ja ruhoa. Kirveen löytöpaikka sijaitsee kallioisen rinteen tyvessä melko tasaisella alueella.
Löytöpaikka sijaitsee melko jyrkästi laskevan, osittain paljaana olevan kallioseinämän tyvessä olevalla tasaisella ja loivasti laskevalla alueella. Tasaisen alueen laajuus on noin 1,5 x 2,5 m. Tasanteen jälkeen rinne laskee jonkin matkaa jyrkemmin muuttuen sitten laajemmaksi melko tasaiseksi alueeksi. Maan päälle ei ole havaittavissa mitään, mikä viittaisi kiinteään muinaisjäännökseen. Todennäköisesti kyse on hajalöydöstä. Koska kirveen löytösyvyydessä näyttäisi olevan kiviä ja läheisen Huhkonkallion polttokalmiston erikoisen luonteen takia, ei löydetyn kirveen liittymistä hautaukseen voida aukottomasti sulkea pois. Asian selvittäminen vaatisi laajemman koekuopan kaivamista.
Alakohteeksi merkitty vuonna 2023 löytyneen mahdollisesti rautakautisen veitsen löytöpaikka.

Tekkala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Paattistenjokeen työntyvältä niemekkeeltä löytynyt viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma. Ilppari ILM19444.

Arvonmetsä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2021 löytynyt Borre-tyylillä koristeltu viikinkiaikainen rengasneula (Ilppari ILM19449). Löytösyvyys 15 cm hiekkamaassa. Löytöpaikka sijaitsee Savijoen suuntaan viettävällä metsärinteellä kalliopaljastuman juurella. Lännempää, alempaa rinteestä, on löytynyt veitsi ja rataskannuksen katkelma (Ilppari ILM10206).

Ryökäs 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2021 löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus (Ilppari ILM18276) sekä muita rautakautisia esineitä. Osa löydöistä viitannee mahdolliseen asuinpaikkaan.

Leijankorpi (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Arkeologian harrastaja on vuonna 2019 löytänyt ojitetulta hakkuuaukealta kevyesti naarmutettua keramiikkaa, iskettyä kvartsia ja kivilaji-iskoksia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM10511. Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Prusila (1000041744) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on kesällä 2021 löytynyt massiivisen viikinkiajan rannerenkaan katkelma ja muita myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä (ks. alakohteet). Löytösyvyys 0 - 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19894. Lisää löytöjä ILM20251, ILM20326.

Äijälä W (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Äijälän tilan länsipuolelta, yritysalueen työmaalta ja maansiirtokasoista, on kesällä 2019 löytynyt metallinpaljastimella useita rautakautisten ja historiallisten esineiden katkelmia 5-10 cm syvyydestä. ILM 19477, ILM19671, ILM19725, ILM19841, ILM 19336, ILM19854, ILM19855, ILM22109.

Katunpää B (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä vuonna 2021 on pellosta metallinetsimellä löytynyt rautakautisia esineitä. ILM20094, ILM20110, ILM24904.
Paikalla on rautakautisen toiminnan lisäksi ollut myös historiallisen ajan asutusta, korkeusmallissa pellolla näkyvissä mm. vanha tielinja.

Hintsa 6 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Eloluussa 2021 löytynyt pellosta löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan kartiosolki merovingiajalta. Löytösyvyys 7 cm. Tarkempia tietoja viranomaískäyttöön: Ilppari ILM19882. Toinen samanlainen soiki löytynyt ilmoitettu pian tämän jälkeen (Ilppari ILM19871, löytösyvyys 10 cm).

Kappelinoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsänistutuksessa löytynyt pienikokoinen kokonaan hiottu oikoteräinen tasataltta. Kohteen paikkatieto on arvio. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karinkylä Ylistalo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt kukkohana (Ilppari ILM20057).

Ruoppala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2021 löytynyt Vendel-miekan kahvanosia, sulanutta kupariseosta ja kupariseosesineiden katkelmia. Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Ilppari ILM18813,

Kalliopelto (1000041998) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kupariseoksinen sarjahelmi 10 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19992.

Järvenpää (1000042092) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on marraskuussa 2017 löytänyt hiekanottopaikan läheltä kantojen poistoissa rikkoutuneen maan pinnalta kvartsikaapimen, iskoksia ja hiotun hiekkakivikatkelman.

Katunpää C (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäsaarekkeesta on elokuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä 20 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen ristiriipus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 29659.

Korkiamäki (1000042246) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2021 löytynyt hevosenkenkäsolki, joka lukeutuu virolaisen typologian ns. prismanuppisiin solkiin. Löytöpaikka sijaitsee metsässä pienen polun varrella. Esine löytyi heti sammalpeitteen alta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21093.

Kaukola (1000042251) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2021 löytynyt useita myöhäisrautakautisia esineitä ja katkelmia (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20819, ILM21066, ILM21067, ILM21068.

Salo (Salonkylä) 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellolta on löytynyt runsaasti historiallisen ajan esineistöä, joista vanhimmat ajoittuvat 1400-luvulle. Löydöt liittynevät suoraan vieressä olevaan historiallisen ajan kylänpaikkaan. Osa isojakokarttaan merkitystä tonttimaasta on nykyisin peruskartan perusteella rakentamatonta, minkä lisäksi tonttimaata on sijainnut osin mykyisellä peltoalueella.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Pilpola 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tarkastamaton löytöpaikka (Ilppari ILM20325).

Rautakautinen; Tarkastamaton löytöpaikka (Ilppari ILM10818).

Historiallinen; Tarkastamaton löytöpaikka (Ilppari ILM12696).

Kaitarainen (1000042471) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt hevosvarusteisiin liittyvä hihnanjakaja. Tarkastamaton löytöpaikka. (ILM21270)

Juusonpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on vuonna 2021 löytynyt metallinetsinnässä punnus ja muita rautakautisia esineitä (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19419, 19825, 20052.

Lempo 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vahdontien länsipuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautinen ns. sydänhela ja sarjahelmi.
Alakohteena kullattu hela.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13180, ILM20147, ILM20974.

Kylä-Pietilä (1000042552) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2021 löytynyt pellosta merovingiajan rapusolki, viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma ja maksuhopeatanko. Ilppari ILM18821, 18945.

Hemminki (1000042561) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2021 löytynyt useita myöhäisrautakautisia esineitä sekä historialliseen asutukseen viittavia löytöjä. Ks. alakohteet. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21322 - 26.

Mälikkälä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mälikkälän historiallisen kylänpaikan länsipuoliselta pellolta on elokuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä 5 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen neulakotariipus. Ilppari ILM21217. Lisää löytöjä ilmoitettu kesäkuussa 2023 (ILM26816, ILM26830) ja heinäkuussa 2024 (ILM31065).
Pellolla on ilmoitusten välissä tapahtunut metallinetsintää, jonka löytöjä ei ole ilmoitettu.

Rantametsä 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä metsäsaarekkeesta on v. 2021 löytynyt nuolenkärki ja alakohteeksi merkitty putkilukon palkkiavain. Tarkempia tietoja viranomaisnkäyttöön: Ilppari ILM21029.

Nuoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt kiekkonappi, jossa tummansininen läsilyöte.

Miekkavuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nousiaisten Miekkavuoren länsipuolella olevalla metsäalueella. Paikalta on metallinetsinnässä mahdollinen koruneulan katkelma. Löytö on tarkemmin ajoittamaton, mutta se on todennäköisesti rautakautinen. Sen syvyys kiven alla, hiekkapohjaisessa maastossa oli noin 30 cm.
Inventoinnissa 2022 paikalta ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Puranpojantie 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Vuonna 2013 inventoinnissa tehdyssä pintapoiminnassa löytynyt pii-iskos. Maaperä paikalla on hiesumaata.

Pränikkälä 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rautainen varsiputki, ehkä putkikeihäänkäjestä, löytynyt metallinetsinnässä 25 - 30 syvyydestä.

Rantametsä 4 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Maskunjoen ja Hirvijoen väliin jäävältä peltoalueelta on löytynyt runsaasti verkonpainoja (reikäkiviä).

Norra Grimsörar (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Paraisten ulkosaaristossa noin 12 kilometriä Utöstä kaakkoon Norra Grimsörar -luodon etelärannassa.
Neptun Club sukelsi Norra Grimsörar -luodon ympäri kesällä 1969, koska seura oli kuullut Utössä, että alueella on vanha purjelaivan hylky. Koko luodon ympäri sukellettiin ja havaittiin etelärannalla "vanha maston kappale", jonka ympärysmitta oli erittäin suuri (miehen kädet eivät ylettyneet sen ympäri). Lisäksi aivan luodon rannassa oli vanha ankkuri. Saaren etelärantaa, jossa maston kappale oli, ei kuitenkaan pystytty tarkemmin tutkimaan, koska ilma loppui.

Halikon pappila (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä esineitä, kuten keskiaikainen sinettileimasin ja rautakautisen punnuksen rautaydin. Ilppari ILM18212, ILM18415.

Alhontaanjärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Lokalahdella Uudenkaupungin keskustasta noin 14 km eteläkaakkoon Alhontaanjärven rannalla. Löytöpaikasta ei ole selvää tietoa.
Yksipuinen ruuhi, joka löytyi 1934 Ojan tilalta Sikasuo -nimiseltä pellolta uudismaata raivattaessa noin yhden metrin syvyydestä. Ruuhi on Turun museokeskuksen kokoelmissa numerolla 12585. T.I.Itkonen kertoo ruuhesta näin: Löytöpaikka on Lokalahti, Ojan talosta noin 300 metrin päästä Alhontaanjärven rannalta, Sikosuon pellosta noin 1 metrin syvyydestä, ojankaivuussa 1934. Ulkomuoto: Tasapohja, pituus 424 cm, lev. 50-59 cm (T.I.Itkonen, Suomen ruuhet. 1-, 2-, 3- ja monipuiset sekä lautaruuhet kivikaudesta vuoteen 1940. Kansatieteellinen arkisto V:1. Forssa 1941).
Alhontaan ja Ahmasveden ympäristöstä on löytynyt muitakin ruuhia. Rannan tilan suoniityltä Ahmasveden itäpuolelta löytyi ojia kaivettaessa jo 1887 hongan rungosta tehty ruuhi, joka oli 11 jalkaa/3,3 metriä pitkä ja 60 cm leveä. Ruuhesta kirjoitettiin Aura-lehdessä (12.8.1887, no 184) ja löydöstä ilmoitettiin myös Muinaismuistoyhdistykselle. Ruuhta säilytettiin ladon seinustalla ja se lahosi pois. Samalta suoniityltä löytyi 1902 ruuhi, joka on Turun museokeskuksessa numerolla 6965 (muinaisjäännösrekisterin kohde Ranta, nro 1000043982). Rannan tilan suoniitulta löytyi ruuhi myös 1952. Ruuhta säilytettiin tilan rakennuksissa ainakin 1980-luvulle asti. Hermansaaren tilalta Ahmasveden länsipuolelta löytyi elokuussa 1893 valtaojaa niittymaahan kaivettaessa noin yhden metrin syvyydestä viiden kyynärän pituinen ja yhden kyynärän levyinen yksipuinen ruuhi, jossa oli nähtävissä kirveellä veistämisen jälkiä.
Hermansaaren tilan Kotovainio-nimiseltä pellolta tiedetään ojituksessa 1870-luvulla löydetyn kaksi laivan jäännöstä, joista toinen oletettiin tammesta ja toinen männystä tehdyksi. Hylkyjen osia kuljetettiin pois. Tarkkaa löytöpaikkaa ei ole tiedossa.

Ranta (1000043982) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Lokalahdella Uudenkaupungin keskustasta noin 15 kilometriä eteläkaakkoon Ahmasveden itäpuolella Rannan tilalla. Tarkasta löytöpaikasta ei ole tietoa.
Yksipuinen ruuhi, joka löytyi 1902 Rannan tilan suoniityltä noin 1,5 metrin syvyydestä. Ruuhi on Turun museokeskuksen kokoelmissa numerolla 6965. Kokoelmiin ruuhi tuli löytymisvuonna. T.I.Itkonen kertoo ruuhesta näin: Ruuhi 6965 löytyi Rannan talon maalta noin 150 cm syvästä. Ruuhen pohjaa on hiukan tasoitettu, pituus 476 cm, lev keulassa 47 cm ja perässä 65 cm, syvyys 32 cm (T.I.Itkonen, Suomen ruuhet. 1-, 2-, 3- ja monipuiset sekä lautaruuhet kivikaudesta vuoteen 1940. Kansatieteellinen arkisto V:1. Forssa 1941).
Ahmasveden ja Alhontaan järven ympäristöstä on löytynyt muitakin ruuhia. Ojan tilalta Sikasuo -nimiseltä pellolta uudismaata raivattaessa löytyi noin yhden metrin syvyydestä yksipuinen ruuhi 1934 (muinaisjäännösrekisterin kohde Alhontaanjärvi, nro 1000043981). Ruuhi on Turun museokeskuksen kokoelmissa numerolla 12585. Rannan tilan suoniityltä Ahmasveden itäpuolelta löytyi ojia kaivettaessa jo 1887 hongan rungosta tehty ruuhi, joka oli 11 jalkaa/3,3 metriä pitkä ja 60 cm leveä. Ruuhesta kirjoitettiin Aura-lehdessä (12.8.1887, no 184) ja löydöstä ilmoitettiin myös Muinaismuistoyhdistykselle. Ruuhta säilytettiin ladon seinustalla ja se lahosi pois. Myös 1952 löytyi Rannan tilan suoniitulta ruuhi. Sitä säilytettiin tilan rakennuksissa ainakin 1980-luvulle asti. Hermansaaren tilalta Ahmasveden länsipuolelta löytyi elokuussa 1893 valtaojaa niittymaahan kaivettaessa noin yhden metrin syvyydestä viiden kyynärän pituinen ja yhden kyynärän levyinen yksipuinen ruuhi, jossa oli nähtävissä kirveellä veistämisen jälkiä.
Hermansaaren tilan Kotovainio-nimiseltä pellolta tiedetään ojituksessa 1870-luvulla löydetyn myös kaksi laivan jäännöstä, joista toinen oletettiin tammesta ja toinen männystä tehdyksi. Hylkyjen osia kuljetettiin pois. Tarkkaa löytöpaikkaa ei ole tiedossa.

Upalinko 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 2.3.2019 löytynyt historiallisen ajan miekan ponsi (KM 43705: 1). Löytöpaikka sijaitsee metsässä ja oli n. 10 cm syvyydessä. Löytäjän ilmoituksen mukaan löytöpaikan läheisyydessä oli pronssivalutähteitä (Ilppari ILM 10217).

Ikkarlanmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsärinteeltä on metallinetsinnässä 19.4.2019 löytynyt vuoden 1707 raha, juotettu kupariseoksinen rengassormus ja niitattua kuparipeltiä (kattilan osia). Löytösyvyys 5 - 13 cm hiekkamaassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM10393.

Sumentalo 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä 19.4.2019 löytynyt veitsi (KM 43712: 1). Löytöpaikka on metsässä, maaperä on hiekkaa ja löytösyvyys on n. 20 cm.
(Ilppari ILM10392)

Alastalo-Keskitalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on huhtikuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma ja 1520-luvun klippinki. Ilppari ILM21623. Lisää löytöjä ilmoitettu kesäkuussa 2022 (ILM22191, ILM22194, ILM22341) ja kesällä 2023 (ILM28932), ks. alakohteet.

Vanhavinko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2017 löytyneitä historiallisen ajan esineitä.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10193.

Pukkilan pelto S (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohteen Pukkilan pelto 1000031009 tarkastuksen yhteydessä pellon pinnalta n. 20 m Mynäjoen pohjoisrannasta löytynyt keväällä 2022 hiotun kiviesineen (taltan) katkelma. Löytöpaikalta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuonna 2021 paikalle on asennettu sähkökaapeli, jonka 80 cm levyinen ja metrin syvyinen kaivanto kulki joen penkan myötäsesti 37 m matkan. Kaapelikaivutyön yhteydessä tehdyssä arkologisessa valvonnassa todettiin n. 40 cm paksuisen peltomultakerroksen alta puhdas savimaa. Ainoa kaivannossa havaittu ilmiö oli 30 cm syvyydessä n. 20 cm leveä ja 25 cm syvä, pohjalta hiilensekaisella savella täyttynyt kuopan jäänne. Peltokerroksesta tuolloin havaittuja löytöjä olivat modernin löytöaineiston lisäksi yksi kivisavikeramiikan ja yksi palaneen saven palanen.

Viljainen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi lyijyplombi metallietsinnässä elokuussa 2019. Alakohteena 2020 löytynyt 1700-luvulle ajoittuva lyijysinetti.

Alitalo (1000044300) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Hiotusta kiviesineestä lohjenneen pinnan palanen, joka löytyi pellolta 13.8.2019.
Alakohteena samalla kertaa löytynyt vyön päätehela.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11232 ja 11233.

Järviniittu (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tunnistamattoman kupariseosesineen katkelma ja plombi.
Viranomaiskäyttöön Ilpparis ILM 11300 ja 11320.

Keskiaikainen; Pellolta metallinetsinnässä 20.8.2019-28.8.2019 löytynyt mahdollinen kolmijalkapadan jalka.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11393.

Huhkonpelto 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä 22.8.2019 pellosta löytynyt riipuksen tai helan katkelma.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11392.

Illoinen 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 12.9.2019 pellolta löytynyt pyöreä kehäsolki.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11677.

Moisio (1000044395) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuosina 2022 ja 2024 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia esineitä: osmansolmuriipus, levymäisen linturiipuksen katkelma, karhunhammasriipuksen katkelma ja eläimenpään muotoinen hihnanjakajan hela. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 21933, ILM 22007, ILM 22068, ILM 29622.

Pelto-Mikola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä muutamia myöhäisrautakautisia katkelmia, kuten suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21910, 21945, 21978, 25287.

Vakospelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen sormus ja levymäisen linturiipuksen katkelma (alakohde). Löytösyvyys: 10 cm. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 22112. Sittemmin samasta pellosta on ilmoitettu useita muitakin pääasiassa myöhäisrautakautisia esinelöytöjä (ILM22337, ILM23743, ILM26741).

Pitäjänpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2022 löytynyt viheralueelta myöhäisrautakautinen osmansolmuriipus 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 22116.

Korkiakallio 2 (1000044424) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2022 löytynyt Korkeakallion etelärinteeltä ango hiekkaisesta maasta 16 cm syvyydestä. Löytäjä ei havainnut maassa kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä. Lisätietoja viranomaiskäyttään: Ilppari ILM22140.

Saramäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on Saramäen historiallisen kylänpaikan kaakkois- ja itäpuolisesta pellosta löytynyt toukokuussa 2022 metalliesineiden katkelmia. Joukossa on varmuudella tai todennäköisesti rautakautisia löytöjä: viikinkiaikaisten tasavarsisolkien katkelmia, mahdollisia muita solkien katkelmia, rannerenkaan katkelma, punnus jne. Myös useita historiallisia löytöjä.

Harikkala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä ja syksyllä 2019 löytynyt pellosta 6 kpl klippinkejä v. 1518 - 1522, 1500-1600-lukujen rahoja sekä historiallisen ajan metalliesineitä, mm. kaksi kukkohanaa, neulakotelo, vaatteen hakanen ja kirjansolki (ks. myös alakohteet).

Kreula 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt klippinki (1518-1522).

Pakurla 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2022 löytynyt pellosta merovingiajan tasavarsisoljen katkelma (Ilppari ILM22195).

Riihimäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2022 löytynyt pellosta rautakautisia esineitä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22196, ILM22197. Lisää ilmoituksia tehty syystalvella ja joulukuussa 2022 sekä 2023.

Maittila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Eri puolilta peltoa on metallinetsinnässä löytynyt metalliesineiden katkelmia, joiden joukossa on useita myöhäisrautakautisia löytöjä, kuten avainriipus, hihnan hela ja punnus. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM14641, ILM21928, ILM21977, ILM22199, ILM22201, ILM22226, ILM22914.

Untamala Luhta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Untamalan harjun länsipuoliselta peltoalueelta löytynyt useita rautakautisia esineen katkelmia.

Ali-Keskikylä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta vuonna 2018 metallinetsinnässä löytynyt mahdollinen rannerenkaan katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11495.

Haanpaltta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä 30.5.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu putkilukon sylinteri.

Vidilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 24.6.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu putkilukon avaimen katkelma.

Lepistö (1000044584) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 11.10.2018 pellolta löytynyt kupariseoksisen padan katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11409. Läheltä löytynyt myös pyöreän kupurasoljen katkelma viikinkiajalta (ILM10361).

Kuusisto (1000044605) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta 29.5.2019 metallinetsinnässä talteen otettuja kvartsi-iskoksia.

Alastalo-Keskitalo 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon pinnalta on huhtikuussa 2022 löytynyt kivinen kourutaltta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM22194. Vuonna 2023 lisää löytöjä, kuten oikokirves (ILM27678).

Kärmeluolanmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä 10.6.2019 talteen otettu taalalaisnuolenkärki.

Pornainen Alistalo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt kupariseosesineen jalka 10 cm syvyydestä.

Honkaistentie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Moikoisista, Honkaistenrannasta löydetty rautakirves. Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta sen kerrotaan löydetyn 30 metriä rannasta ja 0,5 m syvyydestä. Esine on luetteloitu Turun museokeskuksen kokoelmiin (TMK 15740).

Untamala Luhta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Untamalan harjun länsipuoliselta peltoalueelta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2019 Aachenissa lyöty 1/4 taaleri vuodelta 1569.

Aikkinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 16.12.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettuja kupariseoksisen padan katkelmia ja ristikkokuvioinen pöytäveitsen päätehela.

Koliseva (1000044735) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 15.12.2019 metallinetsinnässä talteen otettu aterimen päätehela. Läheisyydestä on löytynyt myös sormuksen katkelma.

Astala (1000044736) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 14.12.2019 pellolta talteen otettu kantasormus.
Paikalta on löytynyt myös kaksoisnappi.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12665 ja 12846.

Vähä-Miko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 9.12.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu kupariseoksinen rengas.

Juusela (1000044770) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 2017 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu musketinkuulien valinmuotin puolikas.

Iso-Särkilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 22.9.2018 metallinetsinnässä talteen otettu pelinappula Särkilahden kartanonpaikan läheiseltä pellolta. Alakohteeksi merkitty keskiaikaisen sinettileimasimen katkelma (löytö vuodelta 2022).

Laittinen (Riihimäki) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohteen aiempi nimi Riihimäki. Metallinetsinnässä vuonna 2018 löytynyt pieni litteänuppinen hevosenkenkäsolki (KM 43040:1). Vuodesta 2019 lähtien Laittisten peltoalueelta nostettu useita keski- ja myöhäisrautakauden metallinilmaisinlöytöjä (ks. alakohteet).

Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt merovingiajan rapusoljen katkelma noin 10 cm syvyydessä. Ilppari ILM21718.

Lemunniemen taistelupaikka, länsi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 13.4.2019 metsäiseltä mäenrinteeltä talteen otettuja musketinkuulia.
Liittyvät Suomen sodan aikana käytyyn Lemun taisteluun (19.–20.6.1808). Taistelulinjan länsipää oli 20.6. Ala-Lemun kallion ja kartanon suunnalla, joka sopii yhteen löytöpaikan sijainnin kanssa. Pääosa musketinkuulista on deformoitunut osuessaan maastoon ja sijainnin perusteella on todennäköisintä, että kyseiset kuulat ovat venäläisten joukkojen ampumia.

Hakala (1000044971) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt putkilukon avaimen osa.

Hakoinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt 4 kpl 1500-luvun alun klippinkejä.

Kauppila (1000044976) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä kesällä 2018 löytynyt 1500-luvun liivinmaalainen hopearaha.

Ylimäki (1000045006) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä 17.11.2018 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettuja löytöjä, joihin kuuluu kaksi veistä, pöytäveitsi sekä lukko.

Kankaisten metsä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä vuonna 2018 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu kaarevateräinen veitsi.

Haaga 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt koristellun kupariseoslevyn katkelma 30 cm syvyydestä.

Marttila (1000045030) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä peltosaarekkeelta vuonna 2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu veitsi.

Nummi-Ylitalo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä 26.12.2019 metallinetsinnän yhteydessä on otettu talteen viskari, veitsi ja kuolaimet.

Raula (1000045164) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on rymättyläläisestä pellosta löytynyt C-tyypin soikean kupurasoljen katkelma läheltä pellon pintaa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22500. Löytöpaikka sijaitsee myöhäisrautakautisen rantaviivan yläpuolella.

Raimola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnän yhteydessä metsästä otettiin talteen kaksi veistä sekä kuolaimet (5.5.2019).

Jaakkola (1000045217) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt katkelma pyöreästä, kuperasta sileäpintaisesta soljesta.

Kylä-Mattila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytyneitä rautakauden ja historiallisen ajan esineitä.

Rantala (1000045225) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä on otettu talteen hopeinen sormus, veitsen päätyhela, lyijyplombi jne.

Kärpijoen metsärinne (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt 10 cm syvyydestä pienikokoinen partakirves, ehkä myöhäisrautakautinen ajoitukseltaan. Ilppari ILM17712. Läheltä löytynyt keihäänkärki ja pinsetit (toistaiseksi ei tarkempia tietoja).

Vankavuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2022 löytynyt 5 metrin korkeuskäyrän tuntumasta ruotokeihäänkärki ja rautakaudentyypin karkeakeramiikan pala. Havainto myös palaneesta luusta. Hieman alempaa rinteestä löytynyt lyijytankoja.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22309, ILM22317.

Jussila 2 (1000045321) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta lokakuussa 2019 metallinetsinnässä löytynyt ketjunkantaja.

Ali-Lonttisen itäpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on lokakuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen miekan rautaponsi ja muutamia sulaneen kupariseoksen kappaleita. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 23513.

Penttilä 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 pellosta on löytynyt pieni katkelma mahdollisesti pyöreästä kupurasoljesta.

Haaga 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä vuonna 2017 löytynyt kirjansolki.

Hiidenmäki 2 (1000045402) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2022 löytynyt 15 cm syvyydestä hiekkamaasta pieni keskiharjallinen keihäänkärki vanhemmalta rautakaudelta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22777.

Ylistalo 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2022 löytynyt 10 cm syvyydestä ehjä viikinkiajan tasavarsisolki. Löytöpaikka sijaitsee 10 metrin korkeuskäyrän alapuolella suhteellisen lähellä viikinkiajan merenrantaa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22530.
Vaatii tarkenpaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kotiniitty (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2022 löytynyt rautainen punnus (tai kuparivaippaisen punnuksen rautaydin), pisaranmuotoinen tulusrauta sekä uudelle ajalle (1500-luvulta eteenpäin) ajoittuvia rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM22425.

Maismäen pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2022 löytynyt merovingiajan tasavarsisolki, viikinkiajan rannerenkaan katkelma, sarjahelmi, kaarisoljen valmunuppi ja muita löytöjä. Ilppari ILM23259, ILM23519, ILM23384.

Soukainen Pietilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 on pellosta löytynyt pala sulanutta hopeaa.
Kuulunee kohteeseen Kuivala/Hällynen 1000000130.

Myllypelto (1000045437) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä tammikuussa 2020 on pellosta löytynyt viikinki- ja ristiretkiaikaisia penninkejä sekä historiallisen ajan rahoja ja esineitä (ks. myös alakohteet). Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12742, 12757, 12771, 12775, 25550. Tarkastuksessa keväällä 2024 pellon eteläosassa olevalta saarekkeelta havaittiin likamaata, ja saarekkeen itäpuolelta kaksi palaa mahdollista rautakautista keramiikkaa.

Karvala Ylitalo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on eri vaiheissa löytynyt metallinetsinnässä hihnanpäätehela, karhunhammasriipus, tasavarsisoljen katkelmia ja muita myöhäisrautakautisia katkelmia. Ilppari ILM23559, ILM23747, ILM25393, ILM25396.

Pesämäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnässä löytyneet kuolaimet.

Tunnelimäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnän yhteydessä löytyi kuolaimet sekä historiallinen viikatteen terä.

Vintteri (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt hopearahoja ja punnuksia noin 20 cm syvyydestä. Löytöpaikka on myöhäisrautakaudella sijainnut noin puolentoista hehtaarin laajuisella saarella.
Löytöpaikan koetutkimuksissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kyseessä on mahdollisesti pieni kätkö tai pudonneen rahapussin löytöpaikka.

Isojärvi (1000045484) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellolta löytyi kolmijalkapadan jalka.

Myllymäki 2 (1000045485) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt merovingiajan tasavarsisoljen katkelma ja muutama muu rautakautinen löytö (Ilppari ILM10363).

Pajapelto-Haapamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on laajalta aluelta löytynyt rautakautisia esineitä metallinetsinnässä.
Merovingiajan tasavarsisoljen katkelma: Ilppari ILM10339. Ks. myös alakohteet.

Suna (1000045487) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pari rautakautisten esineiden katkelmaa.
Ilppari ILM17322.

Haijainen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM23746), merovingiajan tasavarsisolki (ILM23132) sekä sarjahelmi ja viikinkiaikaisen koruneulan kanta (ILM23264).

Kesoil (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä valmunuppisen kaarisoljen katkelma, ketjunkantaja ja muuta esineistöä (Ilppari ILM14759, ILM17387).

Lassila (1000045492) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt riipus, sarjahelmi ja hopeavartaan katkelma (ks. myös alakohteet).

Hanhiala 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on metsärinteen kalliopainanteestä löytynyt lokakuussa 2022 pitkähamaraisen ja kapeakaulaisen kirveen hamaranpuoleinen katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24829.

Ali-Karhula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta metallinetsinnässä löytyneet pyöreä kupurasoljen katkelma ja sarjahelmi.

Kylä-Kavio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2021 löytynyt metallinetsinnässä rautakautisen ristiriipuksen katkelma. Ilppari ILM20323.

Ali-Poro (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt 21.10.2022 metallinetsinnässä tasavartinen solki ja karhunhammasriipus (ks. ILM25046) sekä maksuhopean kappale ja tasavartisen soljen katkelma (ILM24857). Peltoalueelta on tehty metallinetsinnässä 22.10. (ILM24878) ja 23.10.2022 (ILM24953) lisää rautakautisia ja historiallisen ajan löytöjä. Lisää löytöilmoituksia: ILM25392.
Kokoelmiin pyydettyjä löytöjä ei vielä ole luetteloitu.
Joulukuussa 2022 peltoalueella tehtiin koekaivaukset rakennettavaksi kaavoitetulla alueella. Koetutkimuksissa tutkituilta alueilta ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Löytöalueen laajuudeksi jätetty alue, jossa koetutkimuksia ei ole tehty, mutta josta on metallinetsinlöytöjä.

Iso-Anttila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt kaksi 1500-luvun alun rahaa (KM 44302, ks. myös alakohde).

Savenniitunoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta metallinetsinnässä löytynyt rapusoljen katkelma.

Huiskulantie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytyi kierretystä vartaasta tehty metallirengas ja historiallisen ajan keramiikan katkelma.

Siirilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnässä talteen otettu veitsen ylähela.

Heimola 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt kupariseoshelmi.

Jussila (1000045701) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä kuulamainen punnus ja muita rautakautisia ja historialliseen asutukseen liittyviä esineitä. Ilppari ILM23625, ILM23629, ILM23648, ILM23650, ILM25143, ILM25354, ILM25405. Löydöt ovat pelloilta molemmin puolin Toivonlinnantietä, Viukkalan kylän luoteispuolelta.
Kohde on tarkistettu dronekuvaamalla sekä pellonreunoilta havainnoiden. Maasto on savista. Alue laajemmin on selkeästi ollut pitkään, rautakaudelta asti asutettu, ja löydöt ovat voineet levitä lähiympäristöstä (esim. etelän kyläasutuksesta). Tarkempi määrittely vaatii tarkempia tutkimuksia.

Rahkmala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt dirhemi. Ks. myös alakohteet.

Iso-Piikkiö (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä talvella 2020 löytynyt kupariseoskatkelma, jossa on mahdollisesti pedonpääaihe (KM 44350). Alakohteina viikinkiaikainen penninkijäljitelmä sekä uudelle ajalle ajoittuvia löytöjä. Pellolta on löytöinä myös sulaneen kupariseoksen paloja (ILM 20112).

Knaapi (1000045824) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2022 löytynyt viikinkiaikainen kampariipus ja muita esineitä (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23562, ILM25245, ILM25293, ILM25246, ILM25360. Paikalla on aikaisempina vuosina tehty muinaismuistolaista piittaamatonta metallinetsintää.

Kleemolankaari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kleemolankaaren pohjoispuoliselta niityltä on metallinetsinnässä löytynyt kesäkuussa 2022 mm. merovingiajan rapusolki ja karhunhammasriipuksen katkelma. Ilppari ILM25248, ILM25249.

Orvokkipelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt mm. viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma ja sarjahelmi. Myös historiallisia löytöjä, kuten 1520-luvun klippinkirahoja. Ilppari ILM25259.

Karuke (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2022 löytynyt sulaneita metalliesineenkatkelmia, joiden joukossa viikinkiajan pyöreän kupurasoljen ja tasavarsisoljen katkelmia. Ilppari ILM25256, 23672.

Ylitalon pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 13.2.2020 metallinetsinnässä löytynyt valjaiden koristehela ja nappi (24.3.2020) (alakohde). Alakohteina myös sulanutta kupariseosta (19.-22.3.2020, Ilppari ILM 13788 ja 13807).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13349 ja 13938.

Lassinmäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä vuonna 2015 metallinetsinnässä löytyi rautaesineen katkelma ja putkeksi taivutettu metallilevy.

Pankkila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 12.10.2019 metallinetsinnässä löytynyt sydämenmuotoinen riipus.

Väinölä (1000045960) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta vuonna 2019 metallinetsinnän yhteydessä löytynyt lyijynoppa.

Haapamäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi vuonna 2017 metallinetsinnässä kolmijalkapadan jalkakatkelma.

Kunnanmännistö (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2022 löytynyt pellosta karhunhammasriipus. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25393.

Pettinen Heikkilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2022 löytynyt hihnanjakajan hela, karhunhammasriipuksen katkelma ja hevosenkenkäsoljen katkelma viikinkiajalta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24912.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä oin vuonna 2022 löytynyt pellosta spiraalipäinen ketjunkannatin ja muutamia muita myöhäisrautakautisia esineitä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23467, ILM23497, ILM25397.

Nuhi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 3.5.2020 metallinetsinnän yhteydessä löytynyt tasavarsisoljen katkelma. Lisäksi pellolta on rautakauden ja historiallisen ajan esinelöytöjä (alakohteet).

Kankariston pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaiset tasavarsisoljen, rannerenkaan, kaularenkaan ja penningin katkelmat. Ilppari ILM25408, 25022

Yli-Poro 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on vuonna 2022 löytynyt rautakautisia ja myöhempiä metallinesineiden katkelmia. Ilppari ILM25359.
Löytöpaikan eteläpuolella olevilla pelloilla on käynyt metallinetsijöitä, mutta toistaiseksi löytöjä ei ole ilmoitettu (ILM25104).

Puopyöli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäiseltä peltosaarekkeelta 2.2.2020 metallinetsinnän yhteydessä löytyi ovaali solki (: 1) ja nuoremman roomalaisajan tai kansainvaellusajan aikainen yksiosaisen vyönsoljen ja helan katkelma (alakohde). Vyönsolki (: 1) oli löydettäessä n. 30 cm halkaisijaltaan olleen pyöreän kiven alla.

Anttila 2 (1000046055) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt pieni hakanen tai riipus.

Jussilanpelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt rautakautisia ja historiallisia esineitä. Ilppari ILM22691.

Perämäki (1000046065) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2018 löytynyt metsäniemekkeen kärjestä Urnes-tyylinen hihnansolki viikinkiajan lopulta tai ristiretkiajalta. Löytösyvyys 10 cm. Löytöpaikka sijaitsee selvästi erillään Nousiaisten Fatijokilaakson ja Hirvijokilaakson rautakautisesta löytökeskittymäalueesta, suhteellisen lähellä myöhäisrautakautista merenrantaa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM10366.
Vaatíi tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Koivumäki (1000046066) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta vuonna 2018 metallinetsinnän yhteydessä löytynyt kolmijalkapadan katkelma.

Maunu 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2018 on Maunun kalmistoalueen länsipuolella, historiallisen ajan asuinpaikkojen lomasta, löytynyt pellosta myöhäisrautakautisia esineitä ja katkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM10333, 10331, 10332.

Penni (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt esineitä ja katkelmia, joista ainakin kuulamainen punnus on myöhäisrautakautinen. Ilppari ILM23164, 24816, 25390. Vuonna 2024 inventoinnissa alueelta löydettiin muutamia mahdollisesti rautakautisia esineen katkelmia sekä historiallisen ajan löytöaineistoa, mutta ei merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Muuntajamäki 2 (1000046077) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautinen palmettihela ja mahdollinen korvalusikan katkelma. Ilppari ILM22553.

Raimola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä valmunuppisen kaarisoljen katkelma. Ilppari ILM22704.

Vähätalon pelto (1000046090) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ihamuotilan historiallisen kylänpaikan kaakkoispuolisesta pellosta on metallinetsinnässä löytynyt muutamia rautakautisia tai historiallisia rahoja ja esineitä, kuten viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma. Ilppari ILM22167, 22168.

Kleemolankaari 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kleemolankaaren eteläpuoliselta niityltä on vuonna 2022 tehty muutama metallinetsinlöytö, joista ainakin spiraalipäinen ketjunkannatin on rautakautinen. Maa oli ilmoittajan mukaan paikoin tummaa.
Ilppari ILM25454.

Viljainen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kolme pöytäveitsen päätehelaa uuden ajan alusta ja pronssipadan jalka. Ilppari ILM25355.

Köönikkälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä iso kuulamainen punnus myöhäisrautakaudelta. Löytöpaikka sijaitsee selvästi erillään Nousiaisten keskustaajaman luokse keskittyneestä rautakautisesta asutuksesta, lähellä Hirvijoen suulahden myöhäisrautakautista rantakorkeutta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25351.

Tryyki (1000046133) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä vuonna 2022 löytynyt myöhäisrautakauden kuulamainen punnus. Ilppari ILM25344.

Vännilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä, kuten padan rengaskorva, tynnyrinhanan katkelma ja Vaasa-ajan hoperahoja. Kuninkaan kartaston mukaan löytöpaikalla tai sen liepeillä on sijainnut Vännilän historiallinen kylänpaikka. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25030.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Tammiainen (1000046155) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen viittavia esineitä, joista vanhimmat viimeistään uuden ajan alusta (esim. pöytäveitsen päätehelat). Kuninkaan kartaston mukaan löytöpaikalla tai sen liepeillä on sijainnut Tammiaisen historiallinen kylänpaikka. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25023, ILM25081.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Poikko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kukkohanan väännin ja pöytäveitsen päätehela. Ilppari ILM21797. Noin 130 metriä itäkaakkoon on löytynyt alakohteeksi merkitty keskiaikaiseen lavabo-kannuun liittyvä ihmisfiguuri, Suomessa erittäin poikkeuksellinen löytö (ILM25406). Ruokoraumantien eteläpuolelta on vielä löytynyt 1400/1500-luvulle ajoittuva veitsen päätehela (ILM25585).

Jänessaari 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt sekalaisia historialliseen asutukseen viittaavia pienesineitä ja rahoja sekä keskiajalle tai uuden ajan alkuun ajoittuva kukkohanan väännin. Ilppari ILM19414.

Kurala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kukkohanan väännin. Ilppari ILM17140.

Haukka (1000046201) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytyi historiallisen ajan löytöjä, joista kokoelmiin otettiin kaksi kupariseoksisen padan katkelmaa (Löytöpvm. 31.1.2020).
Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13176.

Juvala (1000046203) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnässä talteen otettuja historiallisen ajan veitsen heloja sekä padan katkelmia.
Metallinetsintälöytönä myös Kristian II:n tai Kustaa I:n klippinki vv. 1518-1522.

Maisila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnän yhteydessä löytyi hopearaha (Christian Albrecht, 1 sösling, Schleswig-Holstein-Gottorp, 1682) sulanutta kupariseosta ja kuparipellin katkelmia (Löytöpvm. 20.2.2020).

Kousvuori 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt Turun ylopiston arkeologian oppiaineen kenttäkurssin aikana keihäänkärki. Lähiympäristössä ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Lyytikkylä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon ja metsän rajalta metallinetsinnän yhteydessä löytyi lähes kokonaan sulanut tasavarsisolki (Löytöpvm. 2.4.2020).

Hujala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on otettu talteen padankahvan katkelma.
Alakohteena viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12102).

Kauppila 2 (1000046332) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnässä löytynyt pienikokoinen ruotoveitsi (Löytöpvm. 17.5.2019).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Illpari ILM 10652.

Haanmäki 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä pieni kupariseosastian rangasmainen korvake (tarkemmin ajoittamaton) ja idempää historiallinen puukko. Ilppari ILM10289.

Päivärinne (1000046335) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Villilän historiallisen kylänpaikan eteläpuoliselta alueelta on vuonna 2018 löytynyt metallinetsinnässä rengaskuolaimet, rautainen todennäköisesti hevosvarusteisiin liittyvä solki sekä katkelma suhteellisen nuoresta viikatteenterästä. Kuolaimet ja solki ajoittamattomat. Löytösyvyys 15 - 30 cm.

Hakapelto (1000046345) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä mahdollisesti rautakautinen kupariseosesineen katkelma.

Haikko 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä kesällä 2019 löytynyt kupariseoksinen leijonafiguuri 20 cm syvyydestä.

Huhkon pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä ajoittamaton kupariseosesineen katkelma.

Nuhi 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on saatu metallinetsinnässä muutama viikinkiaikainen löytö, kuten eläinpäisen hihnanjakajan helan katkelma. Ilppari ILM17361.

Vasikkahangas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Entisen Valkojärven rantaa kohti laskeutuvalta metsärinteeltä on metallinetsinnöissä löytynyt 12 - 25 cm syvyydestä vaikeasti ajoitettavia rautaesineitä: pieni veitsi, veneniitti, rautaisen kääntöavaimen katkelma ja talttamainen pienen rautaesineen katkelma (nuolenkärjestä?). Ilppari ILM23388.

Vainionpohja Mäkilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt noin 30 cm syvyydestä rautainen veitsi. Noin 150 metriä itäkaakkoon on löytynyt kesällä 2023 veitsimäinen heittokeihäänkärki myöhäisrautakaudelta (Ilppari ILM26844).

Ali-Pirilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt paavillinen mitali (Pius V), 2 äyrin raha (1573) ja 1 fyrkan raha (1624).

Riihipelto I (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä tynnyrihanan osa ja kolmijalkapadan jalkakatkelma (löytöpvm. 5.1.2020). Alakohteena toinen tynnyrihanan katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13384 ja 12247.

Yli-Pirilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2020 Kustaa Vaasan raha v. 1541 ja Kustaa Vaasan / Kristian II:n klippinki (diar. KM 44626). Alakohteena uuden ajan alun sormus.

Hiidenvainio 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kupariseosesineiden katkelmia ja Eerik Pommerilaisen aurto (ks. myös alakohteet). Keväällä 2023 löytyi kaksi karhunhammasriipusta.

Mustikkamäki (1000046714) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 veitsen ylähela.

Jaakkola 2 (1000046730) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 padanjalka, sulanutta kupariseosta ja lyijypala.

Reska 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä kupariseoksinen pieni tupenkenkäin (Ilppari ILM25405).
Löytöpaikan tuntumassa erottuu ilmakuvissa kaksiosainen, jokseenkin säännöllinen tummentuma, joka voi olla peräisin alueen nykyisestä maataloustoiminnasta, mutta voi indikoida myös arkeologista jäännöstä. Kohteella ei ole tehty sen luonnetta tarkentavia havaintoja.

Nuhi 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Niityltä löytyi metallinetsinnässä vuonna 2018 katkelmallinen metallilevy, jossa on kuvattuna Ruotsin vaakuna.

Rauvola (1000047032) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kultasormus, josta puuttuu kivi (löytöpvm. 1.4.2020).

Soukainen Pietilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä Knuut Suuren quatrefoil-tyypin penningin skandinaavinen jäljitelmä. Alakohteina myöhempiä löytöjä rautakaudelta ja historialliselta ajalta.

Karinkylä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä silmäkirves (2018).

Markkula 2 (1000047154) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä (4.2.2020).

Untola (1000047157) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä (8.2.2020). Lisäksi paikalta löytyi veitsi, jota ei otettu kokoelmiin.

Harmanen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäsaarekkeesta löytyi metallinetsinnässä mahdollinen tulusrauta.

Krappala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kupariseospellin katkelmia (Löytöpvm. 2019).

Junnila (1000047190) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Askaisten kirkon eteläpuoliselta pellolta on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakauden kuulamainen punnus. Löytöpaikka sijaitsee 5 metrin korkeuskäyrän tuntumassa myöhäisrautakautisen merenlahden pohjukassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25824.
Myöhäisrautakautisen rannan läheisyydestä on tehty useita punnuslöytöjä myös 5 - 7 kilometriä kaakkoon entisen Lemun kunnan alueella.

Kupila (1000047215) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä mm. pyöreän kupurasoljen katkelma ja muita esineenkatkelmia myöhäisrautakaudelta. Myös yksi keskiaikaiselta vaikuttava hihnansolki sekä pelloilla tyypillisesti esiintyviä uuden ajan rahoja ja pienesineitä. Pellolla on liikkunut muita metallinetsijöitä vuosien ajan, mutta löytöilmoituksia ei ole tehty. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM25876, ILM25905, ILM25916.

Metsäkylän pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä tunnistamattomiksi sulaneita kupariseoskappaleita. Lähin rautakautinen löytöpaikka sijaitsee yli 300 metrin päässä Kuninkojan varressa, joten löydöt voivat liittyä historialliseen valutyöhön.

Järppilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellolta löytyi veitsen koristehela (löytöpvm. 28.3.2020).

Pukkilan pelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2020 mahdollinen kaularenkaan katkelma.

Kasikolmio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kupariseosesineen katkelma.

Frantsi (1000047266) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnässä löytyi kupariseoksisen padan kyljen ja kahvan katkelmia, kupariseosvarras ja ketjun pala (löytöpvm. 8.4., 21.4. ja 23.4.2020). Pellolta on myös muita historiallisen ajan löytöjä, joita ei ole otettu kokoelmiin.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13828, 13990 ja 14018.

Frantsi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pallomainen koristehela, mahdollisesti jonkin astian osa (löytöpvm. 26.4.2020)

Klaavu 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä katkelma todennäköisesti viikinkiaikaisesta hihnanpäätehelasta. Myös valetun pronssipadan katkelma. Pellossa esiintyy sulanutta kupariseosta. Ilppari ILM25925.

Ylttinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2020 Kustaa Vaasan /Kristian II:n klippinki v. 1518-1522 sekä lasikoristeinen metallinappi. Löydöille on vain yksi koordinaattitieto. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14752.

Metsänkylä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on keväällä 2023 löytynyt metallinetsinnässä mm. karhunhammasriipuksen katkelma ja kupariseospadan osia. Löytäjä kiinnitti huomiota tummaan (ilmeisesti nokiseen) maahan. Ilppari ILM26236.

Pikku-Liukola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta löytyi vuonna 2021 metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma. Lisäksi pellolta löytyi sulanutta pronssia sekä historiallisen ajan rahoja ja muita esineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20837.

Kirkkopelto 2 (1000047560) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt vuonna 2020 metallinetsinnässä dirhemin pala. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM17122. Löytöpaikan länsipuolelta metallinetsintälöytöjä on laajalta alueelta (Heikkilä-Nikula, 704010017).

Isoniitty (1000047563) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kurkelanjoen ja Myllyojan pohjoispuolella olevan metsäharjanteen etelärinteellä. Tontilta on löytynyt 1960-80 luvuilla samaa pellon ojaa kaivettaessa piinuolenkärki, tasataltta ja kourutaltta (KM 28318: 1-3). Rantapelto on vanhaa joenpohjaa ja joenkuljettamaa saviainesta. Löytöpaikan läheisyydessä toteutettiin vuonna 1994 koekaivaus, mutta mitään merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta ei löydetty.

Hopeakankare (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuorenmäen länsipuolella sijaitsevasta matalammasta Tammenmäestä on 1980-luvun alussa löydetty rautainen väkäsellinen keihäänkärki. Löytöpaikka sijoittuu n. 400 m Vuorenmäen kuppikivikohteesta länteen. Maaperä kohteessa on peltomultaa, savea ja savihiesua. Keihäänkärjen löytöpaikassa ja sen ympäristössä toteutettiin vuonna 1982 koekaivaus, jossa ei todettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Hakamäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen itärinteeltä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2023 pronssinen hevosenkenkäsolki (ILM 26175).
Paikalta ei havaittu tarkastuksessa merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Meisala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Noin 120 metriä Meisalan kuppikivestä (73010016) koilliseen on löytynyt metallinetsinnässä spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma (Ilppari ILM25317).

Kalmasmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia ja keskiaikaisia esineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM26673.

Huhkonpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2009 löytynyt joenrannan pellosta kaksi rautakautista sarjahelmeä ja muita, vaikeammin ajoitettavia kupariseosesineitä tai -katkelmia. Samalla pellolla sijaitsee löytöpaikka 1000028835.

Kauris 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 mahdollinen punnus. Tarkkuusinventoinnissa vuonna 2024 pellolla tehtiin pintapoimintaa ja metallinetsintää. Paikalta tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Tuulismäentie 13 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tuulismäentien ja Kärsämäentien välissä olevalla laajalla pientalotontilla. Maasto nousee kohti tontin pohjoisreunaa, jossa kallio on paikoitellen näkyvissä. Paikalta on suullisen tiedon mukaan löytynyt aikoinaan rautakautisia koruja, mm. solkia, jotka on myyty romukauppiaalle. Tontin itäosassa toteutettiin vuonna 1993 rakennusprojektin yhteydessä koekaivaus, jossa löytyi 1800-luvun aineiston ohella kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä Morbyn keramiikalta vaikuttavaa metallikautista keramiikkaa. Vuonna 2017 tontin lounaisnurkassa autotallin laajentamisen yhteydessä toteutetussa koekaivauksessa ei tullut esiin merkkejä kiinteästi muinaisjäännöksestä.

Alastalon kylämäki (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kajanojan Alastalon kylämäellä tehtiin vuonna 1982 sikoangervoa kasvavaan ketoon 5-7 koepistoa, joista yhdestä löydettiin palanutta savea ja pala esihistoriallista keramiikkaa.

Rusila (1000047791) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä korvakeputki ja kupariseoshelmi. Esineet olivat samassa kuopassa (löytöpvm. 2.7.2023).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen luonteen selvittäminen vaatii jatkotutkimuksia. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 27095.

Lahdenniittu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pieneltä metsäsaarekkeelta löytyi metallinetsinnässä 1000- tai 1100-luvulle ajoittuva pieni kanttinuppinen hevosenkenkäsolki (löytöpvm. 5.7.2023). Löytösyvyys 10 cm.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen luonteen selvittäminen vaatii jatkotutkimuksia. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 27094.

Lahdenniittu 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä mahdollinen putkitaltta, veneniitti ja kupariseospellin katkelma (löytöpvm. 4.7.2023).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen luonteen selvittäminen vaatii jatkotutkimuksia. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 27098.

Laihasmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maarian Laihasmäen etelärinteeltä, silloiselta huvilapalstalta numero 14, löydettiin vuonna 1940 ristiretkiaikainen miekka (TMM 13393). Koekaivauksessa löytöpaikasta paljastui rautakautisia saviastianpalasia (TMM 13394) sisältänyt kivi- ja nokikerros.

Nuolemo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hämeentien pohjoispuolelta metsäalueen etelään viettävältä rinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2019 pronssinen hevosenkenkäsolki. Samalta paikalta löytyi vuonna 2023 rautaveitsi, ja vuonna 2022 mäen laelta kuolaimet.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM11288, ILM25591, ILM26806. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Salon sairaala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1934 löydettiin Salon seudun kunnallissairaalan (nyk. Tyks Salon sairaala) rakennustöissä viikinkiaikainen miekka. Löytökohta sijaitsi aivan lähellä sairaalan tarpeisiin ostetun Nokan tilan vanhan talousrakennuksen päätyä, hyvin jyrkän rinteen vieressä. Löytöpaikalla toteutettiin koekaivaus, mutta löytökohdasta oli siinä vaiheessa louhittu peruskalliotakin pois ainakin 1 m paksuudelta. Talousrakennuksen altakaan ei kuitenkaan löytynyt merkkiäkään kalmistosta. Tutkimukset siellä täällä muualla sairaalan alueella tuottivat löytöinä vain ajoitukseltaan epämääräisen raakaraudan kappaleen. Miekka on saattanut olla osa rakennuskätköä tai kokonaan tuhoutunutta kalmistoa.

Lukkarinmäki (1000047803) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lukkarinmäen luoteisrinteen juurelta, nykyisestä Raivaajankatu 12:sta on vuosina 1922 ja 1930 löydetty jyrkän, n. 4 m korkean kallioseinämän alapuolelta joukko merovingiaikaisia koruja: 3 tasavartista ja 3 rapusolkea, pyöreä kehämäinen solki ketjulaitteineen, 7 koruneulaa, kaularengas, 5-6 rannerengasta, pieni kolmilehtinen esine, pronssinen pedonhammasriiopus, pienen pullomaisen riipuksen osa, 7-8 pronssisormusta, pronssikierukoita ja helmiä, pronssihela, pronssinauhan katkelmia sekä soljen neula (Anna-Liisa Hirviluoto: Salon esihistoria, s. 152-54). Lisäksi on löytynyt rautakautista keramiikkaa ja raudanpaloja, mutta ei lainkaan palanutta luuta. Löydöt on tehty usean kymmenen neliömetrin alueelta. Löytöpaikka ei merovingiajan ja viikinkiajan taitteessa ollut paljoakaan silloista rantaa korkeammalla.

Kauris 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia esineitä ja katkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22217, 22912. Vuonna 2024 paikalla tehtiin tarkkuusinventoinnissa pintapoimintaa ja metallinetsintää, eikä pellolta havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Muikunvuori 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hämeentien kaakkoislaidalta, Aurajoen läheltä, on vuonna 2020 löytynyt metallinetsinnässä dirhemin puolikas ja mahdollinen rautakautinen kulkunen, sekä joitain historiallisen ajan metalliesineitä. Esineet löytyivät kaukolämpökaivannosta kaivetusta maasta ja teiden väliseltä viheralueelta. Paikalla on saattanut sijaita muinaisjäännös, mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka, jota Hämeentien, Littoistenjärventien ja niiden risteysalueen rakentamistyöt sekä muu alueen rakentaminen ovat suurelta osin tuhonneet.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM16363, ILM17706, ILM17708.

Kirstilä (1000047840) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä historiallisen ajan esineistöä, joista kokoelmiin otettiin hopeisen kengänsoljen katkelma.

Monnoinen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Loivasti etelään viettävältä pellolta on vuonna 2022 löytynyt myöhäisrautakautisen riipuksen katkelma. Löytöpaikka on myöhäisrautakaudella ollut merenpinnan alapuolella, lähellä kapean salmen pohjoisrantaa. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM27229.

Katariinanlaakson viljelyspalstat (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Peltotöiden yhteydessä löytyi pienikokoinen ja eturuotoinen veitsi. Löytösyvyys oli n. 10 cm.

Knuuti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Raisionjoen varrella olevalta pellolta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä osmansolmuriipus, sulanutta pronssia ja hioinkiviä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM27260.

Luhdanaukia (Löytöpaikat)
Historiallinen; Luhdanojan länsipuolella olevalta pellolta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä hevosenkenkäsoljen nuppi ja hihnan koristehela sekä myöhäisempi veitsen päätehela. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: ILM27272.

Lautkankare 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2023 sulanut ja vääntynyt hevosenkenkäsolki ja muita rautakautisia löytöjä (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27297, 28940.

Kelturi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytyi kaksi samanlaista hihnan- tai vyönhelaa, joissa on jäänteitä hopeoinnista.

Kallenmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä Kallenmäen luoteisrinteeltä on heinäkuussa 2023 löytynyt merovingiajan suippolehtinen ruotokeihäänkärki 15 cm syvyydestä. Parin metrin päästä kupariseosnauhaa, joka vaikuttaa tupen heloitukselta. Ilppari ILM 27354.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Konstanhaka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Marraskuussa 2022 paikalta löytyi metallinetsinnässä 20 cm syvyydestä suppilonuppinen hevosenkenkäsolki. Löytöpaikka sijaitsee 5 metrin korkeuskäyrän lähellä myöhäisrautakautisen niemen kärjessä, muinaissaaren kaakkoispäässä. Löytäjän ilmoituksen mukaan noin metrin päässä soljen löytöpaikasta sijaitsee torpan kivijalka. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM25068.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Puruniemi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Keskiaikaisen merenrannan läheisyydestä löytyi heinäkuussa 2023 metallinetsinnässä 10 cm syvyydestä Erik Pommerilaisen hopearaha (aurto). Ilppari ILM27109.

Marsinki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Heinäkuussa 2023 paikalta löytyi metallinetsinnässä 10 cm syvyydestä aaltoreunainen ja sisäreunalta kolmiomainen hevosenkenkä keskiajalta. Ilppari ILM27127.

Kallenmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2023 löytyi kaarisoljen katkelma ja rautaesineitä (alakohteena). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27395, 27378.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lehtopelto (1000047982) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon länsiosasta löytyi metallinetsinnässä heinäkuussa 2023 rapusolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27318. Pellolla on aikaisempina vuosina liikkunut metallinetsijöitä, jotka eivät ole tehneet löytöilmoituksia.

Myllymäki 3 (1000047984) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vallerinnanojan kaakkoispuolella olevan pellon reunasta löytyi metallinetsinnässä toukokuussa 2023 kuutiokivi ja massiivisen rannerenkaan katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM26746.

Vastila Heikkilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä keskiaikainen hihnansolki, katkelma todennäköisesti ikonografisesta sormuksesta 1400/1500-luvulta (kullattua hopeaa), useita pöytäveitsien pääteheloja ja muita pienesineitä. Ilppari ILM27230.

Monnoinen 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Monnoisen historiallisen kylänpaikan viereisiltä pelloilta on kesällä 2023 löytynyt metallinetsinnässä kasviornamentoitu ikonografinen sormus (arviolta 1500-luvulta) sekä useita suunnilleen samaan aikaan ajoittuvia pöytäveitsien pääteheloja. Ilppari ILM27229.

Jokirannantie (1000047987) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Lemun kirkon itäpuoliselta pellolta on Jokirannantien molemmilta puolilta löytynyt mm. uuden ajan alkuun ajoittuvia pöytäveitsien pääteheloja. Ilppari ILM27227.

Kankareenpelto (1000048013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealla olevalta pieneltä terassilta löytyi sieniretken aikana kvartsi-iskos.

Falkki (1000048082) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta olevista hiekkapaljastumista löytyi kvartsi-iskoksia. Läheisyydestä havaittiin myös maaperässä olevia painaumia.

Ylitalo 2 (1000048102) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi sienestyksen yhteydessä kaksi kvartsi-iskosta.

Kullannummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi sienestyksen yhteydessä kvartsi-iskoksia.

Prätskäri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi luonnossa liikuttaessa kvartsi-iskoksia.

Seistelä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kyntötöissä pellon laidalta löytyi 50- tai 60-luvulla kaksi nelisivuista oikokirvestä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa ja merkitty kohta on myöhemmin tehty arvio.

Koivisto-Pajala 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi harrastusinventoinnissa kvartsi-, kvartsiitti- ja kivilaji-iskoksia.

Koivisto (1000048178) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi harrastusinventoinnissa kvartsi- ja hiekkakivi-iskoksia sekä esihistoriallisen keramiikan pala.

Untamala Luhta 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Untamalan harjun länsipuoliselta peltoalueelta löytyi metallinetsinnässä heinäkuussa 2020 karhunhammasriipus noin 10 cm syvyydestä.

Untamala Luhta 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Untamalan harjun länsipuoliselta peltoalueelta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2018 Kustaa Vaasan aurto. Alakohteena kesällä 2020 löytyneitä rautakautisia löytöjä.

Tytylä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan pyöreän kupurasoljen katkelma (D-tyyppi). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27799.

Pyhe 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pyheen keskiaikaisen kartanonpaikan länsipuoliselta pellolta, myöhäisrautakautisen merenrantaviivan läheltä, on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä sekä keskiaikaisia että viikinkiaikaisia esineitä. Pohjoispuoliselta pellolta lisää keskiaikaisia/historiallisia löytöjä.

Isotalo (1000048323) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksi padanjalkaa, mahdollisesti eri astioista. Lisäksi löytyi historiallisen ajan esineistöä, jota ei otettu kokoelmiin.

Pilpola (1000048324) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi vuonna 2023 metallinetsinnässä merovingiaikainen tasavartinen solki ja pyöreän kupurasoljen katkelma (alakohteena). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27705.

Pakula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kolmijalkapadan jalkakatkelma. Lisäksi muita historiallisen ajan löytöjä, joita ei otettu kokoelmiin.

Immala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä soikea tulusrauta.

Omenasaaren itäranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piha-alueelta löytyi haravoinnin yhteydessä kivikautinen reikäkivi.

Kurittula 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2018 hopeisen sydänsoljen katkelma.

Rymättylän pappila 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rymättylän pappilan eteläpuoliselta pellolta on vuosina 2020 ja 2023 löytynyt metallinetsinnässä mahdollisesti keskiaikainen kirjansolki, pronssipadan jalka ja kihtisormus (Ilppari ILM14864, 26670).

Kuivurinmäen vieruspelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt karhunhammasriipus ja muita myöhäisrautakauden esineitä vuonna 2023. Ilppari ILM26764.

Salmi (1000048389) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi syys-lokakuussa 2023 myöhäisrautakautisia metalliesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27917, 28229, 28360, 28895. Alakohteina olevien löytöjen lisäksi pellolta on havaittu sulanutta pronssia ja historiallisen ajan löytöjä.

Kalmukankare 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi syyskuussa 2023 hopearahan katkelma ja keväällä 2024 kaularenkaan katkelma ja kuparilevyn katkelmia sekä historiallisen ajan esineitä. Löytöpaikan eteläpuolella on kalmistokohde Kalmukankare (602010037). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM27963, ILM29440.

Hirvas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä vajaan hehtaarin laajuiselta alueelta historialliseen asutukseen viittaavia pienesineitä ja rahoja. Vanhimmat selkeästi ajoitettavat löydöt ovat 1500-luvulta.
Kuninkaan kartaston (1776 - 1805) mukaan paikalla on sijainnut Hirvaan kylä.

Pilpola 2 (1000048487) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä särmänuppisen hevosenkenkäsoljen nuppi.

Krouvila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Niityltä löytyi metallinetsinnässä tynnyrihanan katkelma, riipus ja hevosenkenkäsoljen nuppi.

Karvala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Parkkipaikan läheiseltä niityltä löytyi metallinetsinnässä kupariseoksesta valetun astian katkelmia.

Tryykilä (1000048546) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen tasavarsisolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM28120. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Laukola (1000048627) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 kaksi varhaismodernia pöytäveitsen ylähelaa (toinen alakohteena). Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16918, 16919.

Majurila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on elokuussa 2023 löytynyt rautakautisia esineitä, kuten viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma. Ilppari ILM28315.

Okalan kylänpaikan vieruspelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Okalan historiallisen kylänpaikan länsipuolisesta pellosta on löytynyt metallinetsinnässä kukkohana keskiajalta tai uuden ajan alusta. Ilppari ILM28231.

Västergård 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä klippinki ja kupariseosvarras.

Torttila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä katkelmallinen viikinkiajan tasavarsisolki. Ilppari ILM28526.

Hiidenvainio 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kupariseosesineen katkelma, ja idempää vuonna 2024 sydämenmuotoinen vyönhela (Ilppari ILM31441).

Oskarila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 koristellun kupariseoslevyn katkelma 10 cm syvyydestä hiekkamoreenimaasta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13523.

Perttala (1000048871) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytyi eläinkoristeisen koruneulan katkelma.

Fulttila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon pinnasta löytyi metallinetsinnän yhteydessä pyöreä jauhinkivi.

Ojarinne (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 karhunhammasriipus ja litteän riipuksen katkelma.

Vähimäkipää (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisolki ja muita löytöjä. Ilppari ILM27878, 28959.

Sipilä 2 (1000048884) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2016 löytynyt metallinetsinnässä lyijypunnus, jolle on vastineita ainakin skandinaavisessa viikinkiajan aineistossa. Koordinaatti viitteellinen (n. 50 metrin tarkkuus). Ilppari ILM28029.

Maila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ruonanjoen valuma-alueeseen kuuluvalta pellolta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen sarjahelmi (kupariseosta). Kyseessä on lähiseudun ensimmäinen rautakautinen muinaisjäännösrekisterikohde. Ilppari ILM28446.

Nyckelkärrbergen (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Avohakkuun jälkeen maastoon laikutetuissa kohdissa havaittu joitain kvartsi-iskoksia, mahdollisesti myös esineitä sekä porfyyri-iskos.

Isopalsala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maskujoen eteläpuolella olevalta pellolta on löytynyt dirhemin katkelma, pieni rautakirves ja historiallisen ajan metalliesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM13862, 18978, 19824, 21427, 25471.

Kolkka 2 (1000049078) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hirvijoen etelärannalta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2022 myöhäisrautakautisia metalliesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM23020, 23649.

Kartanonnummi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsi, viistokärkinen puukko ja vyönsolki.

Ketarsalmi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2020 valumuotti ja kinnasneula (ks. myös alakohteet).

Tuomola (1000049177) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 kulkusen puolikas sekä historiallisen ajan rahoja ja pienesineitä (ei otettu kokoelmiin). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16542.

Olli 2 (1000049230) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt noin 70 x 30 metrin alalta useita viikinkiaikaisia pienesineitä ja katkelmia, kuten kaularenkaan katkelmia, punnus, hevosenkenkäsoljen nuppi jne. Pellolla on tätä aiemmin liikkunut metallinetsijöitä vuosien ajan, mutta löytöilmoitus on ennen vuotta 2023 tehty vain kohteen Olli (1000035222) osalta. Ilppari ILM28868, 29792.

Huti 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 rahoja 1500-luvulta 1800-luvulle sekä historiallisen ajan pienesineitä, joista otettiin kokoelmiin pöytäveitsen ylähela ja kirjansolki.

Ali-Olla (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen viittaavia rahoja ja pienesineitä sekä myöhäisrautakautisia löytöjä (hevosenkenkäsoljen katkelma ja useita hihnanheloja). ILM28892.

Petäjämäki (1000049246) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 kolmijalkapadan jalan katkelma.

Ruskolainen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Vanhimmat ajoitetut löydöt klippinkirahoja vuosilta 1518 - 22. Ilppari ILM28891.
Kuninkaan kartastossa (1776 - 1805) löytöpaikalla näkyy kylä.

Oilin kotometsä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä teräosaltaan osittain hajonnut ruotonuolenkärki.

Mattila (1000039770) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Vuonna 2020 pellosta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisen ristiriipuksen ja pyöreän kupurasoljen katkelmat.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17294.

Kastakaisenpolku (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytyi kaiverruksin koristeltu kulkunen.

Karkusoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maarian altaan pohjoisrannalla olevalta pellolta on löytynyt vuosina 2022-2023 metallinetsinnässä sarjahelmi ja viikinkiajan tasavartinen solki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25449, 28854.

Haatila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt vuonna 2023 metallinetsinnässä linturiipus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28973.

Kirnukallio 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Noin kaksi metriä Kirnukallion rinteellä kulkevasta polusta alarinteeseen päin on hiekasta löytynyt viikinkiajan alun leijonasolki. Solki oli maassa ylösalaisin (kupera puoli alaspäin). Löytäjän mukaan hiekka vaikutti puhtaalta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28964.

Vasikkahangas 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2023 löytynyt ehjä viikinkiajan tasavarsisolki 15 cm syvyydeltä maasta, joka löytäjän mielestä vaikutti muokatulta (ILM28858). Läheltä 10 cm syvyydestä myöhäisrautakautiselta vaikuttava ratsastaja-aiheinen riipus (alakohde, ILM28796). Läheltä myös panssarinuolenkärki (keskiaikainen) ja jääkenkä (ILM28795).

Alikulma (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt pääasiassa uudelle ajalle ajoittuvia rahoja ja pienesineitä noin 0,6 hehtaarin laajuiselta alalta. Vanhimmat ajoitetut löydöt ovat myöhäisrautakauden kuulamainen punnus ja vuosien 1518 - 22 klippinkirahat. Ilppari ILM27936, ILM28799.

Satopää (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma, sulaneen kupariseoksen kappaleita ja historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM27933.
Kuninkaan kartastossa (1776 - 1805) paikalla sijaitsee Satopään kylä.

Sillanpää 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syksyllä 2023 metsästä on löytynyt 20 cm syvyydestä katkelmallinen kaarisolki (epätavanomainen kolmiojalkainen tyyppi). Alakohteeksi merkitty laakean kiven alta löytynyt kaarevahamarainen veitsi. Ilppari ILM28530.

Mammela (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on v. 2023 löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen liittyviä löytöjä, kuten mahdollisesti jo keskiaikainen kukkohanan väännin ja sulanutta kupariseosta. Ilppari ILM28553.

Kuopankari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Vanhalta kuivatetun Valkojärven luodolta on v. 2023 löytynyt metallikäsitöihin viittaavia jälkiä, jotka periaatteessa voivat ajoittua jo rautakaudelle. Vasaralöytö muistuttaa gotlantilaisen Mästermyrin kätkön ja virolaisen Raatveren hautalöydön viikinkiaikaisia vasaroita. Alakohteeksi merkitty kupariseosesineen katkelma saattaa olla hevosenkenkäsoljesta. Havainto myös kuparipellinkappaleiden ja sulaneen kupariseoksen esiintymisestä. Ilppari ILM28797.

Jyllinkankare (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Jyllinkankareen koillisrinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä v. 2023 soikealehtinen rautanuolenkärki (löytösyvyys 20 cm, Ilppari ILM28805). Alakohteeksi merkitty kaarevahamaraisen puukon löytöpaikka (syvyys 15 cm, ILM28815).

Tuomola 2 (1000049449) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on löytynyt v. 2023 metallinetsinnässä eläinornamentiikalla koristeltu kupariseosesineen katkelma rautaakaudelta. Läheltä myös keskiaikaisen rahan katkelma, sulanutta kupariseosta ja sekalaisia uuden ajan rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM28871.

Korvenmäki 2 (1000049452) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2023 löytynyt 20 cm syvyydestä katkelma myöhäisrautakautisen tapparan terästä. Ilppari ILM28935.
Tarkastuksessa paikalta ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Maa on paikalla liikkunut hiekanotossa ja mahdollisesti luontaisesti maanvyöryminä.

Lähteenmäki 2 (1000049489) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 rahoja 1600-1700-luvuilta (ei otettu kokoelmiin) sekä historiallisen ajan pienesineitä.

Isomoisio (1000049494) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksi pöytäveitsen päätehelaa ja koristehela. Pellolta on löytynyt myös kaksi Kustaa Vaasan/Kristian II:n klippinkiä (ks. alakohteet) sekä uuden ajan rahoja mm. Juhana III:n ja Kustaa II Aadolfin ajalta.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17353, ILM 19655.

Nissilänpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kaksi pöytäveitsen päätehelaa vuonna 2022. Löytöalueelle (pelto kiinteistöillä 636-466-5-97 ja 636-466-5-99) vuonna 2024 tehdyistä koeojista ei kuitenkaan havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Peltoalueen lounaispuolella on sijainnut useita Yläneen Kirkonkylän (Yllelä Kirkeby) kylätontteja (lähin vain n. 20 m päässä), joihin kohteen löydöt todennäköisesti liittyvät.

Lärkskog (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 1500-luvun pöytäveitsen ylähela ja kupariseosesineen katkelma (alakohde).

Rugnola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 kupariseospadan reunapala.

Nakolinna 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä saksalaisen penningin katkelma.

Kaukonoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi kesällä 2023 dirhemi, sormus, sulanutta kupariseosmetallia ja historiallisen ajan esineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27434, 27499, 29337.

Kylä Kallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi mahdollinen tasapainovaakaan kuuluneen varren katkelma.

Kotipelto (1000049560) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseoksinen putkilukon avain.

Kunta-Ala-Lukkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä ristiriipuksen katkelma.

Tuorlan koulutila 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä ortodoksisen matkaikonin katkelma.

Ullantalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä kannus.

Marjasmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytyi alaruotoinen veitsi.

Pitkämäki 3 (1000049748) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä rautaterä, joka on mahdollisesti taltta tai nahantyöstöväline.

Rantaäyräs 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kilpisormuksen katkelma.

Lerkki II (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä hyvin kulunut veitsi.

Pappila 2 (1000049992) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä joulukuussa 2020 padankorvakkeen katkelma.

Vähä-Yrjäne (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseoksisen koriste-esineen katkelma.

Kylä-Kaila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä suorahamaraisen väkipuukon teräkatkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18346

Tuorlan koulutila 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta lötytyi metallinetsinnässä pienikokoinen tynnyrihanan kahva.

Vanha-Nikula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä tynnyrihanan katkelma.

Kohmontie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt historiallisen ajan tynnyrihana.

Pehkutehdas 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Härkäsuon pohjoispuolelta, nykyisen turvepehkutehtaan rakennuksen lounaispuolelta on löytynyt kivikirves. Löytöä ei ole otettu talteen. Tieto löytöpaikasta perustuu vuoden 2003 inventointikertomukseen.

Tortti 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä ihmishahmoinen hela, mahdollisesti kirjansolki.

Tähtikallio (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä rautakuonaa.

Alistalo 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaksi rautaista padan korvaketta sekä kaarevahamarainen veitsi.

Ylönkaimas (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Laajan peltoalueen länsilaidalla olevan mäen kaakkoiselta alarinteeltä metsästä löytynyt metallinetsinnässä kaarevahamarainen veitsi.

Alikujanpää (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta Savijoen etelärannalta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2023 karhunhammasriipuksia, kaularenkaan katkelma ja historiallisen ajan esineitä (Ilppari ILM29338).

Aerikki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulanutta kupariseosta noin 20x2 m alalta. Lisäksi löytönä mahdollinen hela tai riipus.

Kesäkallio (1000050478) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä veitsi.

Suna 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsen päätehela.

Kudi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kirveen teräkatkelma.

Pärkö 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäsaarekkeesta löytyi metallinetsinnässä rissakannus.

Mäki-Uotila (1000050549) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 kupariseosesineen katkelma noin 15 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Veräjänkorva (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä lyijyplombi.

Portaanpää (1000050581) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä viistokärkinen veitsi ja sirppi (alakohde).

Olkkola II (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä sirppi. Löytökohdassa maa oli hyvin tummaa / mustaksi palanutta.

Pelto-Uotila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi vuosina 2018-2019 mahdollinen korvakeputken katkelma sekä hopearaha (ILM21282, 29404).

Mikkola (1000050798) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hanhiojan länsipuolella olevalta pellolta on löytynyt vuonna 2022 metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma ja muuta esineistöä (ks. alakohteet). Ilppari ILM23261, 25391.

Penttilä (1000050803) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä hieman aaltoreunainen hevosenkenkä.

Uusi Keskikylä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma ja karhunhammasriipuksen katkelma. Ilppari ILM29412, 29413. Alakohteena elokuussa 2021 löytynyt dirhemin katkelma (ILM19667).

Nautelan pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä rautakautinen räpyläriipus.

Saukola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä merovingi- ja viikinkiaikaisia kupariseosesineitä. Ilppari ILM29482, 29483, 29484, 29490.

Perkkomäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on huhtikuussa 2024 löytynyt myöhäisrautakautinen punnus 15 cm syvyydestä (Ilppari ILM29510). Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Teijula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi vuonna 2021 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen vyönhela (ILM20973).

Händi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pieni kupariseoshelmi.

Pitkämäki 2 (1000051062) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi pellosta pöytäveitsen päätehela ja vyönsolki (alakohteena).

Reska 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2024 kaksi dirhemin katkelmaa sekä historiallisen ajan esineitä (ILM29474, 31312).

Jusi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hakkuuaukealta on huhtikuussa 2024 löytynyt hevosenkenkäsolki 15 cm syvyydestä (Salmon tyyppi 19). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29523

Lukkala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lukkalan kalmiston länsipuoliselta niityltä on huhtikuussa 2024 saatu rautakautisia metallinetsintälöytöjä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29528.
Vaatii tarkempaa selvistystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Rautakautinen; Pellolta löytyi keväällä 2024 metallinetsinnässä todennäköisesti myöhäisrautakautinen sormus sekä joitain muita metalliesineen katkelmia (Ilppari ILM29667).

Haaro (1000051222) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma. Löytöpaikka sijaitsee pienen myöhäisrautakautisen saaren rantaan viittaavan 5 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29811.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Marela (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kattilan- tai padankorva.

Krinttilänkankare 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi huhtikuussa 2024 viikinkiaikaisen tasavartisen soljen katkelma (Ilppari ILM29868).

Otemäen vieruspelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuosina 2021 ja 2024 löytynyt metallinetsinnässä varhaisrautakautisen kaarisoljen katkelma massiivisen rannerenkaan katkelma ja kaksi miekan väistintä viikinkiajalta. Ilppari ILM18248, ILM18227, ILM29914, ILM29917.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Etutalo 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä joulukuussa 2019 metsästä löytyi mahdollinen myöhäisrautakautinen tai keskiaikainen nuolenkärki.

Sikilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Toukokuussa 2021 pellosta löytyi lasihelmi.

Veitakkala Veitakkalantie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisen risti- ja eläinriipuksen katkelmat, lunulariipus ja muiden kupariseosesineiden katkelmia. Ilppari ILM30004.

Vähä-Yrjäne 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä koristehela tai -nuppi.

Iilikenmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsiköstä on huhtikuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen sarjahelmi (kupariseosta). Ilppari ILM29701.

Ruoksmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäenrinteeltä on haravoinnissa löytynyt särmänuppinen hevosenkenkäsolki. Kokenut metallinetsinharrastaja ei löytöpaikalla käydessään havainnut mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaava. Ilppari ILM29753.

Jussi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on huhtikuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä katkennut keihäänkärki, ilmeisesti Petersenin E-tyyppi. Löytösyvyys 15 cm pienten kivien alla. Palanutta luuta ei havaittu. Lisätietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29637.
Vaatii tarkempaa selvistystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Isotalo (1000051461) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsen päätehela.

Pärkö 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pärkön kalmiston kaakkois- ja eteläpuoliselta peltoalueelta on vuonna 2024 löytynyt metallinetsinnässä Vendel-miekan väistinhela, ketjunkannattimen katkelma ja muita merovingi- ja viikinkiajalle ajoittuvia esineitä.

Tuomola (1000051477) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi luonnossa liikkuessa kvartsi-iskos.

Ruuhimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi kvartsi-iskos.

Palomäki (1000051497) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi kvartsi-iskos.

Pajula (1000051535) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä valetun esineen teelmä.

Hakula Ketola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vyönsoljen kehän katkelma.

Mulli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä mahdollinen leijonasoljen katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 19538

Aerlanrinne (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on löytynyt syksyllä 2023 metallinetsinnässä hopearaha (Ilppari ILM27944). Löytöpaikka sijaitsee Aerlanmäen eteläisellä rinteellä. Rinteen alapuolella kaakossa on keskiajalle periytyvän, edelleen asutetun Aerlan kylän taloja. Tämän suomalaisen oikeuden kylän ensimaininnat ovat 1370-luvulta. Etelässä ja länsipuolella rinnettä on 1900-luvun jälkipuolen omakotitaloja. Löytöpaikan arvioitu sijainti on todennäköisesti rinteessä terassilla noin 40 m mpy korkeudella.
Alue tarkastettiin vuonna 2023 inventoinnissa, mutta tarkka löytöpaikka jäi epäselväksi. Maasto alueella on epätasaista, kallioista ja paksun aluskasvillisuuden peitossa. Aluskasvillisuuden alla erottuu kivikkoa, josta ei tarkastuskäynnillä havaittu kuitenkaan säännönmukaisuuksia tai rakenteita. Asuinpaikka- tai kalmistoviitteitä ei havaittu, mutta paikalla ei tehty maahan kajoavia tutkimuksia.

Moskala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Eteläkaakkoon viettävältä V:n muotoiselta, sittemmin metsittyneeltä peltotilkulta on löytynyt vuoden 1995 inventoinnissa iskoksia. Löytöpaikan vieressä on mäki, jolla on sijainnut Moskalan torppa.
Samalta mäeltä, Yli-Teppalan tilalta on vuonna 1935 löytynyt kaksi merovingiaikaista keihäänkärkeä (KM10580: 1-2). Esineet löytyivät kivikkoisesta maasta vaahteraa istutettaessa taloon vievän tien vasemmalle puolelle, asuinrakennuksesta noin 50 metrin päähän. Kyseisen tilan sijainti ja keihäänkärkien tarkka löytöpaikka ei toistaiseksi ole tiedossa, mutta mahdollisesti kyse on nykyisestä Teppalan talosta (mahdollinen löytöpaikka alakohteena).

Kassavirta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tien läheisyydestä löytyi metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma, valutappi ja sulaneen kupariseoksen paloja. Alakohteena lisäksi ruusukehela.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 19336, 19478 ja 19477.

Kassavirta 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sarjahelmi.

Velusmaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt reikäkivi ja lyijyinen ristiriipus.

Taatila 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on keväällä 2024 löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus ja veitsi (Ilppari ILM30259). Kallion laella on kuppimaisia muodostelmia, jotka vaikuttavat kuitenkin syntyneen luontaisesti kallion rapautumisessa.

Vuotkulla (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäniemekkeen kärjestä, lähteeltä valuvan puron tai oja uomasta löytyi keväällä 2024 viikinkiaikainen tulusrautariipus (Ilppari ILM29432). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Talkkari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen luoteisrinteestä on metallinetsinnässä keväällä 2024 löytynyt nuolen- tai keihäänkärjen katkelma (Ilppari ILM30229).

Takahaka 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hiekkamaasta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen kirves ja nuolenkärki (Ilppari ILM29828, 29825). Metsää on laikutettu voimakkaasti. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Konsaari (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kon- eli Kaassaaresta löytyi kesällä 2024 metallinetsinnässä tulusrauta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30652.

Myllymäki 2 (1000052070) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Nyynäisten kartanon pohjoispuolelta, Myllämäki-nimisen mäen ympäristöstä pellosta löytyi kesällä 2024 metallinetsinnässä valmunuppisen kaarisoljen katkelma sekä keskiaikaisia ja historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM30897). Kaarisoljen löytöpaikka sijaitsee viikinkiajan rantaviivan tuntumassa.

Ristimäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Aurajoen etelärannalla olevalta pieneltä peltoalueelta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen punnus, yksi mahdollinen punnus tai musketinkuula ja joitain historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM31017).

Ristimäki 3 (1000052098) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Aurajoen etelärannalla olevalta pieneltä peltoalueelta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen punnus, yksi mahdollinen punnus tai musketinkuula ja joitain historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM31017).

Hanhijoki (1000052111) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Peltoalueelta löytyi vuonna 2024 inventoinnissa sulanutta pronssia ja historiallisen ajan esineitä, mutta ei viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kylänpää 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2024 dirhemin katkelma ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM31057).

Polusmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä maksuhopean katkelma.

Kylä (1000052269) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä levysolki ja kupariseosesineiden katkelmia (alakohteet).

Vähä-Äärlä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä silmäkirves.

Keskitalo 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä elokuussa 2024 penninki, sarjahelmi, sulanutta pronssia ja historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM31313).

Sajotan I (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä valmunuppisen hevosenkenkäsoljen nuppi.

Mäkiheikkilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vyön- tai hihnansolki.

Uusi-Jaakkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä osittain sulanut ruusukehela.

Viikka 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsen päätehela ja sormuksen katkelma.

Nedergård 2 (1000052511) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta löytyi peltotöiden yhteydessä nelisivuinen oikokirves. Löytösyvyys oli n. 20-80 cm.

Puntala (1000052517) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pieni kupariseoskoukun katkelma.

Isomäkipää 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaarevahamarainen veitsi. Alakohteena mahdollinen kuorimaraudan katkelma.

Käänteenpää (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi pöytäveitsen päätehela.

Riihimäki (1000052609) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 pellosta löytyi Eerik Pommerilaisen aurto.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 pellosta löytynyt tasavartisen soljen katkelma.

Housumäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä rautakautista valujätettä.

Isonniitunpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 pellosta löytyi historiallista esineistöä, mm. vyönsolki ja pöytäveitsen päätehela.

Rekola (1000052889) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä levymäisen rannerenkaan katkelma.

Hiisku (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä padanjalka.

Kaitaranta (1000052940) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä heinäkuussa 2023 myöhäisrautakautiselta vaikuttava palmettikoristeinen hihnanhela (Ilppari ILM27136).

Hartikkala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kokonaisena säilynyt kukkohana ja Juhana III:n rahoja.

Rantametsä (1000052952) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt reikäkivi.

Mustikkatie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pieni kehäsolki.

Kallioniemi 2 (1000052959) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM31705).

Kololanoja 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä ristiretkiaikainen korvakeputki (Ilppari ILM31798).

Korvala 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kaularenkaan katkelma, joka on ilmeisesti sulanut (Ilppari ILM31802).

Kylä-Kavio 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseosesineen katkelma.

Ylitalo (1000052982) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi vyölaatan katkelma.

Kaanaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 pellosta löytyi pöytäveitsen päätehela.

Sikilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi marraskuussa 2021 sininen lasihelmi.

Tammentaka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 pellosta löytyi kupariseospadan pala.

Jaaninoja 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi pieni kupariseosastian korvake.

Kylä-Pietilä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt alaruotoinen veitsi.

Yli-Marttila (1000053019) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala. Lisäksi löytöinä klippinki ja tipparaha, joita ei otettu kokoelmiin.

Elvilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä sulanutta lasimassaa. Havaintona myös sulaneen kupariseoksen paloja.

Pelto-Katunpää (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vyönhelan katkelma.

Sonkki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kattilankorvan katkelma ja kupariseoslevyn osa.

Vesimyllynpuisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipuksen katkelma. Lisäksi historialliseen ja moderniin asutukseen liittyviä löytöjä (Ilppari ILM30260).

Sanviikki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rantavedestä löytyi pienikokoinen kulkunen.

Vähätalo (1000053094) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Kynnysmäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 pellosta löytyi sulanutta kupariseosta (KM 47588) sekä historiallisen ajan pienesineitä (ei otettu kokoelmiin).

Ylistalo 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi kivilaji-iskos tai veitsi.

Kynnysmäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 pellosta löytyi mahdollinen kirjanhela.

Peltohuitti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsätien vierestä on löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskos. Lisäksi paikalta on havaittu 80 cm halkaisijaltaan oleva kuoppa ja mahdollisesti tulen rapauttamia kiviä.

Kummala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2021 pellosta löytyi historiallisia ja mahdollisesti rautakautisia katkelmia.

Kannelkallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä Borre-tyylillä koristellun rengasneulan katkelmia. Löytöpaikka sijaitsee viikinkiaikaisen merenrantaviivan alapuolella.

Marjala (1000053143) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt vaatehakasen puolikas. Lisäksi muuta historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin.

Orrnäs 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt klippingin puolikas.

Kylävuori 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; G-tyypin keihäänkärjen löytöpaikka.

Ristmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt rahan katkelma.

Torlahti 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Torlahden kartanon viereisestä pellosta on huhtikuussa 2024 löytynyt kahteen osaan hajonnut spiraalipäinen ketjunkannatin (palat löytyivät noin 10 metrin päässä toisistaan). Löytöpaikka sijaitsee myöhäisrautakautiseen merenrantaan viittaavan 5 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Ilppari ILM30598.

Juntti III (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt klippinki.

Pääskyvuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Palometsäntie 8:sta löytyi 1950-luvulla omakotitalon rakennustöissä kivikirves, kivikirveen kantakatkelma ja kivitaltan teelmä. Esineistä tehtiin ilmoitus vuonna 2023 (Ilppari ILM30267). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ala-Äijälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mansikkapellosta on lokakuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä fasetoitu pronssinen sarjahelmi. Ilppari ILM32411. Myös kuulamainen myöhäisrautakauden punnus (ILM32636).

Kolismäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Mäeltä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari.
Viranomaiskäyttöön paperiverifikaatti.

Turjanpuisto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt lyijyinen hela, mahdollisesti tupesta.

Setälä (1000053387) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on syyskuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä noin 40 x 25 metrin laajuiselta alueelta useita pienesineitä ja rahoja keskiajalta 1700-luvulle. Ilppari ILM32556.

Breidilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kaksipiikkinen viskari, sulanutta kupariseosta ja kupariseospellin katkelma.

Nokanranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt hevosenkenkäsoljen neula, sulaneen kupariseoksen pala ja kupariseospellin katkelma.

Rautakautinen; Pellolta on löytynyt päähän päin levenevän rannerenkaan katkelma.

Hemminki III (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä poikkileikkaukseltaan kuusikulmaisen rannerenkaan katkelma.

Senvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen pohjoisrinteeltä löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä kaularenkaan katkelma ja rautaveitsi (Ilppari ILM31091). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Maarian hautausmaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maarian hautausmaan eteläpuolelta pellosta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä esineitä, kuten karhunhammasriipuksia ja pyöreän kupurasoljen katkelmia (Ilppari ILM32680, ILM32839, ILM32836, ILM32839). Vuonna 1990 paikalle kaivetuista koekuopista ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Taimi I (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt tasavartisen soljen katkelma.

Pappila 3 (1000053491) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt ketjunkantaja.

Ritarintie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt karhunhammasriipus.

Sepäntorpanmetsä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2024 tehty mahdolliseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä (mm. uuden ajan keramiikkaa ja Kristiina-kuningattaren aikainen 1/4 äyrin raha). Ilppari ILM32719, 32721 - 22.

Junnila 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan vyölevy.

Sorronpelto (1000053499) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt kapea vyönhela.

Pikkukirri (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelma ja hevosenkenkäsoljen nuppi. Lisäksi historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin.

Uusi-Krookila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä joulukuussa 2019 mahdollinen rautakautisen rannerenkaan katkelma.

Puuska (1000053571) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsäsaarekkeesta on löytynyt keskiaikainen kehäsolki.

Hämeenkolmio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pöytäveitsen päätehela.

Finskilä 5 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä panssarinuolenkärki (Ilppari ILM30225). Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Rantala 2 (1000053589) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Merenrannassa olevalta niemeltä on löytynyt metallinetsinnässä panssarinuolenkärki (Ilppari ILM32774).

Alastalo/Uskelan pappila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kuulamainen punnus viikinki- tai ristiretkiajalta. ILM28347

Hjortö Tallmark (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rantahiekasta löytyi kesäkuussa 2020 keihäänkärkimäinen rautaesine, mahdollisesti ankkurinsiipi.

Torppala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä rautainen putkikirves (Ilppari ILM29368). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sipilä 3 (1000053708) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt vuonna 2024 metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia esineitä (Ilppari ILM32945, ILM33081, ILM33686).

Halola (1000053755) (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Kansallismuseon pääluettelon (K 5683 ) v. 1910 mukaan ruuhi löydettiin eheänä, mutta poikanulikat särkivät. Ruuhen löysivät työmiehet Lankinen ja Lönnqvist 14.10.1910 joenperkaustyössä Ervelän k. maalta Asteljoen laaksossa. Töiden johtaja herra Kurikka antoi hra Kalliolle seuraavat tiedot: "Vene, joka on yhdestä puusta koverrettu, tavattiin aivan eheänä itä- ja länsisuunnassa maan sisästä aivan savikerroksen päältä noin 1 m. syvyydestä. Paikka sijaitsee noin 2 km päässä Ervelän pysäkiltä, lähellä Ervelän k. 400 m. Naholan torp. SSW ilmansuuntaan. Asteljoki muod. tässä kohdassa niemen. Vene oli aivan niemen kärjessä. Paikan kork. merenp. on toistakymmentä metriä."

Ajosenpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt reikäkivi. Ilmoituksessa annettujen tietojen mukaan paikalta on aikaisemmin löytynyt runsaasti vastaavanlaisia kiviä.

Siltarakenteita (Kulkuväylät)
Historiallinen; ÅU 9.2.1949 mukaan kaasuputkea kaivaneet työmiehet löytäneet sillanperustuskiviä ja siltakannakkeen jäännöksiä.
Löytöpaikka sijoitettu kartalle lehtikuvauksen mukaan "vid Östra Strandgatan" ja "nära sydvästra hörnet av Classicum.
Mikäli kyseessä olisivat siltarakenteiden jäännökset, niiden pitäisi sijaita ennemminkin lähellä koulun pohjoista kulmaa. Löytö oli tehty vuonna 1933.

Paltta (1000053789) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt tynnyrihanan kahva.

Niemelä (1000053801) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt keihäänkärki.

Kaupinsaari (1000053868) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on elokuussa 2024 löytynyt varsijousen nuolenkärki 5 cm syvyydestä. Ilppari ILM33014.

Ylihäävelä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt suorahamarainen veitsi.

Nummenkylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt kaksi puukkoa ja pöytäveitsi.

Grevilä 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metsäniemekkeeltä löytyi koekuopasta yksi kvartsi-iskos. Maaperä on hiekkaista. Ympäristöön kaivetuista muista koekuopista ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä, joten kyseessä on ilmeisesti irtolöytö.

Korkiakallio 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäisestä mäenrinteestä on löytynyt metallinetsinnässä kupariseospellin katkelmia.

Kovero 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syksyllä 2017 pellosta löytyi mahdollinen sotanuijan katkelma.

Ortiniittu (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pieni kehäsolki.

Miekkula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä huhtikuussa 2019 pellosta löytyi kupariseosesineen katkelma.

Pajusuo (1000053955) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Turvepohjaisen pellon salaojituksessa esiin noussut suksen kärki, jonka maanomistaja oli huomannut maanpinnalla ojitustöiden jälkeen seuraavana keväänä. Arkeologi Jouni Taivainen tarkasti löytöpaikan 9.5.2001 ja otti löydön talteen (KM 32873). Suksen kärjestä otettiin näytepala, joka lähetettiin Uppsalaan ajoitettavaksi (UA-17962). Ajoitustulos 315+-60 BP. Todennäköisimmin suksen kärki ajoittuu vuosien 1440-1670 cal AD välille (93,7%).

Lampsijärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Turun maakuntamuseoon tulleen ilmoituksen mukaan maanomistaja oli löytänyt ruuhen rannastaan. Ruuhi oli sijainnut lounais-koillissuuntaisesti laiturin alla olevassa rantamudassa noin 3 m:n päässä rannasta. Ruuhi oli muodoltaan hyvin yksinkertainen. Kuluminen lienee madaltanut jonkin verran sen muotoja, mutta alunperinkin se lienee ollut matalalaitainen ja -kokkainen. Perä oli kokkaa matalampi. Ruuhen pituus oli 4,10 m ja leveys 0,39 m. Korkeus oli 0,15 m (pohja-yläreuna), sisäsyvyys vain noin5-7 cm. Pohja oli ulkopuolelta kaareva rungon pintaa mukaileva, mutta laidat oli veistetty ulkosyrjältä tasaiseksi n. 5 cm:n korkeudelta. Mitään liitosjälkiä mahdollisista reunakorotuksista laidoissa ei näkynyt. Kokka oli veistetty sivuilta yksinkertaisesti suippenevaksi, samoin perä.
Ruuhi luvattiin tarjota ensisijaisesti Yläneen kotiseutumuseoon säilytettäväksi, sillä Turun maakuntamuseolla ei ole mahdollisuuksia ottaa sitä vastaan. Myös löytäjä pohdiskeli sen haltuunottoa ja konservointikäsittelyä. Muussa tapauksessa se pyydettiin työntämään merkittynä takaisin veteen.

Ylioppilaskylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelma sekä muuta metalliesineistöä, pääasiassa historialliselta ajalta. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM21782, ILM33573.

Silkkilänjärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Silkkilänjärven pohjoispuolelta on 1930-luvulla löytynyt miekka (KM 16742). Miekan löytöpaikaksi on vuoden 1965 tarkastuskertomuksen mukaan kerrottu noin 25-50 metriä Silkkilänjärven ja Koorlanjärven yhdistävän puron ylittävästä sillasta länteen, mutta tarkastettu löytöpaikka on tarkastuskertomuksen kartan mukaan noin 200 metrin päässä purosta (alakohteena).
Silkkilänjärven ja Koorlanjärven välissä olevalta saarekkeelta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä mahdollisesti rautakautisia metalliesineitä (Ilppari ILM29057, ILM29059). Tätä löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.

Sarkatie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt solki, kolmijalkapadan jalka ja padan kylkikatkelma.

Sarkatie 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt matkaikoni ja plombi.

Mattila 2 (1000054048) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt sulaneen korun katkelma.

Kannisto (1000054052) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt ruotoveitsi.

Nummi-Ylitalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt mm. rengaskuolain ja nahkaesineen kupariheloja.

Littoisten hiekkaranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rantavedestä on löytynyt padan kylkikatkelma.

Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä veneniitti, veitsi ja mahdollinen nuolenkärki.

Terveyskeskus II (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt myöhäisrautakautinen ruusukehela.

Liesniemi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kuusikoksi istutetusta entisestä pellosta löytyi metallinetsinnässä marraskuussa 2024 soljen katkelma, joka on luultavasti merovingi-viikinkiajan taitteen ratassoljesta (Ilppari ILM33194). Löytöpaikka on ollut saaressa vielä 1200-luvulle asti.

Halistenkoski 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pienikokoinen kehäsolki ja keskiaikaisen hopearahan katkelma.

Alinen-Perheentupa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pyöreä lyijyplombi.

Kuivelankoski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala (valutappi) ja soljen katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön 22098.

Niittysaarentie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kengänsolki ja koruesineen katkelma.

Nunnankukkula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on joulukuussa 2024 löytynyt myöhäisrautakauden kuulamainen punnus ja ketjunkannatin sekä historialliseen asutukseen liittyviä löytöjä. Ilppari ILM33347, 33382. Löytöpaikka sijaitsee yli 3 kilometrin päässä Mynämäen keskustaajaman luona olevasta rautakautisesta löytökeskittymästä.

Koorlanjärvi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Laikutetusta metsämaasta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä rautainen paimensauvaneula (Ilppari ILM33335).

Silkkilänjärvi 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Silkkilänjärven luoteisrannalta on löytynyt vuonna 2024 metallinetsinnässä rautaveitsi (ILM33340).

Silkkilänjärvi 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metsästä on löytynyt vuonna 2024 metallinetsinnässä kaksi rautaveistä (Ilppari ILM33334, ILM33341).

Antintalo (1000054412) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt keskiaikainen hopearaha (Ilppari ILM33342).

Vuori-Perkiö 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on metallinetsinnässä löytynyt merovingiajan tasavartinen solki ja muuta rautakautista ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM33362, ILM33625).

Yli-Poro 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä spiraalipäinen ketjunkannatin (Ilppari ILM33363).

Nummi-Ylitalo 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä paimensauvaneula (Ilppari ILM33372).

Talkkari 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta löytyi vuonna 2024 metallinetsinnässä pronssihelmi, mahdollinen keihäänkärki ja myöhäisrautakautinen partakirves. Kirves sijaitsi puhtaassa hiekassa enimmillään 23 cm syvyydessä. Ilppari ILM31799, ILM33300, ILM33351.

Rekola (1000054618) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsärinteestä löytyi joulukuussa 2024 viikinkiaikaisen miekan rautaponsi 20 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM33231.

Riihikankare 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Riihikankareen kiinteän muinaisjäännösalueen läheltä on 2024 löytynyt metallinetsinnässä muutamia myöhäisrautakautisia esineitä (Ilppari ILM33277).

Puurmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Puurmäen pohjoisosasta on metallinetsinnässä löytynyt kaksi puukkoa n. 25 cm syvyydestä. Toisen terä on taivutettu ja toinenkin vaikuttaa mahdollisesti rautakautiselta. Ilppari ILM33323. Alakohteeksi merkitty pitkäruotoisen nuolenkärjen löytöpaikka (ILM33324).

Veitakkalan linnamäen kaakkoisrinne (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Joulukuussa 2024 paikalta on löytynyt 25 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen tappara (M-tyypin kirves). Läheltä läytynyt alakohteeksi merkitty balttilainen ketjunkannatin/jakaja. Ilppari ILM33291, ILM34304.

Härmälä 2 (1000054656) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Peltosaarekkeesta on löytynyt hiilensekaisesta maasta rautaveitsi (Ilppari ILM31102).

Härmälä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pronssiesineen katkelma, joka on todennäköisesti korvalusikasta (Ilppari ILM33465).

Maila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kahvan koristehela.

Nummi-Ylitalo 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt 20 cm syvyydestä ristinmuotoinen hevovarusteiden hihnanjakaja. Ilppari ILM33450.

Länsi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 historiallisia löytöjä.

Ketunvuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on havainnut metsätien ojassa ison isketyn tai lohkoutuneen kvartsikappaleen. Ilppari ILM33506.
Kohdetta ei ole tarkasettu maastossa.

Vintteri 2 (1000054793) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Myöhäisrautakautisen rantaviivan tuntumasta on löytynyt vuonna 2023 metallinetsinnässä tulusrautoja, rautaveitsi ja rautaniitti (Ilppari ILM27890).

Paltta 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt helan katkelma.

Tätilä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia metalliesineitä (Ilppari ILM33576).

Vaurila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2023 massiivisen rannerenkaan katkelma (Ilpparin ILM33586).

Nautela 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä hevosenkenkäsoljen neula ja muuta esineistöä (Ilppari ILM33589).

Topinpää 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt vuonna 2023 metallinetsinnässä kukkohanan ja metalliesineen katkelmat (Ilppari ILM33567).

Koroisten pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Piikkiön keskustaajamasta, entiseltä pellolta on löytynyt vuonna 2023 metallinetsinnässä tasavartisen soljen katkelma, sulanutta pronssia, pronssivartaan katkelma sekä noppa ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM27433, ILM33570).

Lähteenmäki (1000054884) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt rapusoljen katkelma (alakohde), sulaneen kupariseoksen pala ja kupariseospeltiä.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 22851, 25074.

Lännenkulma (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 löytyi historiallista esineistöä.

Lehtomäki (1000054891) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt massiivisen rannerenkaan katkelma, sormus sekä kupariseospellin pala.

Virvoituksenpuisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt kuulamainen punnus, sulaneen kupariseoksen pala sekä historiallisen ajan esineistöä.

Knaapila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kupariseospadan jalkakatkelma.

Maijala (1000054896) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt hihnanjakajan renkaan katkelma ja 1700-luvun plombi.

Soininen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pöytäveitsen päätehela.

Fatijoki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt koruesineen katkelma.
Lisäätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 22987.

Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan löytöjä, joista on otettu kokoelmiin padan katkelmia.

Veme I (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma sekä talonpoikainen hela.

Katari Ylistalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä spiraalipäinen ketjunkantaja, pronssipadan jalka ja joitain historiallisen ajan esineitä (Ilppari ILM33590).

Niittymäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM33598).

Prehtun Myllymäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2024 punnus (Ilppari ILM33615).

Kyynäräisen yläpelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2023 historiallisen ajan esineistöä ja vuonna 2024 pyöreän kupurasoljen ja pronssipadan katkelmia (Ilppari ILM33639, ILM33593).

Ristimäki 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautisia esineitä (Ilppari ILM33282, ILM33642).

Jussi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt putkikirves (löytösyvyys 15 cm) sekä alakohteeksi merkitty soikea tulusrauta (20 cm). Ilppari ILM32684.

Lauanmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lauanmäeltä on marraskuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä suippolehtinen ruotokeihäänkärki syvältä maasta (30 cm). Löytäjän mukaan paikalla ei sijainnut kivirakennelmaa. Ilppari ILM33036.

Keskitalo 2 (1000054984) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunaisen hevosenkengän katkelma sekä savitiivisteen pala.

Mäksmäki (1000054993) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt kierteistä tehdyn kaularenkaan katkelma.

Isoniittu (1000054994) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt padanjalka ja plombi.

Pykälön-Tälälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pieni kehäsolki.

Haukka II (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt kahden ketjunkantajan katkelmat.

Kärki (1000055069) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 löytyi mahdollinen rannerenkaan katkelma ja historiallinen vyönhela.

Uusniitty (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kukkohanan katkelma ja talonpoikaisen vyönhelan fragmentti.

Ilomäki (1000055114) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä keväällä 2020 pellosta löytyi gotlantilainen raha. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19555.

Peltola (1000055126) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt osittain sulanut kupariseosesineen katkelma.

Pärkänkallio 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunaisten hevosenkenkien katkelmia, veitsen katkelma ja muuta rautaa.

Purola (1000055129) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi pöytäveitsen päätehela.

Uronsaikkala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikainen hela.

Hujala 2 (1000055132) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pöytäveitsi.

Koskela (1000055133) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi hihnanjakajarengas.

Kansakoulunmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä karhunhammasriipus (Ilppari ILM33777).

Houna (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi pyöreän kupurasoljen katkelma. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM21927.

Pappilanpelto 2 (1000055154) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen ruusukehela (Ilppari ILM33679) ja keväällä 2025 hevosenkenkäsoljen neula sekä historiallisen ajan esineistöä (ILM34569).

Fatijoki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pöytäveitsen päätehela.

Salomaa 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on v. 2024 löytynyt metallinetsinnässä mm. karhunhammasriipuksen ja pienen hovosekenkäsoljen katkelmat, myöhäiskeskiajan ikonografisen sormuksen katkelma ja uuden ajan löytöjä (Ilppari ILM33662).

Sauvala 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä metalliesineistöä rautakaudelta ja historialliselta ajalta (Ilppari ILM33650).

Rapuoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Muuntajanmäen eteläpuolella olevalta niityltä on löytynyt metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma ja joitain muita esineitä (Ilppari ILM33690).

Päkkilä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt massiivisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM33659).

Markkula (1000055163) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kasettihela, kolmioneulan katkelma ja joitain muita esineitä (Ilppari ILM33667, ILM33987).

Mikola 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt putkiavaimen katkelma ja ristiriipuksen katkelma.

Linnavuori (1000055211) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt rautainen avain.

Haarakallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä noin 20 cm syvyydestä pronssiketjua ja kulkunen. Ilppari ILM33429.

Marttila (1000055233) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsittyneeltä pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma, veitsen päätehela sekä historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM33812, ILM33796).

Haverinnummi 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2019 kaksi tulusrautaa ja mahdollinen nuolenkärki ristiretki- tai keskiajalta (Ilppari ILM33819, ILM33821).

Hämmäistenkartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan päätykatkelma.

Annankallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on havainnut laikutetulla hakkuuaukiolla kvartsi-iskoksia. Löytöpaikka sijaitsee subneoliittiseen merenrantaan viittaavan 32,5 metrin korkeuskäyrän liepeillä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM33835.

Jussila 2 (1000055274) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt osittain sulaneen kupariseosesineen katkelma.

Viertola (1000055276) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on havainnut hakkuuaukealla noin 20 x 30 metrin laajuisella alueella kvartsi-iskoksia. Löytöalue sijaitsee subneoliittisen kivikauden merenrantaan liittyvien 35 ja 40 metrin korkeuskäyrien välillä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM33830.

Yhteispanki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt rautakautisen esineen katkelma.

Vinlandet (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt rautaveitsi, uuden ajan raha ja raudan paloja.

Haarakallio 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeelta on löytynyt metallinetsinnässä mahdollinen keihäänkärjen katkelma (Ilppari ILM33894).

Öfverbygård (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kvartsi-iskoksia.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön kohdeilpparissa ILM 18396.

Valtola (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metsäsaarekkeen kaakkoisrinteeltä on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä pieni rautaveitsi pienen kiven alta (Ilppari ILM27546).

Lintula (1000055531) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kuusikulmainen kupariseoslevy.

Santio (1000055562) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt karkeatekoinen talonpoikaissormus.

Taatila 5 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma, mahdollinen tynnyrihanan katkelma ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM33984).

Hiirmetsä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä keväällä 2025 rautainen nuolenkärki puhtaasta hiekkamaasta 20 cm syvyydestä (Ilppari ILM34014).

Linnamäki 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2025 aaltoreunainen hevosenkenkä (Ilppari ILM33975).

Raidastenmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2023 lievästi aaltoreunainen hevosenkenkä (Ilppari ILM26886).

Raidastenmäki 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2023 yksipiikkinen viskari (Ilppari ILM26889).

Hytinmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Mäen itärinteeltä on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä rautaveitsiä, hevosenkengän katkelma ja pieni vyön- tai hihnansolki (Ilppari ILM26888, ILM26885, ILM26887, ILM26892).

Ravijoki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2021 myöhäisrautakautisia löytöjä.

Jokipelto 2 (1000055898) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä padanjalka.

Vuorela (1000055900) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt rautapadan korvake.

Veijulan pelto 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellossa on metallinetsinnän yhteydessä havaittu kvartsi-iskoksia ja muutama on poimittu näytteeksi. Alakohteeksi merkitty kivilaji-iskoksen löytöpaikka. Ilppari ILM34244.

Kullas (1000055912) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma. Ilppari ILM34191.

Vainio (1000055957) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä pellosta lokakuussa 2022. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM24981.

Nötö Kallvik (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; 1750-luvulla rakennetun Nötön kappelin viereisestä pellosta on metallinetsinnässä löytynyt keskiaikainen Golgata-sormus. Ilppari ILM34302.

Vähätalo 2 (1000055960) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt uuden ajan sormus.

Takapelto (1000055992) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt sulaneen metallin pala.

Pelto-Mikola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä rautakautista, keskiaikaista ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM34256, ILM34301, ILM34563, ILM34629, ILM35808).

Kurinen 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2025 kukkohanan katkelma (Ilppari ILM34232).

Luodesaari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä veitsi ja kaksipiikkinen viskari.

Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2022 pellosta löytynyt kupariseospadan pala.

Itätalo (1000056003) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2022 pellosta löytynyt plombi ja neulan katkelma.

Myrskylä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2022 löytyi pellosta myöhäisrautakautisia ja historiallisia esineitä.

Tontti (1000056009) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, josta on otettu kokoelmiin solki, hela ja lasihelmi.

Heijari III (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt osittain sulanut kupariseosesine sekä kehäsolki.

Rytikänkallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä nuolenkärjen tai kaarevateräisen veitsen katkelma sekä raudan paloja. Löydöt tulivat yhdestä kuopasta n. 10-20 cm syvyydestä.

Veijulan pelto 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä rautakautisia ja historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM34432, ILM34436, ILM34485, ILM34487, ILM34534, ILM34535, ILM34636, ILM34808, ILM35024).

Valksvuori 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt suorahamarainen ruotoveitsi.

Vahvametsä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi huhtikuussa 2025 putkikirves 20 cm syvyydestä. Ilppari ILM34500.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Torrela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt rapusolki ja tasavartisen soljen päätykatkelma.

Uusikinnala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt kankiketjun nivel.

Nummenpää (1000056113) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta löytyi vuonna 2022 pihan kaivutöissä kivikirves (Ilppari ILM30600). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sipilä 4 (1000056114) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 2016 pellosta löytynyt padanjalka.

Isonmäenkukkula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kivilaji-iskos ja kvartsi-iskos.

Puropelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt padanjalan katkelma.

Hamaron Isotalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Entiseltä pellolta löytyi keväällä 2025 metallinetsinnässä pronssihelmi (Ilppari ILM34807).

Pohtionvuori 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Rinteestä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2025 kaksi rautaveistä ja yksi mahdollinen veitsen katkelma (Ilppari ILM34766). Veitsissä on rautakautiselta vaikuttavia piirteitä.

Välimetsä (1000056504) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on keväällä 2025 löytynyt metallinetsinnässä keskittymä 1700- ja 1800-luvun asutukseen viittaavia löytöjä: 1700-luvun rahoja, sormustin, tinanappi, keritsimen ja rautapadan katkelmat. Ilppari ILM34884.

Kyynämäki Alastalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta on löytynyt muutamala pala rautakaudentyypin keramiikkaa ja kvartsi-iskos. Pellosta ilmeisesti löytynyt myös kuutiokivi. Ilppari ILM34327.

Karunan kartano 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi sinettileimasin.

Vasikkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt myöhäisrautakautisen ketjunkantajan tai riipuksen katkelma.

Juhantalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt neljäpuolainen hihnanjakajan rengas.

Juhantalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä lyijyinen arpakuutio.

Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuosina 2025-2026 myöhäisrautakautista esineistöä (Ilppari ILM35074, ILM35121, ILM35451, ILM35672, ILM40366, ILM40371, ILM40381).

Lintinpelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt padankorva.

Olli 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt merovingiajan rapusolki ja viikinkiaikaisen hevosenkenkäsoljen särmänuppi. Ilppari ILM34072, 34073.

Mertsaari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt veitsen tai ruotonuolenkärjen kantakatkelma.

Kotomäki (1000059161) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt yksipiikkinen viskari.

Tuomola 2 (1000059167) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 rautakautista ja historiallisen ajan esineistöä (Ilppari ILM35084, ILM35114, ILM35344, ILM35451).

Maismäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt tynnyrihanan väännin.

Uusitalo (1000059222) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä Sarvas-sormus.

Spurila 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt hiotun kiviesineen katkelma. Löytöpaikka 30 ja 35 metrin korkeuskäyrien välissä sijaitsee keskineoliittisen kauden alun merenrantakorkeuksilla.

Tahviola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt sirppi ja veitsi.

Itätalo 2 (1000059226) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunainen hevosenkenkä.

Keskitalo 2 (1000059232) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksi suorahamaraista ruotoveistä.

Teitla (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Peltosaarekkeesta löytyi keväällä 2025 keskiaikainen nuolenkärki (Ilppari ILM35206).

Karpinmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rinteestä on vuonna 2025 löytynyt metallinetsinnässä todennäköisesti roomalaisaikainen 1-väkäinen putkikeihäänkärki 25 cm syvyydestä. Ilppari ILM35129.

Vatsela Uusitalo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2018 kannukset (Ilppari ILM33319).

Jälkkiniemi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Jälkkiniemen pohjoisrinteeltä on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen tai keskiaikainen putkilukon avain ja sen lähettyvillä mahdollisesti yhtä vanhoja veitsiä. Alakohteeksi merkitty veneniitin löytöpaikka (Ilppari ILM33801).

Rokka 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on metallinetsinnässä löytynyt soikealehtinen ruotokeihäänkärki 30 cm syvyydestä. Ilppari ILM34833.

Rokka 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on metallinetsinnässä löytynyt nuolenkärki. Löytäjän mukaan maa saarekkeessa vaikutti koneellisesti liikutellulta täyttömaalta. Ilppari ILM34833.

Hauli (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä kaksi kapealehtistä nuolenkärkeä sekä veitsiä. Ilppari ILM34998.

Puopyöli 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä kapealehtinen ja kaulallinen nuolenkärki. Ilppari ILM34999.

Arpalahti 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt hevosenkenkäsoljen katkelma. Ilppari ILM35004.

Isomäkipää 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2023 kaareva rautaesine, mahdollisesti veitsi, ja keväällä 2025 keskiaikainen vyönsolki (Ilppari ILM28160, ILM35301).

Messinkikatu (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pieni vyön- tai hihnansolki.

Tuore (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä paikalta on löytynyt rautaveitsi ja kupariseospellin pala (alakohteena). Ilppari ILM35423.

Kupila 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä 2023 rautakautisia löytöjä.

Myllykylä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2023 pellosta löytyi tinahela.

Järäinen (1000083756) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt vyönsolki ja muuta historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin.

Melkkilä 6 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Perniön Melkkilän keskiaikaisen kartanonpaikan länsipuolelta on keväällä 2025 löytynyt metallinetsinnässä myöhäiskeskiajan tai uuden ajan alun tikarinterä, luultavasti ns. munuaistikarista (ballock dagger). Ilppari ILM34718.

Kupila Johanna (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsärinteeltä on keväällä 2025 löytynyt metallinetsinnässä 25 cm syvyydestä myöhäisrautakautiselta vaikuttava kirveenterä. Ilppari ILM34689.

Långholmen (1000083814) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Saaren kaakkoisrannalta on kesäkuussa 2025 löytynyt särmänuppinen hevosenkenkäsolki. Ilmoitettu löytökoordinaatti sijaitsee myöhäisrautakautiseen merenrantaan viittaavan 5 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Löytöpaikan yläpuolella rinteessä on hiekanottokuoppa. Ilppari ILM35507.

Välimetsä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt varsijousen ns. panssarinuolenkärki (Ilppari ILM32230) 20 cm syvyydestä hiekkaisesta maasta. Löytöpaikka on laikutettua metsäaluetta.

Jokirinne 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on metallinetsinnässä kesällä 2024 löytynyt keihäänkärki (Ilppari ILM31117).

Vuotkulla 4 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä kupariseospellin paloja, vyönsolki ja kaksi rautaveistä (Ilppari ILM29434, ILM29435, ILM35629). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kurinen 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pöytäveitsen päätehela.

Mäenpää (1000084391) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt groteski-aiheinen hela.

Riihimäki (1000084394) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt uuden ajan korun osa.

Uro (1000084481) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pyöreä nappi, jonka taustapuolella on säilyneenä orgaanista materiaalia.

Keskiaikainen; Hiekkamaasta 20 cm syvyydeltä on metallinetsinnässä löytynyt panssarinuolenkärki (Ilppari ILM35630).

Kylätalo 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä syksyllä 2024 rautakautista ja historiallisen ajan metalliesineistöä (Ilppari ILM35805).

Uro 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kupariseospadan katkelmia.

Virusmäki 3 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Paikalta on löytynyt peltotöiden yhteydessä pii-iskoksia (tuluspiitä?). Löytöpaikka sijaitsee 10 metrin korkeuskäyrän yläpuolella varhaisrautakautisen merenrannan lähellä.

Suojala (1000092341) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt puutarhatöiden yhteydessä reikäkivi.

Pitkäsmäki 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on metallinetsinnässä vuonna 2025 löytynyt punnus, miekan ponsi ja pronssikattilan katkelma (Ilppari ILM35204, ILM36205).

Kavalonmäki 2 (1000092925) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsän reunasta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 keskiaikaisen hevosenkengän katkelma ja rautaveitsi (Ilppari ILM36293, ILM39245).

Saustila 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Saustilan kartanon itäpuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt keskiaikaista ja uuden ajan esineistöä (Ilppari ILM36337).

Heikkilän kasarmi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Heikkilän kasarmin läheltä on vuonna 1920 löytynyt kaksi rapusolkea kaivutöiden yhteydessä hiekkamaasta. Tarkastuksessa syksyllä 1921 tarkkaa löytöpaikkaa ei saatu määritettyä.

Härkämäen ylikäytävä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Härkämäen rautatieylikäytävän kohdalta, noin 50 cm syvyydestä, löytyi vuonna 1957 kaksiteräinen, varsireiällinen kirveenterä (TKHM 16024:1).

Pahaniemi 2 (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikauden III periodin olkakirves (TKHM 14075) löytyi katurakennustyön yhteydessä v. 1946 tonttien Pahaniemi 7/2 ja 5/1 väliseltä katuosuudelta. Löytöpaikka on pronssikautisen saaren eteläranta, maaperä moreenia. Löytöpaikkaa rajoittaa pohjoispuolella kalliojyrkänne.

Pakarla 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Tuluspii (TKHM 16543) on löydetty peltomaasta maaperätutkimuksia suoritettaessa syksyllä 1966.

Härkämäki (1000093199) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Rautakirves on löydetty Härkämäen asuntoalueen lasten hiekkalaatikosta Häränajajanpolku 3 pihasta. Paikkaa, josta se on sinne kulkeutunut ei tiedetä; koordinaatit ovat siten summittaiset ja osoittavat asuntoalueen sijaintia.

Pernon hiekkakuoppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pyöreän reikäkirveen (TKHM 98) tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Löytynyt vuonna 1840. Pääluettelon mukaan löytöpaikka on ”Vanhan Pernon kartanon hiekkakuopassa”.

Pernon kartano 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Veitsi on löydetty Pernon kartanon mailta v. 1913 ”maata kaivettaessa”. Tarkempi löytöpaikka tuntematon.

Perno 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Mäeltä löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 keskiaikainen varsijousen nuolenkärki, nuorempi hevosenkenkä, hevosenkenkänauloja sekä muuta historiallisen ajan metalliesineistöä (Ilppari ILM35420, ILM35536, ILM35397). Paikalta on ilmoitettu havaitun myös kaareva mahdollinen kivirakenne. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Pakarla 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Itään viettävästä metsärinteestä löytyi kesällä 2025 metallinetsinnässä rautakuonaa nokisesta tai hiilensekaisesta maasta (Ilppari ILM35985). Paikalta on löytynyt myös historiallisen ajan hevosenkenkä (ILM27173).

Immala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2025 löytynyt pellosta mm. pyöreän kupurasoljen ja massiivisen rannerenkaan katkelmat. Ilppari ILM36418 - 20.

Kaukapelto (Löytöpaikat)

Kuuvuori (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräinen kivikirves (KM 9534) on löytynyt Kuuvuoren rinteestä hienosta hiekasta 75-80 cm syvyydestä. Löytö on toimitettu vuonna 1932 museoon. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Rautakautinen; Syyskuussa 2025 pellosta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen massiivisen rannerenkaan katkelma ja alakohteeksi merkityt tasavarsisoljen katkelma ja valmunuppisen kaarisoljen nuppi. Lisäksi historialliseen asutukseen liittyviä pienesineitä ja katkelmia. Ilppari ILM36567, ILM36594, ILM37114.

Venhe (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 metsästä löytyi sirpin tai viikatteen terän katkelmia. Löytösyvyys 15 cm.

Aatoila (1000094122) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 2018 pellosta löytyi kupariseoskiila.

Yli-Moisiontie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on vuonna 2024 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen miekanponsi 15 cm syvyydestä. Ilppari ILM30701.

Vähätalo 2 (1000094618) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt kivitaltan teelmä.

Kuusvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen pohjoisrinteeltä on 30 cm syvyydestä löytynyt metallinetsinnässä putkikirves. Ilppari ILM36884.

Vuoriluoto koillispuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kustavin vesialueen itäosassa Isoluodon eteläpuolella olevan Vuoriluodon koillispuolella savipohjalla alle 10 metrin syvyydessä. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Paikalta löytyi 19.5.2002 kalaverkon mukana noin 3,5 senttiä halkaisijaltaan oleva rautainen kuula sekä kaareva ohut levymäinen rautainen esine, josta on irronnut pienempi pala. Kaareva esine on kooltaan noin 13 x 5,5 cm ja se on pahoin korrodoitunut.
Esineiden ilmoittaja lähetti esineiden mukana tiedon, että syys-lokakuun vaihteessa 1808 ruotsalaiset ja venäläiset kahakoivat lähes viikon ajan Kahiluodon alueella venäläisten pyrkiessä tunkeutumaan pohjoiseen. Kahiluoto on esineiden löytöpaikalta alle kilometrin päässä itään sijaitseva isompi saari Taivassalon kunnan puolella. Ei ole tietoa eikä varmuutta esineiden liittymisestä kahakkaan.

Nyynäinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pöytäveitsen päätehela, talonpoikaisia vyönheloja ja plombi.

Nyynäinen 2 (Löytöpaikat)

Monnoinen 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kaksi pöytäveitsen päätehelaa.

Jokirannantie 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pöytäveitsen päätehela ja vyönhela.

Tanhuantie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt rautakauden ja historiallisen ajan esineistöä.

Marttila 3 (1000094797) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä ketjunkantajan katkelma.

Suutela 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 viikinkiajan tasavartisen soljen katkelma (Ilppari ILM37065).

Linnavuori 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 yksipiikkinen viskari sekä historiallisen ajan pienesineistöä (Ilppari ILM37067).

Hamaro Lehtimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikauden loppujaksolle ajoittuva kivikirveen katkelma (TYA91: 12) löydettiin irtolöytönä Lehtimäen pellosta Vähätalon saunan ja Keskitalon ladon välimailta. Löytöpaikka sijaitsi 49 metrin päässä saunan luoteisnurkasta ja 36,5 metrin päässä ladon kaakkoisnurkasta itäisellä perunapellolla. Se on saattanut peltotöissä kulkeutua paikalle kauempaakin: esine löydettiin pe.llon pinnasta. Tarkemmissa tutkimuksessa ei paikalta todettu mitään mainittavaa.

Köönikkälä 2 (Löytöpaikat)

Kalleinen (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi aaltoreunainen hevosenkenkä keskiajalta. Löytösyvyys 15 cm.

Niittukartano (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2023 pellosta löytyi tinahela.

Puontintie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt leveäteräisen kirveen teräkatkelma.

Jokirannantie 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2023 pellosta löytyi koristehelan katkelma.

Torttila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi veitsi 20 cm syvyydestä.

Niittukartano 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi veitsi noin 20 cm syvyydestä. Löytöpaikka on lähellä myöhäisrautakauden merenrantaa.

Runoinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi keihäänkärjen katkelma 20 cm syvyydestä.

Nissi 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolle kaivetusta koekuopasta löytyi savitiivisteen pala (KM49187: 7). Alueelta ei ole tehty havaintoja muinaisjäännöksestä.

Soukonlahti (1000094949) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pihatöiden yhteydessä on löytynyt kivikautinen tasataltta.

Varppeenmetsä 1 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi nuolenkärki ja viskari. Löytösyvyys 10-15 cm.

Varppeenmetsä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi hevosenkenkä 15 cm syvyydestä.

Alitalo 2 (1000094978) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi sulanutta kupariseosta, kääntöveitsi ja tulusrauta.

Lempilä Ylitalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on lokakuussa 2025 löytynyt 10 cm syvyydestä pieni sirppiveitsi, ajoitukseltaan luultavasti varhaisrautakautinen. Ilppari ILM37399.

Salonkylä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt hevosenkenkä.

Kallipääntie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pienen hiekkakuopan rinteestä on löytynyt palaneen saven paloja.

Simola (1000095033) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi kupariseoskattilan katkelma.

Nästintanhua (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt sulanutta kupariseosta, epäonnistunut nappi ja hela.

Vähä-Äähälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi veitsi ja veitsen katkelma 10 cm syvyydestä.

Kalliokela 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi veneniitti 10 cm syvyydestä.

Hauninen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt historiallisen ajan nappeja.

Alasniitut (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaarevahamarainen veitsi.

Jälkkismäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt alaruotoinen veitsi.

Marttila (1000095051) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kukkaron lukko ja vyölevyn katkelma.

Houna 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2025 koruneula ja historiallisen ajan pienesineistöä (Ilppari ILM37463, ILM37361).

Immaisi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pronssikahvainen veitsi.

Hakamäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt sylinterinmuotoinen kello ja suorahamarainen veitsi.

Tätilä 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt padankorvan katkelma.

Ajolantie (Löytöpaikat)

Ihamäki (1000095081) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pöytäveitsen katkelma.

Laurila 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt tynnyrinhanan katkelma sekä sulaneen kupariseoksen paloja.

Sipilänkuja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kirjansolki, jonka sisäpuolella on säilyneenä pala kannesta.

Äyräs 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM37501).

Kiikonmäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt veitsi, rautakiila ja mahdollisen kaksipiikkisen viskarin katkelma.

Kiikonmäki (1000095149) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt veitsi.

Kuuvanoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt pöytäveitsen paloja, sulanutta lyijyä, veitsi ja hevosenkenkä.

Kirkkotie 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt kirjansolki ja laakean astian reunakatkelma.

Hakamäki 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt piikkikannus ja mahdollinen padan haahla.

Pinomäki 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunainen hevosenkenkä ja vyönsolki.

Kärmänranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Piikkiönlahden rannassa olevalta pellolta löytyi metallinetsinnässä ketjunkannattimen katkelma ja sulanutta pronssia (Ilppari ILM38715).

Kiskonjoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt veitsi ja kuolaimen puolikas.

Siutila (1000095256) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt useita historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Vanhin toistaiseksi ajoitettu löytö on Kustaa Vaasan/Kristian II:n klippinkiraha vuoden 1520 tienoilta. Kuninkaan kartaston (1776 - 1805) mukaan löytöpaikalla tai sen välittömässä läheisyydessä on sijainnut osa Siutilan kylätontista (Sjundela by). Ilppari ILM38864.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Autioitunut kylänpaikka saattaa olla kiinteä muinaisjäännös.

Koroistentie (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma, sulaneen kupariseoksen pala sekä uuden ajan asutukseen liittyviä pienesineitä. Ilppari ILM38939.

Myllypelto (1000095335) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 rapusolki, massiivisen rannerenkaan katkelma sekä runsaasti historiallisen ajan metalliesineistöä ainakin 1600-luvulta 1900-luvulle (ILM38934, ILM38937, ILM38938, ILM38942, ILM38957, ILM38965, ILM38966, ILM38967, ILM38968, ILM38976, ILM38977, ILM38997, ILM39010, ILM39253, ILM39533).

Ullenpyöli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Peltosaarekkeesta on marraskuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä kaksi Juhana III:n rahaa (yhden äyrin tai puolen äyrin rahoja, toisessa vuosiluku 1590-luvulta). Löytösyvyys 10 cm. Ilppari ILM38985.

Kytöräinen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäen jyrkältä lounaisrinteeltä on löytynyt putkikirves 15 cm:n syvyydestä. Ilmoitettu löytöpaikka sijaitsee varhaisrautakautiseen merenrantaan viittaavan 15 metrin korkeuskäyrän tienoilla. Ilppari ILM39071.

Honko (1000095587) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltotöiden yhteydessä pellon pinnalta on löytynyt kivikirveen katkelma (Ilppari ILM39141). Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kulhua (Löytöpaikat)
Historiallinen; Joulukuussa 2025 pellosta on löytynyt metallinetsinnässä 1700-luvun rahoja sekä muuta löytöaineistoa, kuten sulaneen kupariseoksen kappale ja kiekkonappeja. Kuninkaan kartaston (1776 - 1805) mukaan löytöpaikan yhteydessä tai läheisyydessä on sijainnut Kulhuan kylänpaikka. Ilppari ILM39150.

Sillankorva (1000095692) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Mäen pohjoisrinteeltä löytyi metallinetsinnässä vuonna 2025 rautaveitsi ja 1600-luvun kupariraha (Ilppari ILM39246). Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Taatila 6 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt mahdollinen hihnanjakaja (Ilppari ILM30682). Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Ali-Melkkilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on marraskuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaan ajoittuvia esineitä ja katkelmia. Lisäksi tyypillistä 1600- ja 1700-luvun peltolöydöstöä (rahoja, kiekkonappeja, kupariseosesineiden katkelmia). Ilppari ILM39405.
Paikalla on mahdollisesti ollut aikaisempaa metallinetsintää, mutta löytöilmoituksia ei ole tehty.

Melkkilä 7 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on marraskuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä, myöhäisrautakautinen sarjahelmi ja pari mahdollisesti rautakautista katkelmaa. Ilmoittajien mukaan paikalla on ollut metallinetsintää aiemminkin, mutta löytöilmoituksia ei ole tehty.

Kirkonmäki (1000096245) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on maaliskuussa 2026 löytynyt metallinetsinnässä kapeakärkinen väkipuukko 30 cm:n syvyydestä hiekkaisesta maasta. Ilppari ILM39463.

Lautkankare 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on metallinetsinnässä löytynyt joitain rautakautisia ja historiallisen ajan esineitä (Ilppari ILM39491, ILM39492, ILM39493, ILM39522, ILM39527, ILM39529, ILM39536, ILM39544, ILM39551, ILM39566, ILM39601, ILM39602, ILM39603, ILM39604, ILM39720, ILM39726, ILM39843, ILM40083).

Rautakautinen; Pellolta löytyi vuonna 2026 joitain rautakautisia ja historiallisen ajan metalliesineitä (Ilppari ILM39776, ILM39869).

Linnarnäsudden (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Kemiönsaaren itäosassa sisäsaaristossa Särkisalosta luoteeseen Linnarnäsuddenin rannassa.
Ruoppauksen yhteydessä kesällä 2024 esiin tullut puinen limisaumaisen aluksen tai veneen kaari. Löytöpaikasta noin 300-500 metrin päässä on huhujen mukaan hylky, johon joskus kerrotaan jääneen kalaverkkoja kiinni.

Mäntylä II (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Laitilan puolella olevan Kopparin talosta ja Särkijärven pohjoispäästä n. 500 m länsiluoteeseen, Laitilan rajalta 80 m länteen matalalla kivikkoisella harjanteella. Röykkiön halkaisija on 8 m, korkeus 1 m eikä sitä ole hajotettu.
Inventointi 2017: Rinteellä löytyi röykkiönmuotoinen sammalen peittämä kivikko, joka on luonnollinen ja pinnaltaan huuhtoutunut. Lähellä on pienempiä peltoröykkiöitä ja peltoaita (kohteet 86 Metsälä 3 sivu 99 ja 87 Metsälä 2 sivu 100).

Kaivola (1000004140) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; N. 6 metrinen kivikehä, joka on mahdollisesti puretun hautaröykkiön pohja, josta paljon kiviä on viety pois. Röykkiö sijaitsee Ahlbäckin inventoitikertomuksen (1957) mukaan n. 300 m Haijaisten kylätiestä länteen ja 2,5 km Naantalin-Rymättylän tienristeyksesta etelään. Se sijoittuu kallioisen mäenlaeeteläreunaan.
Naantalin Luonnonmaan inventoinnissa 2006 kohde on todettu luonnonmuodostumaksi (Heljä Brusila, Jouko Pukkila). Kohteen laji on muutettu rekisteriin luonnonmuodostumaksi 14.11.2012/KL.

Kannistonpervonmäki (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Killinen (1877) mainitsee korkealla kalliolla sijaitsevan kivikon, jossa on ollut useita Hiitten kiukaita, joita oli jo tuolloin kaiveltu, pitäen paikkaa muinaishautana, jollainen se on ollut perimätiedon mukaan. V:n 1999 inventoinnissa kivikko havaittiin n. 50 x 50 m suuruiseksi ja muutaman kivikerroksen paksuiseksi. Muutamissa kohdin on selviä kaivelusta muodostuneita kraatereita. Yhtä koekaivettiin inventoinnissa ja kivikerroksen paksuudeksi mitattiin ainakin ½ m. Pohjalla oli moreenia, muttei vielä peruskalliota. Mitä ilmeisemmin kyseessä on muinainen merenrantakivikko ja samalla mäellä on muita pienempiä rantamuodostumia.

Mansikkamäki (6090002) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Virttaan kylän lounaispuolella on korkean Mansikkamäen laella n. 20 x 40 m laajuinen paksu yhtenäinen kivikko, jossa on kaivelun jäljiltä muutamia kraatereita. Kivet ovat melko suuria. Paikka tunnetaan nimellä Hiidenkiuas myös peruskartalla. Kivikko on poikkeuksellisen komea muinainen rantakivikko.

Ahtinen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Ahtisten tilan päärakennuksesta pohjoiseen n. 0,5 km on metsäinen mäki. Tämän mäen korkeimman kohdan koillisrinteessä on n. 19 x 9 m laaja kivikko koillis-lounais-suunnassa. Kivikkoon on pengottu syviä kuoppia, koska maanomistaja luuli sitä pronssikautiseksi hautaröykkiöksi. Keskellä kivikkoa on suuri pitkänomainen kivipaasi. Kivikko jatkuu rinteen suunnassa turpeen alla kumpaankin suuntaan ja se on tyypillinen luonnonmuodostuma.

Soranen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee aivan Mietoisten ja Askaisten rajalla, metsäisellä mäellä, mäen koillisrinteellä. Kivikko on verraten laaja ja tekee vaikutuksen, koska sitä on pengottu ja kuoppien ympärillä on paksut kivikerrokset. Ruova Lempi Läntinen muistaa 1920-luvulla lapsena olleensa muitten lasten mukana kaivamassa kivikkoa ja löytäneensä sieltä mm. "pistimiä", metallisia. Hän ei muista tarkemmin, millaisia, eikä myöskään minne ne ovat joutuneet. Kysymys voi olla joistankin historiilisen ajan asekätköistä, onhan alue entistä Louhisaaren maata. Kivikko on kuitenkin tyypillinen luonnonmuodostuma.

Tjukan 5 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Yöpymissuojan (inv. 1992 kohde 41) luoteispuolella, välittömästi sen läheisyydessä, on pieni pirunpelto. Pirunpellon mitat ovat 20x7 m, sen laajuutta on kuitenkin vaikea määritellä peittävän katajikon vuoksi. Pirunpellon paljaalla alueella, suuren maakiven kupeessa on rakkakuoppa. Muodoltaan kuoppa on pyöreä ja sen halkaisija on 100 cm. Syvyyttä kuopalla on 40 cm. Kuopan seinämät ovat laakeat. Kiviaines on pirunpellolle tyypillistä pyöristynyttä kiveä, särmikkäitä kiviä ei ole havaittavissa ollenkaan.

Ängeshamn 5 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Från Ängeshamn huvudbyggnad ca 120 m ENE, 100 m från stranden finns en stenformation på kalbergets södra kant. Troligen en forn strandformation.

Norrskata (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; En stenåker som mjöligen kan vara det "jättekast" som L.W. Fagerlund i Anteckningar om Korpo och Houtskär socknar (s. 290) anger att skulle finnas i Brännars skog i Hafträsk på Norrskata.

Haukkavuori (308090001) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee Haukkavuori-nimisen kallion eteläosassa, kallion laella, sen korkeimman kohdan koillispuolella. Rajat ovat epäselvät, paikoin paksun sammalen peittämä. Kivikon koillispuolella on järeämpää louhikkoa. Kivikko lienee muinaisranta.

Päkinniemi (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Luonnonkivikko

Lohkometsä (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Luonnonkivikko

Kirkkomäki (485090004) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pirunpelto

Kattilanvuori (Maarakenteet)
Ajoittamaton; luonnonmuodostelma

Kaikaspää (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Luonnonmuodostelma

Pännämäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; 23.3.1960 on kunnallisneuvos Kaarlo Aitamäki antanut Kansallismuseolle tiedon, että Toramäen Päänämäellä olisi hiidenkiuas. Samalla mainitaan, että Pännämäki esiintyy jo 1300-luvun asiakirjoissa Toottiskaljo-nimellä. Ojan mukaan nimi, joka esiintyy vuosina 1386-98 välille ajoitettavassa Uskelan pappilan tiluksia käsittelevässää asiakirjassa, on Tottuskallio. Nimeen sisältyy ehkä sana totto = merkkituli (Perttelin historia s. 35-36).
Pännämäki on korkea kallio Romsilan ja toramäen kylien rajalla, sen luoteislaidassa on Pännän talo. Peruskartalle on sen laelle, krkeimman kohdan koillispuolelle, merkitty louhikkoa, ja jo siita voi päätellä ettei kysymyksessä ole hiidenkiuas, vaan laajahko luontainen kivikkoa, pirunpelto. Kuten tavallista ovat sitä aarteenetsijät penkoneet.

Huttela (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä, 200 m Huttelan tilasta itäkoilliseen. Maasto on melko jyrkkää harjunrinnettä, jonka pohjoispuolella on sorakuoppa sekä itä- ja eteläpuolella peltoja. Jäännös on merkitty peruskarttaan.
Inventoinnin 1992 perusteella rinteessä erottuvat vallimaiset kiveykset ovat luontaisia harjunrinteeseen muodostuneita muinaisrantamuodostumia (20 m mpy). Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa paikalta ei ole tavattu.

Suominen 2 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöön kaakkoispuolella, 70 m valtatiestä 8 lounaaseen. Maasto vanhalle vesijättömaalle raivattujen peltojen ympäröimää matalaa saareketta. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kumpu ja latomus metrin päässä toisistaan. Inventoinnin 1992 mukaan paikalla ei ole mitään merkkiä muinaisjäännöksestä, vain luontaista rantakivikkoa.

Siula (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Luonnonkivikko Ylikylän Siulan talosta noin 400 m itäkaakkoon kallioisen mäeharjanteen itäpäässä. Paikka tarkastettiin vuonna 1993.

Päärnävare (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Nästissä, Laitilan ja Mynämäen rajalla, Raumantien lounaispuolella olevalla Rajamäellä. Maasto on ollut loivarinteistä, kallioista ja kivikkoista mäkeä, mutta nykyisin suurin osa mäen tienpuoleista osaa on soranottoalueena. Paikalta on todettu pirunpeltoon tehty mahdollinen röykkiö. Tarun mukaan paikalle on haudattu sotapäällikkö. Kohta on mahdollisesti tuhoutunut soranotossa.

Kalliokirkko (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Samppaanvuoren länsirinteellä, Kaukkostenjärven rannasta n. 100 m itään. Paikalla on kolmen toisiaan vasten nojaavan lohkareen muodostama luolamainen syvennys, jota on nimitetty kirkoksi. Paikan edustalla olevalla kalliotasanteella on järjestetty ainakin 1800-luvulla tansseja.

Pyytinvuori (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Palvan saaren Pyytinvuoren etelärinteellä on kalliohuipun eteläpuolella pirunpelto.

Taka-Prami (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Maakivi metsäisen peltosaarekkeen länsireunalla, pellon reunassa. Alue peltoaluetta, jolla kyseinen saareke sekä sen kaakkoispuolella oleva laajempi mäkialue. Näiden itäpuolella halkaisevat paikallistie ja hirvijokeen laskeva oja peltoalueen pohjois-eteläsuuntaisesti.
Kuppikivi, 3,5 x 2,5 m, jonka päällä itälappeen puolella on neljä matalaa, heikosti erottuvaa kuppia. Kuppien halkaisja 5 cm. Kupit rombimaisen ryhmänä.
Koordinaattien osoittamalta paikalta ei v. 2021 havaittu kuppikiveä. Metsäsaarekkeen länsi- ja eteläreunassa sijaitsevissa kivissä ei myöskään havaittu selkeitä merkkejä rautakautisista koverretuista kupeista.

Rauvola (538000004) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kalliopaljastumassa peltoaukean keskellä kohoavan kalliokukkulan pohjoispuolella. Hirvijoen kaakkoisrannan peltomaisemaa, jokeen matkaa noin 250 m. Kalliopaljastuman pohjoiseen viettävässä kupeessa on 1990-luvulla havaittu 3-4 matalaa, heikosti erottuvaa kuppia, joiden halkaisija 5 cm.
Paikalle vuosina 2003 ja 2021 tehtyjen tarkastusten yhteydessä varmoja kuppikallioon/kiveen viittaavia havaintoja ei tehty vaikka paikka vaikuttaa otolliselta. Kyseessä joko luonnonmuodostuma tai vaihtoehtoisesti hyvin matalat, epäselvät kupit peittyneet pellolta raivatun maa-aineksen ja kivien alle niin, ettei muinaisjäännös ole aukottomasti todennettavissa.

Frantsinpuisto (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kivi sijaitsee Aurajoen ja Topinojan välissä kivikkoisella metsää kasvavalla etelärinteellä, joka laskee kosteaan notkelmaan. Laakean kiven, jonka mitat ovat 1 x 1,6 x 0,3 m, koillisosassa on kolme epävarmaa kuppia. Kiven pinnassa vain luontaisia muotoja, ei työstöjälkiä.
Kiven itäpuolella, mäen itä- ja etelärinteeltä on vuosina 1976/1977, 1988 ja 2023 havaittu nokista maata, mutta ei mitään ajoittavia löytöjä. Nokimaan syntyperä saattaa olla luontainen.

Rauman mäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Matala epävarma hautaraunio pellon läheisyydessä. Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla, on sammaloitunut ja epämääräisen muotoinen ja sen halkaisija on 4,70 m ja korkeus 40 cm.
Inventointi 2017: Luonnollinen kivikko.

nimeämätön (895000010) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee koillis-luodesuuntaisesti pellolle viettävässä rinteessä. Se on pitkänomainen, kooltaan 6,90 x 3,40 x 0,40 m.
Inventointi 2017: Resentti kivivalli, pellolta kasattu kiviä.

Vanha-Tampereentie (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee vastapäätä vanhaa Metsämäen ravirataa, Vanhan Tampereentien pohjoispuolella, asutuksen keskellä, kalliokumpareella.
Omakotitalon vieressä olevan ison kalliokumpareen korkeimmalla kohdalla on muutama kuopanne. Ne ovat kuppimaisia, mutta epäsäännöllisen muotoisia ja rosopohjaisia ja luultavasti luontaisia.

Hiidenkiukaanmäki (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Paikalla on mäenlaen korkeimman kohdan koillispuolella laajahko pirunpeltoalue, osittain metsittynyt. Pirunpellossa on jokin verran ihmistoiminnan jälkiä, mutta ne ovat lähinnä aarteenetsijöiden tms. kuoppia.

Seili Sandviks bergen 3 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee pääsaaren keskiosassa, Sandvikenin lounaispuolella sekä Västanlidin talon koillispuolella sijaitsevan avokallioalueen lounaislaidalla. Alue on vuonna 1811 laaditussa kartassa merkitty mäntymetsää kasvaneeksi kallioalueeksi, joka on tuolloin sijainnut noin vailla erillistä merkintää kuvatulla kallioalueella, noin 100 metriä pohjoiskoilliseen Seilin hospitaalitilan niitty- ja laidunalueista. Uhrikuppi sijaitsee pystysuorassa luode-kaakkosuuntaisessa kallioseinämässä, lähellä läheisen kalliokohouman korkeinta kohtaa. Kallioseinämä on paikalla noin 2,5–3,5 metriä korkea ja sitä reunustaa sen lounaispuolella noin 10 metriä syvä ja noin 20 metriä leveä kalliotasanne. Avokallioalueella kasvaa kangastyypin havumetsää
Uhrikuppi (korkeus 5,5 cm, leveys 5 cm ja syvyys 1 cm) sijaitsee pystykalliossa. Kupin oikealla puolella sijaitsee luontainen, noin 0,5 cm syvä rapautumisjälki. Kuppi
sijaitsee 135 cm korkeudella pintaturpeesta, lähes keskellä noin 4 m² laajuisesta punertavan kiviaineksen värjäämää tasaista lohkeamispintaa.
Kohde tarkastettu 21.3.2022 ja muutettu luonnonmuodostumaksi: painaumaa kallion seinämässä ei voi kiistattomasti pitää ihmisen muokkaamana uhrikuppina.

Vuorenmäki (1000019575) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 2,5 km Uskelanjoesta itään, Vuorenmäki –nimisen mäen koillisrinteellä. Mäkialueen koillisosassa, alempana mäenrinteessä on laajoja, puustosta ja kasvillisuudesta päätellen suhteellisen vanhoja soran-/hiekanottoja.
Mäen poikki kulkevalla polulla, kalliopinnalla suhteellisen säännöllisen muotoisia syvennyksiä. Maastotarkastuksessa syksyllä 2011 voitiin paikalla todeta olevan 20-30 kuppia, halkaisijaltaan noin 2-8 cm. Kuppeja on noin 2 x 1,2 metrin alueella. Toiset kupeista ovat syvempiä ja selvempiä kuin toiset, ja pinnaltaan hyvin sileitä.
Kohteen tulkinta on toistaiseksi hieman epävarma. Osa kupeista on hyvin säännöllisiä ja kuppimaisia, ja ne muistuttavat erehdyttävästi uhrikivien kaltaisia kuppeja. Kohteen sijainti on kuitenkin jonkin verran eriskummallinen: se sijaitsee varsin korkealla kalliomaastossa ja suhteellisen kaukana historiallisen ajan viljelyksistä/asutuksesta tai rautakautisista muinaisjäännöksistä ylipäätään.
Kohteelle v. 2023 tehdyn tarkastuksen perusteella kupit eivät ole esihistoriallisia uhrikuoppia, vaan luonnon aikaansaamia. Heikommin rapautuneen kallioaineksen vierestä kallionpinta on kulunut kemiallisesti ja mekaanisesti kuopille.

Paistanoja (1000020204) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Paistanojan lounaisrannalla peltojen keskellä olevan kalliosaarekkeen koillisreunassa. Paistanojan uoma on noin 30 m päässä. Paikka on saarekkeessa olevan talousrakennuksen kaakkoiskulmasta noin metrin etelään Noin metrin läpimittaisen kuperan, maantasaisen kalliopaljastuman laella on kuppikivien kuoppien tapainen, hakatun näköinen, pyöreähkö kuoppa. Sen halkaisija on noin 6 cm, ja syvyys noin 1,5 cm. Kivi on melko karkearakeista, graniitin tapaista, harmaata kivilajia.
Vaikka kyseinen kuoppa olisikin ihmisen tekemä, kalliopaljastumaa ei voi varmasti pitää kuppikalliona.

Vanha-Jaakkola (1000020431) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Vääntelään johtavan kylätien eteläpuolella, metsäisen kalliokukkulan lakialueen eteläreunalla on pystysuorassa kallioseinämässä soikeasti kaartuva kuvio, joka on geologinen muodostuma.

Kaasavuori 2 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Luonnonkivikko, esiintyy muinaisjäännöksenä SMYA VIII, s. 145. Merkitty muinaishaudaksi peruskarttaan.

Paaskunta 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen uhrikuoppa pohjoiseen viettävällä heinittyneellä rinteellä, joka laskee vanhalle peltoalueelle. Epämääräinen kuppi sijaitsee kalliopaljastuman lähes korkeimmassa kohdassa.
Kallion pinnassa on luontaisesta rapautumisesta aiheutuneita juovia ja syvennyksiä, joita on toki voitu hyödyntää uhrikuoppina. Selkeitä, ihmisen muovaamia kuppeja kalliopinnalta ei kuitenkaan havaittu 15.6.2020 tarkastuksen yhteydessä.

Ratsumiehen hauta (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Maasto on kallioista metsää, missä hevosenkengan muotoinen valli, luonnonmuodostuma.

Hepokankare (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Satakunnantien varrella olevan laajan peltoalueen pohjoisosan itäpuolella olevan kalliopaljastuman länsireunassa on kivipöytä. Kivipöytä rakentuu neljästä kivestä, joista suurin on kolmen pienemmän kiven päällä. Suurimman kiven koko on noin 4x15 m ja pienimmät kivet ovat halkaisijaltaan 70-100 cm suuruisia. Kallion pinta kivipöydän alla on paljas. Kyseessä on luonnonmuodostuma.

Määrjärvi Hiilenkallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Raaseporin ja Salon rajaseudulla, Määrjärven keskiosassa, noin 300 m kuntien rajasta pohjoiseen. Kiskon kirkko sijaitsee paikasta 6,3 km luoteeseen ja Pohjan kirkko paikasta 13,1 km etelälounaaseen.
Kohde sijaitsee kalliomaalausten kannalta hyvin sopivalta vaikuttavassa paikassa. Määrjärvi on 41,1 m mpy korkeustasolla, joten se on kuroutunut Itämerestä (Litorina-vaiheessa) myöhäismesoliittisella ajalla. Tämän jälkeen sen pinta lienee pysynyt suunnilleen nykyisellä tasolla. Järven lasku-uoma on Antskogin koskien kautta sen etelä-kaakkois-osasta etelään. Vesireittien ja lyhyehköjen maakannasten kautta järveltä on ollut hyvä kulkuyhteys useaan eri suuntaan lähiseudun järville ja merelle.
Kallioseinämällä oli kalliomaalausten kannalta kohtalaisen hyvältä vaikuttava pinta. Pinta on tosin rosoinen – kalliomaalauksille optimaalista sileää pintaa ei kalliossa ole. Paikalla ei ole kalliomaalausta ainakaan ilmoitetulla alueella. Kyseisellä alueella oli laajalti kallion mineraalien ja ehkä myös leväkasvustojen aiheuttamia punavärialueita.

Pilpola 3 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Pellon reunassa oleva maakivi jossa pyöreähkö painauma. Kohdetta ei voi aukottomasti luokitella esihistorialliseksi kuppikiveksi.

Ruokorauma (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Veden hiomassa kallioseinämässä havaittu punertavaa väriä noin 80 cm x 45 cm kokoisella alueella. Väri havaittu kallion alaosassa, jonka ylle kallioseinämä muodostaa suojaavan lipan.

Kuloinen 3 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kallion pinnasta on havaittu yksi kuppimainen muodostuma (ILM27261), joka on syntyperältään luonnollinen.

Vättilä (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Mäen länsiosassa on ilmoitettu olevan mahdollinen röykkiö. Tarkastuksessa paikalla todettiin olevan ainoastaan luontaista kivikkoa.

Pitkäaro (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto, johon on tehty muutamia kaivelukuoppia ja kivikekoja joiden tarkoitusta ja ajoitusta on vaikea arvioida. Loivan kallioalueen laella kuivassa kangasmetsässä.

Östra Nygård (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Röset mäter 9.0 x 8.2 m och är 0.8 m högt.
Turun yliopiston arkeologian julkaisussa ”Karhunhammas 14” (1992) tämä on katsottu epävarmaksi röykkiöksi.

Karhunpyölin krotit (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Koskenniittu -nimisessä paikassa on 1800-luvulla tutkittu neljä savesta ja sorasta koostunutta kumpua. Kohde tunnetaan nimellä Karhunpyölin krotit. Kyseessä voi olla osin luonnonmuodostuma. Alueelta on irtolöytöinä kaksi hopeista, päihin kapenevaa rannerengasta (KM2347), jotka ajoittuvat viikinkiajan lopulle. Vuoden 1887 tutkimuksissa löytyi yhdestä kummusta rautapala (KM2552). Koordinaatit perustuvat Markku Ikäheimon (1982) määritykseen.
Oletetulla löytöpaikalla tehtiin koetutkimukset, joissa radan pohjoispuoliselta peltoalueelta ei havaittu mitään. Tutkimukisissa havaittiin maakumpuja Karhunojan eteläpuolelta ja Hanhiojantien länsipuolelta. Oletettavasti nämä ovat 1800-luvulla tarkoitetu maakummut. Koekaivauksissa kummut tulkittiin luonnonmuodostumiksi.

Miilunummi (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Havumetsässä, laivassa koillisrinteessä, on noin 75 x 75 metrin alalla on 5-6 epämääräisen muotoista kuoppaa, halkaisijaltaan 3-12 m, syvyydeltään 1-2 m.
Suurinta osaa kuopista on jo aikaisemmin täytetty metalli- ym. rojulla. Kuopissa kasvoi myös vuoden 1997 inventoinnin aikaan täysikasvuisia puita. Kolmen kuopan pohjalle tehdyt koekuopat olivat löydöttömiä, myöskään hiiltä ei havaittu. Ainakaan kaikki kuopat eivät siis liene olleet hiilimiiluja, mahdollisesti ne ovat syntyneet maanotossa.

Tuomola (838000001) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pihamaalle koivun juurelle siirretty irtokivi, jonka pinnassa on 2 kuppia n. 19 cm:n päässä toisistaan. Kiven koko on 49 x 48 x 23 cm ja se saattaa olla kalliosta tai suuremmasta kivestä lohkaistu.
Kivi on sijainnut vanhan rakennuksen pohjakivien joukossa. Ko rakennus purettiin vuonna 1975, jolloin kupit jo kiinnittivät huomiota. Tästä syystä kivi pantiin talteen. Kivi on voitu louhia talon pihamaalta tai tuoda rakennustarvikkeiden mukana vanhan rakennuksen alkuperäiseltä paikalta Kyrön maantien itäpuolelta jokivarressa sijainneelta Klemelän tontilta, joka oli vastapäätä tiilitehdasta. Rakennustarvikkeiden siirto tapahtui jo 1800-luvulla. Vuonna 1967 oli talon kaakkoispuolelta kallion päältä viety maata talon itäpuolelle puutarhaan. Maan oli todettu olleen noen sekaista. Muita havaintoja ei osattu tehdä.

Yli-Kinnari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiven ja maan sekainen röykkiö, joka sijaitsee Kinnarlan kylässä, Paattistenjoen itäpuolella, etelään viettävässä metsärinteessä, pienen avokallion eteläpuolella n. 15 m, itä-länsi-siuuntaisen metsätien pohjoispuolella. Röykkiö on neliskulmainen, sen sivut n. 3 x 3 m ja korkeus n. 1 m. Röykkiön esihistoriallisuus on kyseenalainen. Se voi olla peräisin ajalta ennen Paattisten liittämistä Turkuun, jolloin sen vieressä on ollut kunnan kaatopaikka.
Todennäköisesti 1900-luvun puolivälin jätteensijoituspaikkaan liittyvä muodostuma. Paikalla vielä ruostunutta metalliromua.

Perävainio (1000005470) (Hautapaikat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Malvon kylässä, Eurantien ja Malvontien risteyksen koillispuolella, noin kilometri Perävainion talosta pohjoiskoilliseen. Maasto on erittäin korkeaa kalliomäkeä. Mäen laella on masto ja korkeuskiintopiste. Inventoinnin 1955 mukaan pitkulaisen mäen luoteisreunalla on laajalle laonnut raunion jäännös (18,5 x 19,5 x 0,3 m). Jäännöksen eteläreunassa on pystykivi. Kohde on kartan mukaan paiaknnettu Malvonkallionmäen lounaisreunaan (p = 6767008, i = 3217755, z = 52,5-55), mikä ei vastaa kohteen kuvausta. Jäännöstä ei olekaan löydetty merkityltä paikalta 1965 tarkastuksessa. Jäännös sijaitseekin ilmeisesti Malvonkallionmäen laella, suunnilleen korkeuskiintopisteen kohdalla. Kohteen luotettava paikannus edellyttää maastotarkastusta.

Kullanvuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Poteromaiset kuopanteet sijaitsevat jyrkkärinteisellä mäenharjanteella metsässä 1,8 km itäkaakkoon Uudenkaupungintiestä. Kullavuori on noin 600 m lähiasutuksesta. harjanteen luoteisnokassa on terassi, jonka sisärinteeseen on kaivettu poteromaisia kuopanteita. Lakialueella on myös muita kuopanteita ja vallimaisia muodostumia. Maaperä on hiekkaa ja soraa.
Inventointi 2017: Paikalla on 6 kuoppaa, jotka on kaivettu koneella (suorakulmainen pohja), niiden vieressä on kasattu kaivettu maa. Kyseessä ilmeisesti koemontut maa-ainesottoa varten.

Savio (1000015342) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Maarakenteet sijaitsevat metsäharjanteella Sirppujoen ja Härinänjoen välisellä metsäalueella, Uudenkaupungin tiestä 950 m itään ja Kairituntieltä 180 länteen.
Mäkialueen lounais-koillissuuntaisella harjanteella 130x70 m laajalla alueella on viisi maarakennetta: 2 maakuopaa, joiden ympärillä on maavallit, kaksi maakumparetta, joiden sisäpuolelle on kaivettu kuoppa. Edellisistä koilliseen on rakkakivikuoppa.
Inventointi 2017: Paikalla on 5 kuoppaa, jotka on kaivettu koneella (suorakulmainen pohja), niiden vieressä on kasattu kaivettu maa. Kyseessä on ilmeisesti koemontut maa-ainesottoa varten.

Seili Metsäpirtti (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Seilin saaren pohjoisosassa, moreeniperäisellä mäntykankaalla Metsäpirtin tilalle
johtavan tien luoteispuolella on hiekanottokuoppa. Rakenne on maanpinnasta mitattuna 2,5 metriä pitkä, 2,5 metriä leveä ja noin 1 metriä syvä. Kuoppa on suhteellisen nuori.

Mäenala (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde, joka käsittää kivivallin ja lähteen sijaitsee Halikonlahden luoteisrannalla kohoavan korkean kalliokukkulan -Mustamäen - etelärinteen juurella, Lehtiniemen leirintäalueelle johtavan tien pohjoispuolella. Kivivalli on tien reunaleikkauksen yläpuolella, noin 2-3 m tiestä ja lähde tämän pohjoispuolella.
Sammaloituneen kivivallin pituus on noin 7,7 m. Lähde on kivetty.

Härlot (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Houtskarissa Roslaxissa maantien 12003 länipuolella, tilan rakennusten tuntumassa. Kysymyksessä on pienen 9 m:n korkuisen kallionlaen SE-rinteellä sijaitseva lohkareikko noin 5 m:n korkeudella. Lohkareista muodostuu NW-SE-suuntainen selänne, joka päättyy maantiehen 12003. Lohkareet ovat hiukan pyöristyneitä ja useiden satojen kilojen painoisia. Mikään ei viittaa siihen, että ihmiset olisivat liikutelleet paikoin tiiviimmin vierekkäin, paikoin harvemmin lojuvia lohkareita. Yhdessä kohdassa on kuitenkin kuoppa, josta näyttäisi puuttuvan kaksi-kolme lohkaretta; tästä kohdasta on ehkä kangettu irti lohkareita johonkin tarkoitukseen, esimerkiksi lähellä olevien rakennusten kivijalkoihin lohkottaviksi. Samassa kohdassa näkyy lohkareiden pinnassa lämpölaajenemisvaurioita metsäpalon jäljiltä.

Salonjoensuun vene (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Salonjoensuun alue.
Puuveneen jäänne, jossa emäpuu, kaaria ja laitalaudat. Veden ollessa matalalla vene on ollut kokonaan näkyvissä kuivuneella merenlahden savipohjalla.

Eugenia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hangon läntisen selän pohjoisosassa Bolax fjärdenin alueella Hiittisistä itäkoilliseen ja Bolaxista kaakkoon Remörarna -saaren pohjoisrannan lahdessa.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut matalassa vedessä huonokuntoiseksi. Paikallisten asukkaiden tiedon mukaan kyseessä on todennäköisesti jahti Eugenia.
Jahti Eugenia (26tn) oli rakennettu Bolaxissa vuonna 1879. Alus jäi hylyksi vuonna 1951. Eugeniaan ei koskaan lisätty konetta. Hylyllä sukelsi Pro Kimitoö -skutan vuonna 1997. Aluksesta päätettiin rakentaa replika. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1997 ja vuonna 2000 jahti Eugenia laskettiin vesille Västanfjärdissä.

Saukko (1560) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Kasnäslandetista ja Hiittisistä huomattavasti etelään, Bengtskärin majakasta etelälounaaseen noin 50 metrin syvyydessä.
Kohde havaittiin Venäjä -Saksa kaasuputkihanketta varten tehdyissä luotauksissa 1990-luvun lopulla. Sukeltajien kertoman mukaan paikalla on noin 40 metriä pitkä hylky, joka on mahdollisesti 1950-luvulla uponnut kalastusalus, mahdollisesti vuonna 1954 uponnut Saukko.
Saukko upposi 29.11.1954 rikkikiisulastissa matkalla Pohjankurusta Saksaan. Myrskyssä laivan lasti oli ilmeisesti alkanut liikkua ja alus kallistui pahasti. Se pyrki Bengtskärin suojaan, mutta upposi 8 - 9 mpk majakasta etelään. Kaksi rahtilaivaa ja pelastusristeilijä Isokari Hangosta pelastivat laivan miehistön. Vain konepäällikköä ei saatu pelastetuksi.
Saukko (ex. Merluzzo) oli rakennettu 1924 Wesermundessa teräksestä. Päämitat olivat 45,06 metriä ja 7,44 metriä. Omistaja haaksirikkohetkellä oli Rymättylän Silli Oy. Meriselitys annettiin Turun raastuvanoikeudelle.

Dömmaskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Bengtskäristä pohjoiseen Dömmaskärin kaakkoispuolella.
Kyseessä on rautarunkoisen aluksen hylky, jonka kansirakenteet ovat puuta. Hylyn pituus on noin 20 metriä. Hylky on pahoin hajonnut.
Aluksen oletetaan uponneen 1940-luvulla ja sitä kutsutaan kalustolautaksi.

Kvidholmarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kvidholmarnien välissä
Tutkimaton hylky, mahdollisesti alustyypiltään jahti.

Gloet (1605) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Saverkeitin pohjoisimmassa itään aukeavassa lahdessa
Tutkimaton hylky, mahdollisesti alustyypiltään jahti.

Vuoluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Vuoluodon (=Volot) kaakkoispuolella
Puisen purjelaivan hylky, jonka pituus n. 20m. Hylky on nk välikauden alus eli se on varustettu myös moottorilla.

Nordö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Vuoluodon ( Volot) etelärannalla
Teräsrakenteisen rahtialuksen hylky, jonka pituus 25m ja jossa yksi ruuma, hylyn ohjaushytti takana. Hylky lepää pohjassa oikeinpäin keula kohti rantaa, hylky on muodossaan, takahytti ja skailetti romahtaneet, pala takamastoa pystyssä, laiva oli tiililastissa ja ruumassa on yhä tiililastia.

Juslenin ranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Laupusenmaan koillisrannalla, Juslenin rannan laiturin luona
Satamalaiturin ruoppauksen yhteydessä löytynyt hylky, ja joitakin hylynkappaleita nostettu rannalle, hylky ainakinnosittain tuhoutunut ruoppauksessa, nykyisestä kunnosta ei tietoa.

Björköholm (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Björköholmemin länsipuolella.
Pinnalle näkyvä puulaivan hylky.

Yxpila (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Paraisten keskustasta noin 10 km länsilounaaseen Stormälön Rumpuddenin pohjoisosan lähellä Stormälön merivartioaseman rannassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka tiedetään olevan nelimastokuunari Yxpila.
Yxpila oli rakennettu Kokkolassa 1920 rakennusmestarina H.Hille. Laivan pituus oli vuoden 1924 Suomen kauppalaivasto-rekisterin mukaan 59,25 metriä ja leveys 10,25 metriä. Syväys oli 4,80 metriä ja bruttovetoisuus 635,28 tonnia. Alus kuljetti rahtia Itämeren ja Pohjanmeren alueilla. Se teki viimeisen matkansa 1941 ja poistettiin laivarekisteristä toisen maailmansodan aikana. Alusta kaavailtiin museolaivaksi, mutta hanke raukesi. Alus jäi hylyksi 1952. Jukka Mikkolan ylläpitämässä Suurten purjelaivojen bibliografia -tietokannassa on paljon tietoa aluksen vaiheista ja matkoista.
2001 saadun ja 2017 täydennetyn tiedon mukaan hylky on ruopattu pois 2000-luvun alussa samoin kuin sen lähellä ollut tamminen hylky. Hylkyjen osat kuljetettiin pois.

Rhein (Alusten hylyt)
Historiallinen; Svartbådarnan eteläpuolella
Teräsrakenteinen rahtialus, jonka pituus n. 36m.
Upotessaan alus katkesi ja jäi hylyksi.

Draken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön pääsaaren eteläpuolella Örö bådanin lähiympäristössä.
Laivan hylystä peräisin olevaa tavaraa, mm. moottorin osia. Niiden tiedetään olevan peräisin Draken -nimisestä uusikaupunkilaisesta laivasta.
Draken oli noin 43 metriä pitkä kolmimastoinen puurunkoinen moottorikuunari (purjeet ja apukone). Hylystä on jäljellä Örö bådanin etelä- ja lounaispuolella muun muassa venttiilejä, heloja ja potkuriakseli. Laiva on hajonnut eikä siitä ole jäljellä kiinteää hylkyä tai hylyn osaa. Hylystä vietiin ajan mittaan pois kaikki käyttökelpoinen materiaali.
Draken oli rakennettu Dragsfjärdissä 1919 ja se kuljetti rahtia Itämerellä. Alus ajautui myrskyssä päin Örö bådanin luotoa marraskuussa 1929 ollessaan matkalla Oulusta Uudenkaupungin kautta Kööpenhaminaan. Oulussa laivaan oli lastattu puutavaraa. Kapteenina oli Niilo Saarinen, joka oli myös toinen laivan omistajista. Haaksirikossa menehtyi viisi miehistön jäsentä. Vasta kaksi päivää haaksirikon jälkeen muut miehistön jäsenet saatiin pelastetuksi Utöseen. Drakenin haaksirikon muistomerkki on pystytetty Utöseen Kesnäsin niemelle.

Torsholm (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Utön pääsaaren lähellä Utön majakasta etelän suuntaan.
Ruotsalaisen ms Torsholm -hylyn jäännöksiä.
Laiva ajoi karille 1967 ollessaan matkalla Utön kautta Turkuun. Alus oli joutunut väärälle reitille eikä huomioinut luotsien varoituksia. Alus törmäsi Revlarnan kiviriuttaan lähellä Utön rantaa ja miehistö pelastettiin maihin. Alus oli karilla kunnes se 1980-luvulla purettiin ja isoja osia lohkottiin uusiokäyttöön. (Martin Öhman, Utö - elämää meren ehdoilla, s. 72).

Utö Trutgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön länsipuolella olevan Trugrundin ympäristössä. Tieto on epävarma.
Metallirunkoisen höyrylaiva Olivan jäännöksiä.
Saksalaisen 1922 rakennetun Olivan pituus oli 74 metriä ja leveys 11 metriä. Alus joutui karille Utön länsipuolella olevan Trutgrundin lähellä joulukuussa 1942. Kerrotaan, että Oliva ajautui karille Trutgrundin eteläpuolella ja myöhemmin purkufirma paloitteli hylyn ja kuljetti osat pois. Jos Olivasta on jäänteitä jäljellä pohjassa, ne ovat jossain Trutgrundin lähimaastossa. Hylyt.netissä kerrotaan (8.11.2021), että aluksen ruostuvia rakenteita on nähtävissä edelleen. On olemassa valokuva, jossa kallistunut Oliva on lähellä Utön rantaa ilmeisesti hinattuna haverin jälkeen. Turun luotsipiirissä tapahtuneiden merionnettomuuksia luettelossa vuodelta 1942 on seuraavaa tietoa Olivasta: Saksalainen Bremeniin rekisteröity höyrylaiva Oliva haaksirikkoutui Örebådanilla (Örö bådan) Utön eteläpuolella 28. joulukuuta. Alus oli lähtenyt Bremenistä ja määränpää oli Turku. Lastina oli kappaletavaraa. Päällikkönä oli W. Bönninger. Alus oli tullut pimeässä ja myrskyssä Utön vesille ilman loistoja ja se joutui liiaksi väylän itäpuolelle ja ajautui karille. Merionnettomuuksien luettelossa Olivan vahingon laaduksi on merkitty "hylky". Martin Öhman kertoo kirjassa Utö - elämää meren ehdoilla, että alus ajoi karille Trutgrundissa. Alusta yritettiin useita kertoja irrottaa karilta, mutta tässä ei onnistuttu ja lopulta alus murskautui hylyksi.

Beatris (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kustavin saaristossa Iniönaukon alueella Laupusesta lounaaseen. Hylky on merkitty merikartalle.
Teräsrakenteinen rahtilaiva, jonka pituus on noin 40 metriä. Runko on melko ehjä. Laivassa on kaksi ruumaa. Komentosilta on laivan peräosassa. Hylyn runko on pohjois-etelä suunnassa siten, että keula osoittaa pohjoiseen. Keulakansi on uponnut mutaan ja soralasti on kaatunut keulan yli. Keulamasto on pystyssä ja perässä on jäljellä nosturi.
Beatris (ex. Arild) oli rakennettu Saksassa 1943. Haaksirikon sattuessa aluksen kotipaikka oli Västanfjärd.
Hylky saneerattiin lokakuussa 2021 (merivoimat, rajavartiolaitos, pelastuslaitos, SYKE). Ympäristövahinkojen estämiseksi tarkistettiin onko tankeissa polttoainetta.

Donna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun keskustasta noin 17 kilometriä lounaaseen Airiston itäosassa Eerikvallan niemen lähellä sen eteläkärjen länsipuolella. Hylky on merkitty merikartalle.
Paikalla on teräsrakenteinen hiekkarahtialuksen hylky, jossa on kaksi ruumaa komentosillan takana. Hylyn pituus on noin 35 metriä, leveys noin 7 metriä ja maksimikorkeus pohjan tasosta noin viisi metriä. Hylky on oikeinpäin keula koilliseen ja loivaan ylärinteeseen, perä hiukan keulaa ylempänä. Runko on melko ehjä, mutta puurakenteinen ohjaamo on hävinnyt ja potkuri on poistettu, samoin ruori. Perässä on jäljellä toimiva vinssi, ruoripylväs ja sivuvalojen kotelot. Keulamasto on kaatunut. Takaruuma on täynnä soraa, jota oli aluksen lastina.
Museovirasto ja Turun maakuntamuseo tekivät hylylle tarkistussukelluksen 2003. Hylky on merkitty merikartalle.

Tercia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kalkskärslägnarna
Teräsrakenteinen rahtilaiva, jonka pituus n. 75m ja leveys n. 12m. Hylky on hajonnut romuksi matalikolle, pääkone kyljellään pohjassa

Airisto 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun keskustasta lounaaseen Airiston itäreunalla Erikvallan niemestä noin 0,5 km etelään.
Paikalla on tasaperäinen, osittain katettu puinen moottorivene. Pituus on noin 8 metriä, leveys noin 2,5 metriä ja korkeus pohjan tasosta noin metrin. Vene on kallellaan vasemmalle kyljelleen. Rautainen peräsin ja pronssipotkuri ovat paikoillaan. Moottori ei ole havaittavissa. Peräosassa on kapea kansi, joka on osittain hajonnut. Keulassa on välilaipio ja kansi, jossa on ollut luukku. Kansi on hajonnut ja romahtanut veneen sisään. Veneen kylki on tasasaumainen, mutta kolme ylintä lautaa ovat mahdollisesti limisaumassa. Esineitä ei ole havaittavissa.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen tekemissä merenpohjan kartoituksissa 2001. Vuonna 2003 Museovirasto ja Turun maakuntamuseo tekivät hylylle tarkastuskäynnin.

Eerikvalla (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun keskustasta lounaaseen Airiston itäreunalla Eerikvallan niemestä kaakkoon.
Paikalla on ehjä yksiruumainen rautarunkoinen proomu. Pituus on noin 23 metriä, leveys noin kuusi metriä ja korkeus pohjasta noin kaksi metriä. Runko on tyhjä keulasta perään asti. Proomu on ollut hinattava. Peräsinlaitteita ei ole havaittavissa.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen tekemissä merenpohjan kartoituksissa 2001. Museovirasto (Pekka Paanasalo) teki hylylle tarkistuskäynnin 2003.

Lessor (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Paraisten keskustasta pohjoiseen Vappari -selällä Lessor-nimisen saaren pohjoispuolella noin 17 metrin syvyydessä.
Paikalla on puinen troolarin runko, jonka pituus on noin 24 metriä, leveys noin 7 metriä ja korkeus pohjasta noin kolme metriä. Runko on ilmeisesti riisuttu ennen uppoamista. Vasen parras keulan puolelta on osittain hajonnut. Ohjaushytti ja moottori ovat poissa. Runko on sisältä pääosin tyhjä, vain joitakin koneen osia on havaittavissa. Peräkannella, ruumassa ja keulan ulkopuolella on köyttä, mikä viittaa ehkä siihen, että alusta on hinattu. Parras on päällystetty ruostumattomalla pellillä ja osaksi putkikaiteella. Alus ei ole vanha, koska siinä on paljon ruostumattomasta teräksestä tehtyjä osia ja valkoinen maali on hyvin näkyvissä.
Hylky löytyi Merenkulkulaitoksen tekemissä merenpohjan kartoituksissa 2001. Museovirasto teki yhteistyökumppaneiden kanssa tarkistuskäynnin hylylle 2003. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 2024,

Östra Linsor (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Airiston eteläosassa Östra Lindsorin eteläpuolella 51 metrin syvyydessä.
Noin 32 metriä pitkän 2-ruumaisen proomun hylky.
Barlius -ryhmä paikansi hylyn viistokaikuluotaamalla 2022. Proomun runko ruumanluukkuineen näkyy selkeänä viistokaikuluotauskuvassa.

Tattarinnokka (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Teijolaisen perimätiedon mukaan Kirjakkalanselällä Teijon Tattarinokan edustalla on puinen hylky 20-30 m päässä rannasta. Perimätiedon mukaan kyseessä on kaljaasin hylky. Tietoa ei ole tarkistettu, alueella ei ole tehty hylkyetsintää.

Bengtskär koillispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren ulkosaaristossa Bengtskärin majakasta koilliseen.
Neljä meriläis-tyyppistä moottorivenettä. Yhdessä on moottori paikallaan, toisen kyljestä on pala pois, kolmas on kahdessa osassa ja neljännessä on peräsinpinna jäljellä. Lähellä on myös moderni lasikuituvene.
Kaapelihankkeen takia tehdyssä monikeilainluotauksessa 2022 havaittiin alueella noin 5 metriä pitkä tuulilasiveneen hylky 38 metrin syvyydessä. Sijaintitieto on ilmoitettu veneen sijainnin mukaan.

Norrsundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Airistolla Norrsundin salmessa, matalassa vedessä ahden suulla n. 20 m kesämökin laiturista.
N. 15 m pitkä, hajonnut hiekkaproomu.

Strömman kanava 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaitsee kanavan suulla, rannassa olevan talon laiturin edessä.
Rautaproomun hylky on pystyssä mutapohjalla.

Hamnön (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on lähellä Ahvenanmaan vesialueen rajaa Skiftetillä Jungfruskärin länsipuolella Hamnön ja Lilla Trattenin välissä.
Venäläisen pommikoneen alumiiniromua ja kaksi tähtimoottoria.

Sundkläpparna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön satamasta noin 4 kilometriä koilliseen Sundkläpparnan lähellä.
Paikalla on haaksirikon jälkeen osittain pinnalle jäänyt teräsproomu. Rungon pituus on noin 30 metriä. Hylyn runko on lähes pystyasennossa siten, että keula on pohjassa ja perä osoittaa ylöspäin. Proomun sanotaan olevan virolainen ja haaksirikon kerrotaan tapahtuneen 1990-luvulla. Puuta kuljettaneita Ruotsiin matkalla olleita proomuja irtosi hinauksesta ja yksi niistä jäi hylyksi.

Airisto pohjoisosa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Naantalin vesialueen itäosassa Rymättylän itäpuolella Turun satamasta noin 11 km länsilounaaseen Kaarnittan pohjoispuolella ja Anttiskarin luoteispuolella noin 23 metrin syvyydessä.
Mereen upotettu raitiovaunu. Kerrotaan, että raitiovaunu on hankittu kesämökiksi raitiotien lopettamisen jälkeen. 1970-luvulla sille ei saatu rakennuslupaa, joten se vedettiin jäälle ja jätettiin uppoamaan. Vaunuun on myöhemmin tarttunut kalastajien verkkoja, jolloin vaunu on havaittu.
Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi oletettua sijaintialuetta 2021 ja paikansi anomalian, joka on ilmeisesti raitiovaunun hylky. Anomalian koko on noin 10 x 2 metriä.

Mjösund 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren luoteisosassa Mjösundin länsirannassa tiilitehtaan laiturin alla.
Teräsrunkoisen aluksen hylky, joka on jäänyt laiturin alle. Paikallisen kalastusosuuskunnan edustajan muistin mukaan paikalle olisi upotettu 1950-luvun alussa Meltolan omistuksessa ollut metalliverhoiltu alus Grönland.

Långviken 1 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Paraisilla Korppoon pääsaaren Långviken -lahden pohjoisrannalla Hväsbyn/Väsbyn kylän alueella.
Rantavedessä olevasta hylystä on kotirannan ruoppauksen yhteydessä 2008 noussut ilmoittajan mukaan limilaitaisen aluksen kölin pala, laudanpätkiä ja keulapuu. Ruoppaus keskeytettiin, kun mudan sisältä nousi rakenneosia ja osa hylystä on vielä mudan peitossa rantavedessä (noin 20-40 cm mutaa). Mudasta pilkistää esiin laitalaudoitusta. Ilmoittaja muistelee nähneensä hylyn soudellessaan 1950-luvulla alueella ja epäilee sitä sumppuveneeksi.

Kårharun hylyn osat (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Utöstä länteen, Kårharu -saaren eteläpuolella.
Irrallisia puualuksen hylyn rakenneosia. Barlius -ryhmä viistokaikuluotasi alueella kesällä 2022. Hylkyyn viittaavia anomalioita ei havaittu.

Gråharuna itäpuoli (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utön pääsaaresta noin neljä kilometriä pohjoiseen Gråharuna -saaren itäpuolella.
Paikalla on puisia irrallisia rakenneosia, jotka ovat mahdollisesti merimerkin (kelluva väyläviitta/sauvamerkki) jäännöksiä.
Sukeltaja havaitsi Gråharunan itäpuolella puisia osia 2000-luvun alkuvuosina. Alue inventoitiin 2020 yhteysalusväylän merkitsemishankkeen valmistelun yhteydessä. Aiemmin hylyn osiksi arvellut puut arvioitiin merimerkin jäännöksiksi.

Ruojakuoppa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alueen puusto on mäntyä, aluskasvillisuutena on kanerva, puolukka, sammal ja jäkälä. Pienen kalliomuodostuman lakialueen pohjoisrinteen taitteessa on kalliopohjalla sijaitseva heikohkosti erottuva jäkälän peittämä kivikko, jonka päällä kasvaa kaksi mäntyä. Kivikon halkaisija on noin kaksi metriä ja korkeus noin 0,3 metriä, sen päältä jäkälää ja sammalta poistettaessa paljastui tiivis kiveys. Kivet ovat muodoltaan pyöreähköjä. Kivet eivät vaikuttaneet palaneilta. Muodostuman pohjoispuolella on hajanaista kivikkoa, joka saattaa alunperin liittyä rakenteeseen ja olisi siten joko purettu siitä ja heitelty sivuun tai toisaalta voinut ollut osa sitä, jolloin kiviä olisi viety pois. Lisäksi luontaiselta vaikuttavaa hajanaista kivikkoa on röykkiön koillispuolella n. kymmenen metrin ja kaakkoispuolella noin 20 metrin etäisyydelle röykkiöstä. Kivikkovyön leveys alueella on noin kolme-neljä metriä.
Paikalta ei ole merelle avointa näkymää.
Vuonna 2022 suoraan kivikon läpi kulkee ulkoilijoiden käyttämä polku, se on hajottanut kivikkorakennetta, eikä röykkiömuodostumaa paikalla voi enää havaita. Noin 20 x 20 m kokoisella alueella on epämääräistä, luonnolliselta vaikuttavaa kivikkoa, jota ei voi varmuudella pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Strömma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Strömman itäisemmästä kanavasta noin 170 metriä koilliseen. Paikalla on rannan suuntainen, noin 15 metriä pitkä, pari metriä leveä ja noin metrin korkuinen, luoteis-kaakkoissuuntainen vallimainen kivimuodostelma. Se sijaitsee vain noin 1-2 metriä nykyisestä merenpinnasta; meriveden ollessa korkealla saattaa vesi ulottua lähes rakennelmaan asti. Kivimuodostelman itäpuolella kulkee pieni puro tai oja.
Keväällä 2012 löysi metallinilmaisinharrastaja Ilkka Penttinen rakennelman vierestä pronssisen sormuksen. Lisää esineitä metallinpaljastimella löytyi kivirakennelman pohjoispuolelta, siitä noin 25-30 metriä pohjoiseen, melko jyrkästikin ylös päin nousevan mäen päältä. Esineet, mm. rautaisia kiiloja, rautainen rengas ja lyijyä sisältävä nuppi, jossa ura, löytyivät heti pintaturpeen alta. Viimeksi mainitut esineet ovat selvästi historialliselta ajalta, mutta niiden tarkempi ajoittaminen ilman selvää kontekstia on mahdotonta. Esineille tehdyssä röntgenkuvauksessa ei havaittu mitään erityistä. Esineet löytyivät noin 8-10 metriä merenpinnan yläpuolelta. Alue, josta esineet löytyivät, on metsäistä mäenrinnettä, jossa on havaittavissa useita selvästi ihmisen kaivamia kuopanteita. Maatumisesta päätellen kuopanteilla on jo jonkin verran ikää, ja näyttäisi siltä, että rinteestä olisi joskus otettu hiekkaa.
Esineiden löytöpaikasta pohjoisluoteeseen nousevalla kallioalueella havaittiin tarkastuksessa selviä jälkiä kalliolouhinnasta. Mitä ilmeisimmin löydetyt esineet liittyvät tähän toimintaan. Sen sijaan rannassa olevan kivirakennelman funktio on toistaiseksi avoin. Sijaintinsa puolesta rakennelma ei voine liittyä esimerkiksi pellonraivaukseen, vaan luonnollisin selitys voisi olla jonkinlainen veteen tai vedennousuun liittyvä funktio. Mikseipä kysymys voisi olla laituristakin.

Sjuråsviken E (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lämnästräsketin koillisrannalla, lahden pohjukan itärannalla olevalla kalliolla. Paikalla on kolme kallioon louhittua kuoppaa, kooltaan 2 x 3 ja 2 x 4 m, sekä niiden ympäristössä jätekiveä, jota myös rantaan menevänä juottina. Paikalla on kallioon porattuja nykyaikaisia teräsputkia. Louhosten ikä ei ole tiedossa.
Kysymyksessä on Lohja Oy:n 1960-luvulla räjäyttämä kuoppa kalliossa.

Äkölän lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen rautakautinen uhrilähde. Sijainti epävarma, mahdollisesti peittynyt tietöissä.
Tiedot Turun kaupungin paikkatietojärjestelmästä (Heljä Brusila 2008).

Virvelahti (Taide)
Historiallinen; Todennäköisesti aivan viime vuosina tehty esihistoriallista kalliomaalausta jäljittelevä maalaus sisäänpäin viettävässä kallioseinämässä korkean rantakallion puolivälissä olevan tasanteen reunassa. Kallio on Luonnonmaan länsirannan Virvelahden pohjukassa, noin 300 m lahden pohjoisrannalla sijaitsevasta yleisestä uimarannasta kaakkoon. Maalaus on noin 1,5 m korkeudella kalliotasanteen alaosasta ja noin 40x30 cm alalla. Se koostuu kahdesta punamullalla tai muulla punaisella maalilla tehtdystä kuviosta kohdassa, jossa jäkäläkasvusto on muuta kalliota vähäisempää. Kuvioista vasen muistuttaa x-kirjainta taipuvine sakaroineen. Siitä oikealle on vasemmalle katsova eläinhahmo, jolla on pyöreähkö pää sarvineen sekä vartalo, pituudeltaan noin 10-15 cm, neljine jalkoineen. Vartalon keskellä on punainen sydänpiste.

Puosi (Maarakenteet)
Moderni; Inventoinnissa v. 2002 havaitut 5-7 kappaletta pyöreähköä tai soikeaa kuoppaa, joiden halkaisija vaihtelee 1-2 m välillä ja syvyys ½-1 m. Ne sijaitsevat n. 100 x 40 m alalla Puosinkallion pohjoispuolella olevan hiekkakuopan yläpuolella, sen etelä- ja lounaispuolella. Osassa kuopanteista oli reunavalli, joissa kairausnäytteessä oli kaksoismaannos. Sen mukaan kuopanteet eivät olisi kovin myöhäiseltä historialliselta ajalta. Hiekkakangasmaasto viettää koilliseen ja itään. Poikkeamisrakentamisen takia tehdyssä tarkastuksessa vuonna 2005 havaittiin puu- ja lehtiroskalla peitettyjä painanteita 4 kpl n. 40x40 m alalla. Yhden peittämättömän kuopan pohjoisreunan jyrkkyyden perusteella tämä kuoppa vaikutti varsin myöhäiseltä. Kunnalta saadun tiedon mukaan maanomistaja on ilmoittanut, että TVH on kaivanut kuopat tai kuopanteet vasta 1960-luvulla etsittäessä hiekanottoon sopivaa maa-ainesta. Alueesta pitäisi olla hiekanottokartta, johon koekuopat vaaituslukuinenen on merkitty. Hiekka otettiin tuolloin nykyään näkyvistä isoista ja osin umpeen kasvaneista hiekkakuopista. Yksi kaivon vieressä oleva kuoppa on tehty 1970-luvulla kaivon teon yhteydessä. Kohdetta ei siten ole syytä pitää muinaisjäännöksenä.

Mölnkärret 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni matala kiviryhmä avokallion kaakkoislaidalla. Vaikuttaa tehdyltä lähinnä siksi, että on kuperalla alustalla, johon rantavoimien vaikutus ei todennäköisesti muodostaisi mitään pysyväksi jäävää kivikkoa. Mahdollisen latomuksen ulkoreunat ovat hieman epäsäännölliset; pohjan muoto on pyöreähkö. Pituus on noin 3,7 metriä, ja leveys on samoin 3,7 metriä. Kiviryhmässä on melko särmikkäitä kiviä, joiden suurin läpimitta on 0,2–0,3 metriä. Kiviä on vain yhdessä kerroksessa, eikä aina aivan tiiviisti rinnakkain. Kivien pinnoissa on paikoin sammalta ja jäkälää. Kiviryhmä on pieni ja epämääräinen, eikä se varmaankaan ole hautaraunio eikä sellaisen jäännös, vaan jokin myöhäinen merkkikivikko tai mahdollisesti topografien asettaman merkkiseipään tukikivikko.

Allarsborg (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren kunnan sisäsaaristossa Purunpään niemestä ja Södra Granholmista etelään, Högsårasta koilliseen, pienen Allarsborg -saaren itärannan lähellä noin 10 metrin syvyydessä tasaisella pohjalla.
Puurunkoisen luokkaveneen hylyn säilynyt hylky. Veneen kansi on päällystetty vaalealla tekstiilillä. Hylyn pintaan on kiinnittynyt runsaasti simpukoita. Keulapiikistä puuttuu osa. Ilmoittajan havainnon mukaan vene on ilmeisesti tyhjennetty ennen uppoamista/upottamista. Hylky löytyi syyskuussa 2014 sukelluksen yhteydessä.

Västra Tvihjölpan (Maarakenteet)
Historiallinen; Vesiallas

Bärskär 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Niittyjäännös

Stora Hästö (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Niittyjäännös

Stora Hästö (1000026253) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Niittyjäännös

Stackskär (1000026254) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi niittyjäännöstä. ks. alakohteet

Biskopsö (1000027656) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Nauvon kirkolta noin 3 km etelään Biskopsön eteläosan länsirannalla.
Matalassa vedessä noin metrin syvyydessä nykyisen laiturin edustalla on hajonnut kivillä täytetty hirsiarkku, jota on todennäköisesti käytetty laiturin perustuksena. Alueella on vanhojen karttojen perusteella sijainnut venevaja jo 1700-luvulla. Syvemmässä vedessä havaittiin irtohirsiä ja työstettyä puutavaraa.
Rakenne havaittiin voimajohtohankkeen yhteydessä tehdyssä vedenpohjan kartoituksessa 2015.

Korsnäs viken 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Nauvon kirkolta noin 6 kilometriä lounaaseen Korsnäs vikenin itäosassa.
Veneen hylky, jonka päämitat ovat 5 x 2 metriä. Vene paikannettiin vedenpohjan kartoituksessa, joka tehtiin voimajohtohankkeen suunnittelun yhteydessä.

Korsnäs viken 2 (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on sisäsaaristossa Nauvon kirkolta noin 6 kilometriä lounaaseen Korsnäs vikenin itäosassa.
Mahdollinen veneen hylky, jonka päämitat ovat noin 6 x 2 metriä. Kohde havaittiin vedenpohjan kartoituksessa, joka tehtiin voimajohtohankkeen valmistelun yhteydessä 2015.

Risis viken (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on Nauvon kirkolta reilut 8 kilometriä länsilounaaseen Risis vikenissä.
Mahdollinen veneen hylky, jonka päämitat ovat noin 5 x 2 metriä. Hylky makaa rannan ja kalliosaaren välissä kallion juurella. Mahdollisesti melko moderni soutuvene, jonka voi havaita myös pinnalta käsin. Kohde havaittiin vedenpohjan kartoituksessa, joka tehtiin voimajohtohankkeen valmistelun yhteydessä 2015.

Isokari maston perustus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kallioon pultattuja metallirenkaita. Mastoa pystyssä pitäneiden vaijereiden kiinnitys renkaita.

Isokari merenkulun merkkilaite (Kulkuväylät)
Historiallinen; Noin 5 m korkea teräspylväs, jossa metalliset tikkaat kahdella puolella. Pylvään päässä on n. 150 cm pitkä poikittainen palkki. Pylvään alaosassa metallinen laatikko, josta lähtee ylös alasa ja sivuille sähköjohtoja. Merenkulun merkkivalo tms. merkkilaite.

Isokari putkilinja 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mahdollisesti purettuun rakennukseen tai tykkiasemiin liittynyt puolustusvoimien rakennelma.
Betonisia putkenkannattimia.

Isokari putkilinja 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Walleniusten rannasta alkava betonisten putkekannattamien ja paikoin vielä jäljellä olevan teräsputkenkin muodostama linja, jonka alkupäässä betonipilareiden päässä kaksi polttoainesäiliötä. Viimeinen edelleen pystyssä oleva betoninen putken kannatin sijaitsee majakan lähellä polun varressa.
Majakan vanhan valon polttoainehuollossa käytetty polttoainevarasto ja siirtoputki. Erityisesti rannan polttoainesäiliöt ovat maisemallisesti vaikuttavat ja siten säilyttämisen arvoiset. Myös betoniset kannatitolpat muistuttavat majakan historiasta, tekniikan kehityksestä ja historian saatossa majakalle tehdyistä muutoksista.

Örö 06 1980-luvun tuliasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Etelän puolelta pesäkkeeseen johtaa kallioon räjäytetty yhdyskäytävä, joka haarautuu pohjoiseen pesäkkeen ovelle ja itään betoniseinään. Sisäpuolella 2.2 x 2.2 m:n betoninen sisätila, josta ampuma-aukot N ja E. Sisäänkäynti S. Betoninen tasakatto. Huoltopäällikkö evp. Stig-Göran Hallénin mukaan tuliaseman rakensivat pioneerit 1980-luvulla.

Örö 08 lähipuolustusasema (Puolustusvarustukset)
Moderni; Satamaan vievän tien varressa, näköalaa itään ja koilliseen. Betoniharkoista koottu osaksi maahan upotettu lähipuolustusasema. Pituus 3.0 m, leveys 2.3 m, korkeus 1.4 m.

Örö 14 rakennuksen jäännös (Asuinpaikat)
Moderni; Betonilaatta rantakalliolla ns. halkolaiturin vieressä. Laatan mitat 5.6 x 8.4 m. Kolme huonetta, joista eteläisin suurin. Keskellä valettu tulisijan pohja. Lämmitettävä odotustupa tai asuinrakennus. Huoltopäällikkö Stig-Göran Hallénin mukaan rakennus purettiin 1980-luvulla.

Örö 20 taisteluhauta (Puolustusvarustukset)
Moderni; Tasaiseen maastoon kaivettu taisteluhauta, jossa tuliasema ja yhdyskäytävä. NW-päässä betoniharkoista rakennettu potero. Juoksuhauta tuettu vaakahirsillä ja pystyföljäreillä 2 tuuman pattingista. Taisteluhaudan syvyys 1.6-1.7 m, leveys 1.1-1.2 m. Kaikkiaan 14 suoraa käytävän osaa, jotka mutkittelevat siten, että 8. ja 9. osa muodostavat maanalaisen osan. Pattingista tehty tasakatto peitetty kattohuovalla ja soralla. Katto on ennen pitkää romahdusvaarassa. SE-päässä on lyhyt sivukäytävä, joka päättyy betoniharkoista rakennettuun poteroon. Maanalainen osa osaksi kahdessa tasossa, joiden välissä betoniportaat. Kaksi maanpinnalle tulevaa ilmanvaihtokanavaa. Huoltopäällikkö evp. Stig-Göran Hallénin mukaan sen rakensivat pioneerit 1980-luvulla.

Kirjalansalmi Stikuviken (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten keskustasta noin 7,5 km koilliseen ja Kaarinan kirkolta vajaat 5 km etelälounaaseen Kirjalansalmessa Kirjalansaaren pohjoisrannalla Kirjalansalmen sillanpenkereen länsipuolella.
Kirjalan luoteisrannassa pengertien länsipuolella on rannassa veteen johtavat kiskot ja betonikuutioita, sekä pienempää metalliesineistöä kuten kiveen upotettu kiinnityslenkki ja piikkilanka-aitaa. Metalliesineet ovat ruostuneita, ja vaikuttaa siltä, että tavara on ollut rannassa useita kymmeniä vuosia. Alue on metsittynyt, ja rautainen kiinnityslenkki sekä piikkilanka-aita ovat jääneet tiheän kuusikon peittoon. Jäännökset havaittiin inventoinnissa 2016.
Arkistoaineistosta käy ilmi, että kyseinen alue on toiminut lossitelakkana 1920 –luvulta 1950-luvulle. Kirjalansalmi on ylitetty samalta paikalta pitkään, jopa vuosisatojen ajan, ja ennen siltaa käytettiin lauttoja ja lossia. Tie- ja vesirakennushallituksen 18.2.1953 vastaanottamassa kirjeessä Kirjalansaaren Södergårdin tilan omistajat ehdottavat TVH:lle Kirjalansaaren pohjoisrannassa sijaitsevan lossitelakan laajentamisen sijaan koko telakan siirtämistä Sälstenin saarelle. Kirjeen liitteenä on piirros, johon on hahmoteltu telakan alue sekä Sälstenin saari. Telakka-alue Kirjalan rannassa oli aiemmin kuulunut Södergårdin tilan maihin, mutta myyty valtiolle 1920-luvulla. Lossitelakkaa ei kuitenkaan siirretty Sälstenin saarelle. Kirjalansalmen riippusilta valmistui 1963.
Telakan jäännökset havaittiin 2016, kun alueella tehtiin inventointia (Subreering Ammattisukellustyöt Oy) Kirjalansalmen sillan uusimishankkeen valmistelun yhteydessä (ks. inventointiraportin sivut 14 - 16).

Kirjalansalmi 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaarinan kirkolta noin 4,3 km etelälounaaseen Kuusiston etelärannassa noin 30 metrin etäisyydellä Kirjalansalmen sillasta sen länsipuolella.
Vesirajassa on puurakennetta ja veistettyjä kiviä. Rakenne liittyy todennäköisesti Kirjalansalmen siltaa edeltäneeseen ponttoonisiltaan. Kirjalansalmeen rakennettiin pengertie Kirjalansaaren ja Sälstenin välille 1926, ja loppumatka Sälstenistä Kuusistoon päästiin lossilla. 1930-1940 -lukujen vaihteessa lossi korvattiin ponttoonisillalla. Silta näkyy esimerkiksi vuoden 1955 peruskartassa. Kirjalansalmen riippusilta rakennettiin 1963. Sen rakentamisen yhteydessä pengertä Kirjalan rannasta entisen Sälsten -saaren kohdalle levennettiin.
Kirjalansalmi on ylitetty samalta paikalta pitkään, todennäköisesti vuosisatojen ajan. Kuninkaan kartastosta löytyy merkintä salmen ylittäneestä lautasta, ja myös vuonna 1880 piirrettyyn senaatin karttaan on merkitty lauttayhteys Yli-Kirjalan kylän ja Kuusiston Jullaksen kartanon rannan välille.
Siltarakenteet havaittiin Kirjalansalmen sillan uusimishankkeen valmisteluun kuuluneessa inventoinnissa 2016 (Subreering Ammattisukellustyöt Oy).

Tupavuori eteläpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Naantalin kirkosta noin 3,7 km kaakkoon Naantalin satamassa Tupavuoren eteläpuolella ja Ajonpää -niemen pohjoispuolella väylällä. Hylky on vilkkaasti liikennöidyllä satama-alueella.
Noin 10 metriä pitkä ja 3 metriä leveä ehjähkö rautarunkoisen veneen hylky, joka nousee pohjasta noin 0,5 metrin korkeuteen. Runko on niitattu. Niitattuja aluksia tehtiin Suomessa noin toisen maailmansodan aikaan asti. 1950-luvulla laivoja ei enää tehty niittaamalla, mutta veneitä niitattiin satunnaisesti vielä myöhemminkin.
Hylky paikannettiin Liikenneviraston tekemässä vedenpohjan kartoituksessa 2016. Hylyn tarkisti huhtikuussa 2020 Nautic Club urheilusukeltajat, Turku. Näkyväisyys oli tuolloin erittäin huono.

Samppalinnan tullimuuri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallionyppylän päällä, Samppalinnan puistoalueen reunassa on muutama, ladottu lohkokivi. Lohkokivien päällä kasvaa puu. Karttaoikaisun perusteella rakenteen jäännös osuu juuri tullimuurin kohdalle. Maan pinnalla ei merkkejä rakenteen jatkumisesta, mutta todennäköisellä linjalla on paksu puistomulta, joka voi peittää alleen perustusten kivet.
Koekaivauksissa selvisi, ettei rakenne jatku kaavamuutoksen alaiselle rakennettavalle alueelle ja todennäköisesti kallionyppylän kivet olivat peräisin 1960-luvulla tehdystä louhinnasta. Kyseessä ei siis ole muinaisjäännös.

Hirvensalon Lauttaranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on 4,0 km lounaaseen Turun tuomiokirkolta, 0,7 km Turun linnasta etelälounaaseen, ja 90 m pohjoiseen Vanhan Kakskerrantien ja Toijaistentien risteyksestä.
Rannassa on todennäköisesti vanhan laiturin pohjakiveyksiä. Kiveykset asettuvat samoille kohdille kuin 1900-luvun alkupuolella lähistöllä olleen talon venelaituri, joista varhaisin dokumentaatio on vuoden 1939 ilmakuvassa. Paikalla oli pieni laituri 1970- tai 80-luvulle asti. Nyt kiveyksiä halkoo asfaltoitu kävelytie. Inventoinnin hetkellä, marraskuussa 2020, kiveyksiä peitti laonnut kasvillisuus, ja kiveykset olivat osittain veden alla, vedenkorkeuden ollessa +22 cm keskivedenpinnasta. Kiveykset eivät muodostaneet yhtenäistä kokonaisuutta, vaan esiintyivät hajanaisina ryppäinä. Viistokaikuluotaamalla ei havaittu vedenalaisia rakenteita.
Kohde luokiteltiin suhteellisen nuoren iän ja huonon kunnon vuoksi muuksi kuin kulttuuriperintökohteeksi.

Västermälösundet (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Paraisten keskustasta noin 11 kilometriä lounaaseen Västermälösundet -salmessa Stormälön ja Lillmälön välillä, lähellä Stormälön rantaa.
Noin kolme metriä pitkä veneen hylky, joka havaittiin monikeilainluotauksessa 2020. Hylyllä ei ole sukellettu, joten veneen kunnosta, materiaalista ja ajoituksesta ei ole tietoa.

Fallsundet (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Fallsundetin itäosassa Kopparön eteläpuolella veneväylällä.
Noin 4,4 metriä pitkä veneen hylky, joka on pohjassa ylösalaisin. Vene on havaittu monikeilainluotauksessa 2020.

Bölen ranta 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Houtskarissa Houtskarin kirkosta noin 2,8 km
kaakkoon Hönssundetin länsiosan etelärannassa Medelbyn Bölen pohjoispuolella.
Laiturin jäännös. Laituri on merkitty vuosien 1961 ja 1969 peruskarttoihin, mutta se puuttuu vuoden 1984 kartalta. Paikalta löytyy pohjamudasta erottuvia kiviä ja puunkappaleita väljässä ryppäässä. Osassa puista on hirsisalvokset, mutta puut eivät muodosta selkeää kiinteää rakennetta. Laituri on todennäköisesti liittynyt 200 metriä eteläkaakkoon sijaitsevaan Bölen tilaan, joka esiintyy vuoden 1912 isojakokartalla.
Merenpohjassa noin 15 m säteellä kohteesta pohjoiskoilliseen on hajanaisesti puolen
tusinaa eri kokoista työstöjälkistä puusalkoa ja pienempää kappaletta, jotka eivät välttämättä liity laituriin. Kohde havaittiin toukokuussa 2021, kun alue kartoitettiin viistokaikuluotaamalla sähkökaapelihankkeen valmistelun yhteydessä.
paikannettiin Bölen rannan länsipuolelta.

Sotalainen/Rätiälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä on sijainnut Aurajoen itä/kaakkoisrannalla, nykyisen Martin kirkon itäpuolella, Sotalaisten mäen juurella, sen eteläpuolella.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1556, jolloin täällä on kaksi taloa, näistä toinen nimeltään Rätiälä tai Rättinen. Kyseinen talo sen sijaan mainitaan jo vuodesta 1378 alkaen ja se joutui 1400-luvulla kaupungille. Toinen kylän taloista oli keskiajalla tuomiokirkon hallussa, mutta peruttiin vuonna 1547 kruunulle ja vuonna 1569 Turun pormestari ja raati saivat sen palkkatalokseen. Tästä lähtien tämäkin talo kuului kaupungille. 1700-luvun lopulla kylään kuului neljä taloa, jotka olivat Mikkola, Vanhatalo, Ylitalo ja Peltola. Sotalainen näkyy kartoissa 1600-luvun puolivälin kihlakunnankartasta alkaen ja katoaa vähitellen viimeisen Turun palon jälkeen asemakaavarakentamisen alle, mutta on kuitenkin vanhojen karttojen perusteella kohtuullisen hyvin paikannettavissa. Kylän koillispuolelle on merkitty laaja muinaisjäännösalue Turun linnan tiilisali (1000031174).
Alueella on nykyään tiivistä kerrostaloaluetta, joten kylän asutusjäännökset ovat hyvin todennäköisesti tuhoutuneet.

Uittamo (Uittamo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin asiakirjatieto kylästä on vuodelta 1378, 1400-luvun alussa talo oli rälssisäteri, mutta vuoteen 1540 mennessä palautunut talonpoikaistaloksi. Sen omisti tuolloin raatimies Henrik Skalm, ja myöhemmin sama suku omisti taas verovapauden saaneen talon. Tontti on paikannettavissa 1700-luvun lopun tiluskartasta.
Uittamon talon tontti näyttäisi jääneen myöhemmän Uittamon lähiön kerrostaloalueen alle.

Vilkkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vilkkilän yksinäistalo mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1404, jolloin kuningas Erik lahjoitti sen Tuomiokirkon Pyhän Laurentiuksen altarille. Prependatalo, joka sijaitsi Korppolaisten ja Sotalaisten kylien välissä, kuului jonkin aikaa Mikael Agricolalle, joka kuoli vuonna 1557. Sen jälkeen Vilkkilä liitettiin Heikkilän kylään (myöh. Vähä-Heikkilä). Vilkkilän talo säilyi asuinkäytössä, ja siinä 1500-luvun jälkipuoliskolla asui mm. Turun linnan sotaväkeä. Myöhemmin se ilmeisesti palveli Vähä-Heikkilän torppana. Vilkkilän torppa mainitaan ainakin vuosina 1772 ja 1800. Torpan - ja mahdollisesti jo yksinäistalon tontti sijaitsi mitä ilmeisimmin nykyisen Kaasukellonmäen eteläpuolella. Se on merkitty vuoden 1650 kihlakunnankarttaan ja myöhemmin paikalle on merkitty kolme rakennusta vielä vuonna 1828 laadittuun asemakaavakarttaan.
Kylän alue on jäänyt uudehkon kerrostaloalueen alle ja näyttäisi näin tuhoutuneen.

Hamari (1000041490) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo, joka joutui Turun tuomiokirkon P. Laurin alttarin palkkatilaksi vuonna 1404. Kirkkoreduktiossa tila siirtyi kruunulle, ja vuonna 1731 Hamaro mainitaan yksinäiseksi veroratsutilaksi no. 31. Hamaron kylä jaettiin isojaossa 1808 Vähätaloon ja Isotaloon, myöhemmin näiden väliin tuli vielä Keskitalo.
Vanhimpien karttojen perusteella Vähätalon tontti on vanhin tunnetuista talonpaikoista. Se on kuitenkin nykyään täysin tuhoutunut uudisrakentamisessa. Nuoremmalla Isotalon tontilla on edelleen vanhaa rakennuskantaa ja Keskitalosta on mahdollisesti yksittäinen kiviperusta säilynyt, mutta talona Keskitalo on nuori.

Iso-Heikkilän latokartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1450, jolloin jo on Turun linnan alainen latokartano – ei ole siis tietoa siitä, että paikalla olisi koskaan ollut talonpoikaistaloa tai kylää. Hajatietoja on säilynyt myös Turun linnan verotileissä ja vuodesta 1538 lähtien linnanläänin tileissä. Tilan alkuperäinen nimi oli Turun linnan latokartano, mutta erotuksena toisella puolella jokea sijainneesta alkuperäisestä Heikkilästä, joka nimettiin Vähä-Heikkiläksi, tätä alettiin kutsua Iso-Heikkiläksi. 1600-luvulla talossa oli lukuisia vuokralaisia, joissa kruununmiehillä oli siihen etuoikeus, mutta välillä tila oli myös porvarin hallussa. 1700-luvulla Iso-Heikkilän kartano oli korkea-arvoisten sotilaiden virkatalona, samoin 1800-luvulla, jolloin vuokralaisena oli välillä myös Turun hovioikeuden presidentti Erik Wallenskiöld. Vuonna 1908 kartano siirtyi Turun kaupungille ja pian tämän jälkeen Turun Yliopistoseuralle. Tarkoituksena oli perustaa yliopiston keskus tänne, mikä ei lopulta toteutunut. 1900-luvun puolivälissä tila myytiin SOK:lle, joka puratti sen kaikkine rakennuksineen. Kartanossa tehtiin dokumentointi, mutta yhtään sen alueesta ei saatu säilytettyä, joten alueen kartanonaikaiset rakenteet ja kulttuurikerrokset ovat nykyään täysin tuhoutuneet uudisrakentamisen takia.

Poso/Heikoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1540 oli yksinäinen verotalo, jollaisena säilyi koko 1500-luvun. Nimi Posoi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1577.
Kantatalo on edelleen vanhalla tontillaan, mutta pihapiirissä on uusia pinta-alaltaan suuria ulkorakennuksia, joiden rakentamisessa maakerrokset ovat todennäköisesti pitkälti tuhoutuneet.

Vaistenkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saramäki mainitaan keskiajalla kerran, vuonna 1472 ja myöhemmin usein Vaistenkylän yhteydessä, mutta jälkimmäinen erotettiin Saramäestä jo keskiajalla. Vielä uuden ajan alussa Saramäki ja Vaistenkylä esiintyivät yleensä yhdessä Vaistenkylän nimellä. Vaistenkylän eli Vaivaistenkylän on arveltu saaneen nimensä keskiaikaisesta armeliaisuuslaitoksesta. Kansantarinan mukaan kylässä olisi ollut nunnien ylläpitämä köyhäintalo.
Vaistenkylän Saramäestä erillinen tonttimaa näyttäisi tuhoutuneen Maarian altaan padon rakentamisessa.

Teräsrautala/Teräsrautela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijainnut aikanaan Suikkilan koillispuolella, pienen puron itäpuolella.
Mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1416. Talo lienee ollut keskiajalla ainakin Turun arkkiteinin hallussa. Uuden ajan alkupuolella tunnetaan veroluonteisena yksinäistalona, myöhemmin Teräksen yksinäistalona.
Alue on nykyään tiiviisti rakennettua ja suoraan kylätontin päälle on rakennettu Länsikeskuksen Citymarketin kauppakeskus.

Viikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuomittiin vuonna 1434 kuuluvaksi tuomiokirkolle, 1530-luvulla tuli verotaloksi, talo tunnettu myös nimellä Krapoi. Tontti edelleen rakennettu. Toinen Terärautala sijaitsi jossain tämän vieressä.
Tonttimaa on jäänyt valtaosaltaan uudisrakentamisen (linja-autohallit) ja tien laajentamisen alle ja vaikuttaa tuhoutuneelta.

Aatila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakskerran eteläreunan keskivaiheilla, Lempälän itäpuolella. Vanhempien karttojen puuttuessa alkuperäisen tontin jäljittäminen on vaikeaa. Mahdollisesti tontin paikka on vaihtunut 1800-ja 1900-lukujen vaihteessa.
Mainittu luultavasti jo 1430, mutta tunnetaan varmasti vuodesta 1540 veroluonteisena yksinäistalona. 1580-luvulla talo jaettiin kahtia. Myöhemmin taas yhdeksi tilaksi yhdistetty Aatilaksi kutsuttu talo sijaitsee nykyään hieman pohjoisempana, mutta vielä 1800-luvun lopun senaatinkartastossa alueen ainoa talo on merkitty mäen koillisreunalla, jossa myöhemmässä kartassa on kuitenkin Väinölä-niminen talo. Tilan vanha päärakennus on purettu ja uusi rakennettu sen tilalle 2002. Pihapiirissä ei ole enää merkittäviä vanhoja rakennuksia, jonka vuoksi rakennussuojelumerkintä on poistettu kohteesta. Myös Väinölän
tontilla on kookas uusi rakennus.

Hyyrtilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tontti on sijainnut Kakskerranjärven pohjoispuolella, sen keskivaiheilla, Hyyrtilänkujan varrella, sen luoteispuolella.
Ensimmäinen asiakirjamaininta vasta vuoden 1540 maakirjassa, jolloin oli yksinäistalo. 1500-luvun puolivälissä talo jakautui kahtia. Molemmat talot säilyivät verotaloina 1600-luvun puolelle.
Vanhalle tontille on rakennettu moderni ja melko kookas omakotitalo, joten todennäköisesti alueen kulttuurikerrokset ovat tuhoutuneet.

Peppinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan 1400-luvun jälkipuolella ja 1500-luvulla talo on veroluontoinen yksinäistalo. Ensimmäisessä maakirjassa 1540 yksinäinen verotalo. Alueella edelleen Peppoisista lohkottu talo ja jotain muita rakennuksia.
ontin läpi kulkevan tien itäpuolella sekä rakennuskantaa että pysäköintialue, tien itäpuolella on myös rakennuksia, mutta myös hieman rakentamatonta metsikköä. Tontin ympärillä on nykyään golfkenttiä. Suurin osa tonttimaasta vaikuttaa tuhoutuneelta, eikä alueella ole enää tilan vanhaa rakennuskantaa.

Rajakari (1000041801) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun vesialueella Airistolla Satavan pohjoisosan länsipuolella 15,3 metrin laivaväylän itäpuolella Rajakarin ja Kutuluodon välillä mutapohjalla.
Noin 27 metriä pitkä ja 6 metriä leveä proomun hylky. Runko on säilyttänyt muotonsa. Proomu R.W.L. 48 (94 brt) sai vuodon hiekkalastissa matkalla Paraisilta Turkuun 26.7.1956 Rajakarin luona Airistolla ja upposi.
Hylyn on alunperin 2018 löytänyt Nautic Club Urheilusukeltajat ry viistokaikuluotaamalla. Hylyn tunnistaa viistokailuotauskuvassa selkeästi proomuksi, jossa on kaksi suurta ruumanluukkua.

Iso-Pukki länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Turun lähivesillä Ruissalon eteläpuolella Iso-Pukki saaren länsipuolella tasaisella pohjalla.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä ja leveys 6 metriä. Runko on hyvin säilynyt ja erottuu selkeästi viistokaikukuvassa. Runko on koillis-lounaissuunnassa siten, että keula osoittaa koilliseen. Luotauskuvassa hylky näyttää tasaperäiseltä avoveneeltä.
Hylyn löysi alunperin Saaristomeren Sukeltajat ry 2010-luvulla.

Sampo-talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sampo-talon (Virusmäentie 12) kellarin korjauksen yhteydessä esiin tullut rakennuksen kivijalka, joka tehty luonnonkivistä. Tarkastuksen yhteydessä otettiin talteen 1800-luvun esineistöä, minkä lisäksi paikalla havaittiin mm. luuta ja parkitun nahan paloja, joita ei otettu talteen.
Vuosien 1789-90 ja 1795 isojakokarttojen perusteella Sampo-talon kellarista löytyneen kivijalan voidaan arvioida olevan peräisin jommastakummasta niistä rakennuksista jotka isojakokarttoihin on merkitty Turun kaupungin rajalla olevasta Aninkaistentullista koilliseen lähtevän tien varrelle.

Örö 42 taisteluhauta (Puolustusvarustukset)
Moderni; Maahan kaivettu taisteluhauta, jossa on rannansuuntainen eli N-S-suuntainen osa ja
itään haarautuva osa, jonka päässä maanalainen suojatila. Rannansuuntainen osa noin
26 m pitkä, molemmissa päissä betoniset suojat, joiden sisämitat 1.5x1.6 m. Kaivannon leveys on noin 2 m, syvyys 1.0-1.2 m. Rannansuuntaisen osan seiniä ei ole tuettu. Itään haarautuvassa osassa 18 m juoksuhautaa, jonka leveys 1.0 m ja syvyys 1.5 m. Juoksuhaudan päässä maanalainen betoninen suoja- ja majoitustila.
Huoltopäällikkö evp. Stig-Göran Hallénin mukaan tuliaseman rakensivat pioneerit 1980-luvulla.

Örö jatulintarha 1 (Kivirakenteet)
Moderni; Jatulintarha, jonka tuntemattomat matkailukeskuksen vierailijat ovat rakentaneet 2010-luvulla.

Örö jatulintarha 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Jatulintarha, jonka tuntemattomat matkailukeskuksen vierailijat ovat rakentaneet 2010-luvulla.

Kuusistonsalmi 1 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Kuusistonsalmensillan länsipuolella.
Veneen hylky, 4 x 1,3 m, pohjassa 2,5 m syvyydellä, 11 m rannasta (Subreering Oy:n 2022 esiselvitysraportin havainto 1).

Kuusistonsalmi 2 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Kuusistonsalmen sillan länsipuolella.
Veneen hylky, 5,2 x 1,6 m, kallellaan pohjassa 2,5 m syvyydellä, 13 m rannasta laiturin päädyssä (Subreering Oy:n esiselvitysraportin 2022 havainto 2).

Kuusistonsalmi 3 (Alusten hylyt)
Moderni; Veneen hylky, 6,5 x 2 m, ylösalaisin pohjassa 3 m syvyydellä, 14 m rannasta.

Moderni; Veneen hylky, 3,8 x 1,6 m, pohjassa 3,5 m syvyydellä, 6 m rannasta.

Moderni; Epävarma hylyn kappale, 2,6 x 1 m, pohjassa 2,5 m syvyydellä, 60 m rannasta. Mahdollisesti vain kivenlohkare.

Kuusistonsalmi 6 (Kulkuväylät)
Moderni; Sijaintipaikka on Kuusistonsalmen sillan alla.
Puurakenne, johon kuuluu 23 pystypaalua. Mahdollisesti 1932 valmistuneesta sillasta. Paalujen pituus vaihtelee 0,5 metristä 1,5 metriin. Seassa levinnyt kivipanos (Subreering Oy:n esiselvitysraportin 2022 havainto 6).

Karpanmäki 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Karpanmäki sijaitsee noin 200 metriä tien 110 eteläpuolella. Luonnonsuojelualue rajautuu idässä ja etelässä peltoon ja muualla rakennettuun alueeseen. Inventoinnissa havaittiin Karpanmäen laella kuopparakenne, kooltaan noin 4 x 4 metriä, syvyydeltään noin metri, mutta kuoppaa on täytetty jätteillä, joten syvyys ei käy tarkkaan ilmi. Kuopan länsilaidalla on havaittavissa matalaa vallia, korkeus noin 10–15 cm. Vanhoissa kartoissa tai ilmakuvissa ei ole havaittavissa mitään rakennetta tällä kohtaa, mutta kuoppa ei vaikuta erityisen vanhalta. Kuopan tarkoitus ei
inventoinnissa selvinnyt, mutta neliskanttinen muoto viittaisi siihen, että paikalla on ollut jokin rakenne.

Pohjolanmäki 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pohjolanmäen eteläpuolella, noin 600 metriä Tuorlan kartanosta itään. Metsässä noin 6–7 metriä vanhan pelto-ojan pohjoispuolella on kuoppa, jonka seinät on vuorattu hirsillä. Kuoppa on nelikanttinen, sivun pituus noin 2,5 metriä. Kuopan seiniä tukee kolme jo hieman lahonnutta hirsikertaa, kuopalla on syvyyttä noin puoli metriä ja sen ympärillä on matalat vallit paitsi pellon puolella, josta kuoppaan näyttäisi johtavan käytävä. Kyseessä lienee maatalouteen liittyvä rakenne, ehkä säilytyskuoppa. Hirret ovat hieman lahonneita mutta ehjiä ja kuopan seinät eivät ole luhistuneet, joten rakenne ei ole kovin vanha, korkeintaan muutamia kymmeniä vuosia. Lähistöllä on ollut maataloja 1900-luvulla, joista toinen on edelleen paikallaan, toinen on autioitunut ja purettu ja kuoppa liittynee niiden toimintaan.

Pohjolanmäki 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pohjolanmäen eteläpuolella, Tuorlan ja Raadelman välisellä metsäalueella. Inventoinnissa havaittiin kuoppajäännös, joka on kooltaan 2 x 2 metriä ja syvyydeltään noin 0,5 metriä, sitä ympäröivät 30–50 cm korkeat vallit paitsi luoteissivulla. Vallin päältä lukien kuopan syvyys on noin metri. Kuoppa liittynee lähellä sijaitsevien maatilojen toimintaan 1900-luvulla, jolloin alueella oli peltoja, jotka ulottuivat kuopan lähistölle. Mahdollisesti kyseessä on maanviljelyyn liittyvä varastokuoppa, jollaisia usein löytyy vanhojen peltojen tuntumasta.

Raatoketo 2 (Maarakenteet)
Moderni; Noin 20 metriä Kuusiston kartanon pysäköintialueen pohjoispuolella, metsässä, on muodoltaan
suppamainen kuoppa, jonka halkaisija on noin 5 metsiä ja syvyys noin 2 metriä. Kuoppaan johtaa oja loivasti rinnettä pitkin oja etelästä. Selviä valleja kuopassa ei ole. Välittömästi kuopan pohjoispuolella on kaivanto, joka on kooltaan noin 4 x 10 metriä lounaispäästä ja kapenee
koillispäähän noin 2 metriä leveäksi. Kaivanto on noin puoli metriä syvä. Kuopan ja kaivannon kohdalla ei ole merkitty rakennuksia historiallisen ajan karttoihin. Kaivanto ei vaikuta kovin vanhalta, mutta sen tarkoitus ei inventoinnissa varmuudella selvinnyt. Kuopat ajoittuvat todennäköisesti 1900-luvulle.

Simson (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Utöstä noin 14 kilometriä kaakkoon ja Grimsörarnan luodoista noin 1 kilometrin itäkaakkoon. Sijaintipaikka on kansallispuistoaluetta.
Hinaaja Simsonin hylky. Hylky lepää pohjassa kölillään. Aluksen teräksinen noin 30 metriä pitkä runko on painunut pohjasedimenttiin siten, että osa kannesta on pohjan kanssa samalla tasolla.
Simson ajoi karille myrskyssä, sai vuodon ja upposi 20.9.1978. Onnettomuuden sattuessa se hinasi koneetonta proomua ja oli matkalla Naantaliin. Kahdeksan henkilön miehistö onnistuttiin pelastamaan luotsikutteriin. Simson oli rakennettu Ruotsissa Oskarshamnissa 1910-luvulla ja se oli peruskorjattu vähän ennen uppoamistaan.

Pirttimäki (1000047819) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mäen laella melko tasaisessa avokalliomaastossa on noin 4 x 5 m kokoinen kolmiomainen kivilatomus. Kiviä on eniten kasaumina kolmion kärjissä. Kivirakenteen funktio on epäselvä, mutta se ei vaikuta vanhalta. Rakenne saattaa olla maanmittaustöissä käytetyn puisen lavan pohja.

Eläköön (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomeren alueella Nauvossa Nauvon kirkosta noin 1,7 km itään Ernholmin pohjoisrannan merenlahden itäreunassa. Sijaintipaikka on merkitty merikarttaan.
Pintahylkynä oleva puurunkoisen Eläköön -nimisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 60 metriä. Parkkilaiva Eläköön oli rakennettu Uudessakaupungissa Varvinmäen telakalla 1919-1920. Aluksen tilaaja oli Uudenkaupungin Laiva Oy. Alus myytiin ahvenanmaalaiselle Gustav Eriksonille 1933. Alus oli käytössä 1949 asti, jolloin runko hinattiin laituriksi Pikku-Nauvon sahan rantaan.
Eläköön-laivasta on tietoja 5.9.2023 hylyt.netissä (Eläköön) ja wikipediassa (Eläköön parkki). Pinnalla oleva hylky näkyy ortokuvassa (5.9.2023)

Anttilanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuristenlahden eteläisellä puolella, Anttilanvuoren eteläisellä rinteellä. Alueella kasvaa harvasti pääasiassa mäntyjä ja paikoin avokalliota peittää jäkälät ja sammaleet. Rakenne muodostuu neljästä kivestä, joista kolme suurinta ovat peräkkäissuuntaisia. Aivan kohteen vieressä kulkee eläinten muovaava polku.

Kalliokela 2 (1000050465) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pellon reunassa olevan kalliopaljastuman päällä on 2 x 2 metrin kokoinen neliömäinen röykkiö, joka koostuu noin 30-60 cm kokoisista kivistä. Kiviä vaikuttaa olevan yhdessä kerroksessa, ja niiden päällä ja alla on pellosta tuotua savimaata.

Turun lentokenttä 5 (Maarakenteet)
Moderni; Muinaisjäännökseen Turun lentokenttä (1000003167) kuuluvien kuoppien yhteydessä on kolme terävärajaista kuoppaa, jotka ovat ilmeisesti läheiseen hiekkakuoppaan liittyviä hiekkanäytekuoppia.

Lausti Väkkäräntie (Kivirakenteet)
Moderni; Väkkäräntien länsipuolella, n. 25 m etäisyydellä tiestä, Melkomaan peltopalstalle johtavaa tietä vastapäätä, varsin selkeä kiviraunio. kivet on kasattu melko tasaiselle alustalle kallion päälle. Raunion koko on noin 6 x 3,5 m ja kasa on korkeudeltaan noin 40–60 cm. Kivet ovat osin sammaleen peitossa. Läheisyydessä on myös muita,
mutta epämääräisempiä ja kooltaan vaihtelevia kivikasoja.
Röykkiön sijainti poikkeaa alueella tunnetuista hautaröykkiöistä. Yksityiskohtaisessa tarkastelussa röykkiön reunassa olevasta kivestä havaittiin poran tekemä jälki. Kyse
lienee Väkkäräntien parannukseen tai muuhun 1900-luvun maankäyttöön liittyvistä jätekivistä.

Murronväljä (Maarakenteet)
Historiallinen; Pellolla olevan metsäkumpareen itäosassa on pyöreä, reunoiltaan kivetty kuopparakenne, jonka ulkohalkaisija on noin 5,5 metriä. Rakenteen reunakiveys on 160-170 cm leveä ja enimmillään 80 cm korkea. Kuopan syvyys on kivivallin päältä mitattuna 140 cm. Kyseessä on kivetyn kellarin jäännös 1800-luvun lopulta tai 1900-luvun alkupuolelta.

Häraholm (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Paraisten saaristossa Pensar -saaren lounaiskulmassa, Häraholm -saaren pohjoispuolella.
Veneen hylky, joka on on 5 metriä pitkä. Saaristomeren Sukeltajat ovat sukeltaneet hylyllä aiemmin. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi veneen kesällä 2024.

Killingholm (1000052570) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Saaristomerellä Korppoon kaakkoispuolella Lom -saaren pohjoispuolella Killingholm -saaren etelärannan luona.
Puurunkoinen vene, jonka pituus on noin 6 metriä. Hylyt.netin mukaan vene on meriläinen.
Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi veneen kesällä 2024. Kuva on osoitteessa hylyt.net/hylkykortti/1697.

Janhua (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin kirkosta noin 1,5 km luoteeseen Janhua-niemen pohjoisrannalla.
Vesirajassa olevia puurimakerrostumia sahatoiminnan jäljiltä.
Janhuanniemellä toimi saha 1800-luvun lopusta 1930-luvulle ja silloin niemen rannat, etenkin etelä- ja pohjoisranta, pengerrettiin käyttäen apuna sahan jäterimoja. Tällä tavalla rantoja muokattiin tasaisiksi satamalaitureiksi. Myöhemmin etenkin etelärannan laitureita on uusittu, mutta pohjoisrannalla rimakerrostumia on vielä näkyvissä vesirajassa ja etenkin keväisin veden alla. Meriveden ollessa alhaalla rimoja näkyy monessa paikassa pitkin rantaviivaa.
Janhuanniemellä ei ollut 1883 painetun kartan mukaan vielä asutusta eikä rakennuksia. 1800-luvun viimeisinä vuosina kaupunki vuokrasi niemen Janhuan Höyrysaha Oy:lle, joka perusti niemelle sahan. Sijainti oli sopiva, koska niemelle johti viiden metrin syvyinen luonnonväylä. Sahalle uitettiin puutavaraa Lokalahdelta Varanpäästä, Heikkalanpäästä tai Vohdensaarelta ja Haukharjasta. Sahattu lautatavara myytiin pääasiassa Tanskaan, Englantiin, Ranskaan, Hollantiin, Belgiaan ja Espanjaan. Janhuan Höyrysaha Oy:n toiminta loppui 1919 ja sen tilalle tuli uusi yhtiö, Janhua Oy. Yhtiö rakennutti 1920-1921 uudet betoniset rakennukset puunjalostukselle ja voimalaitokselle. Puunjalostustehtaassa rakennettiin muun muassa sisäovia ja ikkunoita. Puunjalostustehtaassa korjattiin sahan toiminnan viimeisinä vuosina koululaiva Suomen Joutsenen sisätilojen puuosia Suomen Joutsenen ollessa Uudenkaupungin telakalla korjattavana. Sahan toiminta päättyi 1930-luvun puolivälissä (Lähde: Uudenkaupungin museo sekä "Katujen kertomaa: Janhuanniemen historia alkoi sahateollisuudesta". Uudenkaupungin Sanomat 19.1.2922).

Svartnäs (1000054428) (Kivirakenteet)
Moderni; Noin neliömetrin kokoinen laakea luonnonkivi vesirajassa. Kivessä pyöreä kolo, jonka ympärille hakattu kehä, lisäksi kiven pintaan hakattu tilarajaa merkitsevä luku 97.

Sorvarinkallio (Maarakenteet)
Historiallinen; Soramaahan on kaivettu halkaisijaltaan 2,3 metriä oleva ja 0,7 metriä syvä pyöreä kuoppa. Kuopan pohjalla on maatunutta puuta ja sitä ympäröi matala maavalli. Valliin kaivetun koekuopan perusteella maannosta ei ole ehtinyt muodostua kohteen päälle, joten kuoppa ei ole kovin vanha.

Linttisvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mäen laella, pirunpeltomaisessa kivikossa on hevosenkengän muotoinen 3 x 3 metrin kokoinen kivivalli, jossa on korkeat ja suorat seinämät. Kivet on kerätty pirunpellosta. Kivet ovat sammaloituneita ja jäkälöityneitä, mutta rakenteen ehjyydestä päätellen se lienee tehty 1900-luvulla.

Hanko pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin sisäsaaristossa Hanko- ja Laajo-saarten välisessä salmessa väylällä noin 12 metrin syvyydessä.
Veneen hylky, jonka pituus on noin 6 metriä ja leveys noin 2 metriä. Hylky havaittiin Merenkulkulaitoksen Merenmittaustuotannon 2009 sekä Meritaidon 2016 tekemässä merenpohjan kartoituksessa. Hylkyä kuvattiin Merenmittaustuotannon ROV:lla 2009. Kuvauksessa havaittiin, että pohjassa makaa kyljellään puurunkoinen ja vieressä makaavista maston näköisistä osista päätellen purjeilla kulkenut vene. Hylky vaikuttaa melko hyvin säilyneeltä ja ehjältä, vaikka on kasvustosta päätellen ollut pohjassa melko pitkään.

Kummikivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Siirtolohkare, johon liittyy tarina, joka perustuu M. Saloniemen nimikeräykseen v. 1983. Sen mukaan "...kerrotaan, että paikalla on saarnannut Alastaron pappi ja että kun erästä lasta oltiin tuomassa kirkkoon kasteelle, pappi tulikin vastaan ja kastoi hänet kivellä."

Dragsfjärd Labbnäsvägen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Labbnäsintiestä noin 7 metriä pohjoiseen kahdeksan kiven muodostama, 1,2x1,2 metrin laajuinen kivikko, jonka keskellä oli iso kanto. Kivet olivat kooltaan 30-­40 cm, jäkälöityneitä ja pyöreähköjä. Vastaavia kiviä oli muutamia myös kivikeon ja tien välissä. Kaikkien näiden kaakkoispuolella oli pieni maatunut, tien reunaan asti ulottuva hiekkakuoppa, josta kivet luultavasti ovat peräisin.

Suukari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin sataman kaakkoispuolella Suukarin edustalla 2,5 - 3 metrin syvyydessä.
Vene, jonka pituus on noin viisi metriä ja leveys noin 1,5 metriä. Runko vaikuttaa puusta rakennetulta. Mahdollisesti kyseessä on fiskarityyppinen vene. Hylyllä ei ole tehty tarkastussukellusta.
Vene havaittiin 2015 viistokaikuluotauksessa, joka tehtiin sataman kaavamuutos- ja kehittämishankkeen takia.

Kärmeluolanvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on laakealle kalliolle rakennettu, viidestä jonoon asetetusta kivestä muodos-
tuva, likimain lännestä itään suuntautuvan suoran rajalinjan suuntaa osoittava ra-
jamerkki Leinmäen ja Kivijärven kylien rajalla. Rajamerkissä on viisi muotoilema-
tonta luonnostaan litteää kiveä, joiden halkaisija on 60–80 cm ja paksuus 20–30
cm. Kivet on tuettu pystyasentoon pienempiä kiviä käyttäen. Läntisin kivi ja toinen
kivi idästä lukien ovat kaatuneet. Yksittäisten kivien välinen etäisyys on noin metrin
ja koko kivijonon pituus noin seitsemän metriä.

Kenkämaa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivijalka havaittiin inventoinnissa. Rakennus näkyy myös vuoden 1963 ilmakuvalla. Vuoden 1943 ilmakuvalla sitä ei erotu. Kohde sijaitsee Kenkämaassa pienen kallion eteläpuolella ja niityn pohjoispuolella, Sisulahden länsipuolella. Paikalla on 4 x 3 metrin kokoisen rakennuksen kivijalka, jonka koillisnurkassa on 1,8 x 2,6 metrin laajuisen ja 0,5 m korkean kiukaan jäännökset. Rakennus on ollut lähes itä-länsisuuntainen. Kohde on sauna, joka ilmakuvien mukaan on rakennettu vuosien 1943 ja 1963 välisenä aikana.

Vänniö (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vänniö-nimisen suoalueen keskellä, ympäristöstään pari metriä kohoavalla osin kallioisella metsäsaarekkeella, jonka laajuus on 60 x 35 metriä. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista sekametsää.
Paikalliselta informantilta saatujen tietojen mukaan paikalla on ollut toisen maailmansodan aikana ”käpykaartilaisten piilopaikka, korsu”. Koko saareke tarkastettiin maastossa, mutta ihmistekoisia kuoppia tai muita rakenteita ei havaittu. Maaston muodot mahdollistavat hyvin sen, että paikalla on voinut olla kevytrakenteinen tilapäisasumus. Saareke on syrjäisen sijaintinsa vuoksi piilopaikaksi luonteva.

Rumpudden 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Stormälön Rumpudden-niemen itärannalla.
Hylky, jonka pituus on noin 11-12 metriä ja leveys 4-6 metriä. Hylky on jäänyt osin pengerryksen alle.
Samalla ranta-alueella on kaksi muutakin hylkyä. Rumpudden 1 on niistä sijainniltaan pohjoisin. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 6.9.2025. Hylyt.net-palvelussa on viistokaikukuvia Rumpuddenin hylyistä (ks. Rumpuddenin hylky 1-3). Anomalia havaittiin alunperin merikarttaviranomaisen tilaamassa monikeilainluotauksessa 2021.
Rumpuddenin itärannalla olevat kolme hylkyä näkyvät ilmakuvissa 1995 ja 2001. Vuoden 1950 ilmakuvassa hylkyjä ei näy.

Rumpudden 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Stormälön Rumpudden-niemen itärannalla matalassa vedessä.
Hylky, jonka pituus on 41,5-43 metriä ja leveys 6-8 metriä. Hylky on aivan maavallia vasten rantaviivassa.
Samalla ranta-alueella on kaksi muutakin hylkyä. Rumpudden 2 on hylyistä keskimmäinen. Barlius-ryhmä viistokaikuluotasi hylyn 6.9.2025. Viistokaikukuvia on hylyt.net-palvelussa (ks. Rumpuddenin hylky 1-3). Alunperin anomalia havaittiin merikarttaviranomaisen tilaamassa merenpohjan monikeilainluotauksessa 2021.
Rumpuddenin itärannalla olevat kolme hylkyä näkyvät ilmakuvissa 1995 ja 2001. Vuoden 1950 ilmakuvassa hylkyjä ei näy.

Rumpudden 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Paraisten sisäsaaristossa Stormälön Rumpudden-niemen itärannalla.
Hylky, jonka pituus on 32-35 metriä ja leveys 6-7 metriä. Hylky kohoaa pohjasta nin 1,7 metriin. Luotauskuvian perusteella aluksesta on jäljellä pohjaosa. Hylky on matalassa vedessä alueella, jossa on muitakin hylkyjä.
Barlius-ryhmä viistolaikuluotasi kohteen syyskuussa 2025. Barliuksen viistokaikukuvia Rumpuddenin hylyistä on hylyt.net-palvelussa (ks. Rumpuddenin hylky 1-3). Alunperin anomalia havaittiin merikarttaviranomaisen merenpohjankartoituksessa 2021.
Rumpuddenin itärannalla olevat kolme hylkyä näkyvät ilmakuvissa 1995 ja 2001. Vuoden 1950 ilmakuvassa hylkyjä ei näy.

Tolmaräng (Kivirakenteet)
Moderni; Korkeusmittauspisteeseen liittyvä kivirakenne kallioalueen laella.

Bötesberget (Kivirakenteet)
Moderni; Korkeusmittauspisteeseen liittyvä kivirakenne kallioalueen laella.

Purunpää Högholmen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; På Högholmen, som numera bildar mellarsta delen av Jungfruholmen har enligt uppgift, bl.a. Hildur Planting inventering 1932, funnits en stenlabyrint, jungfrudans på bergskröne som höjer sig 27.5 möh.
Vid inventeringen 1985 kunde konstateras att jungfrudansen inte mera fanns kvar. Högst uppe på holmen finns i berget flera ögleförsedda järnbultar och bredvid dessa diffuusa stenhögar. Det är möjligt att stenhögarna utgör resterna av jungfrudansen. De påminne dock mera om den typ av stenar som använts för att bygga vallen i norrra ändan av ön och det är sålunda troligt, att de härstammar från ett sjömärke eller någon annan modernare anordning.

Bötesberget (40010045) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Boplatsen var belägen mellan Bötesbergets och Långisbergets bergsmassiv på en sandig höjd. Fordom har boplatsen legat på en bergig ö i botten av en liten vik på denna ös södra sida.
Bopatsen med omgivande terräng är förstörd av sandtäkt.

Västerängarna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; På vänstra sidan om vägen mellan Dragsfjärds kyrka och Söderlångvik, ca 700 m W från S ändan av Söderbyviken har uppenbarligen funits en forngrav. Gravröset har varit beläget på en mindre bergsklack E om en hög, brant bergsrygg i N-S-riktning. På själva berget finns numera endast några enstaka stenar kvar, största delen av dem har blivit utspridda i omgivningen och på bergets E sida har man byggt en låg mur av dem.
Gravröset är utmärkt på grundkartan.

Väljälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kukkulanmäen ja Ilolanmäen väliin jäävässä solassa, jonka läpi Spurilanjoki virtaa. Joen pohjoispuolella kulkee vanha Turku-Helsinki maantie 2351 ja eteläpuolella Turku-Helsinki rautatie. Paikka on savista peltoa, joka viettää loivasti etelälounaaseen. Kohteen eteläpuolella, Spurilanjoen toisella rannalla, on sijainnut Konkolan Ilolan Alapellon 73010006 rataoikaisun aikaan tuhoutunut ja vuonna 1986 tutkittu kivikautinen asuinpaikka.
Vuoden 1986 kaivaustutkimuksten aikana Väljälän peltoalueelta löydettiin pintalöytöinä kvartsiesineitä, kivilaji-, pii-, kvartsiitti- ja kvartsi-iskoksia. Vuoden 2019 inventoinnissa lisätietoja kohteesta ei saatu. Samaan aikaan tien viereen asennettiin maakaapelia, jonka kaivantoa myös tarkasteltiin, mutta mitään viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta ei havaittu.
Vuonna 2022 koetutkimusten yhteydessä Väljälän talon puutarhaan kaivettiin 20 koekuoppaa 10 m välein. Maaperä oli tiivistä savea. Muokkauskerros erottui hieman tummempana ja irtonaisempana savena, pohjamaa oli kovaa vaaleampaa savea. Paikalta ei löydetty säilyneenä mitään selkeästi kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Maan muokkaus on sekoittanut asuinpaikan löydöt kyntökerrokseen eikä asuinpaikasta ole enää löydettävissä mitään alkuperäisellä paikallaan.

Ahola (73010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka, joka sijaisee pellolla Hajalan kylässä entisen Halikon länsiosassa heti junaradan eteläpuolella. Osin tuhoutunut Trömperin radanoikaisussa. Tutkittu koekaivauksella vuonna 1986 radan uudistamisen yhteydessä. Asuinpaikkaa tutkittiin tuolloin vain uuden ratalinjan kohdalta. Löytöinä kivilajiesineen katkelma, 2 hioinlaa´an kappaletta ja iskoksia. Koekaivauksen havaintojen ja topografian perusteella tulkittiin että asuinpaikkaa on mahdollisesti säilynyt pellon alaosassa.
Vuoden 2019 inventoinnin aikaan pelto oli korrella eikä pintapoimintahavaintoja voitu tehdä.
Vuonna 2022 koetutkimuksissa tehdyistä neljästä koeojasta ja viidestä koekuopasta ei löytynyt mitään viitteitä säilyneestä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Halikonjoki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännös sijaitsee Turku-Helsinki rautatien uudella linjauksella, Halikonjoen itärannalla, kunnantalon ja postin eteläpuolisella pellolla. Paikalta löydettiin rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia merkkejä kaivauksessa 1989. Nykyisin kohde lienee täysin tuhoutunut rautatien oikaisun yhteydessä.

Lempolanmäki S (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Nk. Leinon Pekan pelto sijaitsee Rikalan Linnamäen ja Lempolanmäen välissä. Asuinpaikkaan viittaavaa materiaalia on löytynyt useaan eri otteeseen metallinilmaisimella. Muinaisjäännöksen täsmällistä sijaintia ja säilymisastetta ei tunneta. Leinon Pekan pellosta on löytynyt mm. pronssikorujen osia, pronssipeltiä, rautakautisen keramiikan kylkipala, savitiivistettä, palanutta savea ja kvartsi-iskos. Paikka tulee tuhoutumaan Halikon läntisen ohikulkutien ja lukuisten kaavateiden rakentamisen yhteydessä.
Kaivaus

Kihinen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kihisten asuinpaikka sijaitsi Kihistenmäen lounais-, etelä ja kaakkoisrinteillä, suurimmaksi osaksi niillä kohdin, josta nykyisin Turku-Helsinki -rautatie kulkee. Asuinpaikka on ilmeisesti ollut hyvin laaja, mutta sitä on tutkittu vain nimeksi ja radan rakentaminen on tuhonnut loput. Kihistenmäen etelänpuoleiset rinteet ovat olleet hiesupitoisen saven peittämää loivasti laskevaa kalliomaata, jonka takana Kihistenmäki on kohonnut pääosin jyrkkäseinämäisenä. Kihistenmäen kaakkoispuolella peltoaukean toisella laidalla kohoaa Rikalan linnavuori.
Kihistenmäen laelta on 1940-luvun lopulla löytynyt kaksi hopeakoristeista keihäänkärkeä KM 12692:1-2 ja vuonna 1998 löydettiin mm. H-tyypin miekka ja hopeinen ristiriipus Wuorenrinta nimisen talon pihamaalta.
Löytöinä Kihisten kohteelta on saatu talteen tyypillistä rautakautista asuinpaikkamateriaalia KM 25923:1-717. Lisäksi Halikon museon kokoelmista löytynyt ja Kihistenmäelle paikallistettu pyöreän kupurasoljen puolikas KM 26591 on täsmälleen samasta muotista lähtöisin kuin Rikalanmäen ruumiskalmistosta löytynyt solkipari KM 12549:15 ja 16.
Kihistenmäen asuinpaikan keskivaiheilla, pienialaisessa kalliopaljastumassa on ollut kuppikallio jossa neljä kuppia. Vuoden 1998 inventoinnin aikaan kuppikallio oli rautatien suojaverkkoaidan vieressä, lähestulkoon kokonaan vanhan ulkorakennuksen alla. Kuppikalliokohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa, jolloin todettiin että kuppikallio oli ilmeisesti peittynyt uuden ulkorakennuksen rakentamisen yhteydessä, sillä sitä ei inventoinnissa löydetty siltä paikalta missä sen piti olla. Myöskään vuoden 2022 tarkastuksessa kuppikalliota ei ollut enää havaittavissa ulkorakennuksen eteläpuolella, joten se on katsottava tuhoutuneeksi ulkorakennuksen korjaustöiden yhteydessä.
Vuoden 1998 inventoinnissa todettiin, että kohteen alkuperäisen ilmeisen laajuuden sekä puutteellisten kaivaustutkimusten vuoksi kohteesta saattaisi mahdollisesti olla osa säilynyt vanhan ja uuden ratalinjan välissä. Tämän vuoksi alueella suoritettiin vuonna 2022 Turun tunnin juna -hankkeeseen liittyvä koekaivaus/esitutkimus, jonka perusteella kuitenkin vaikutti selvältä ettei alueella ollut enää säilyneenä kiinteää muinaisjäännöstä ja kohteen muinaisjäännösstatus poistettiin.
Pelto uudemman ratalinjan ja Vanhan Turuntien välissä Kihistenmäen itäpuolella saattaisi olla enää ainoa mahdollinen alue, jossa vielä voisi olla rippeitä Kihisten asuinpaikasta jäljellä.

Wuorenrinta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Wuorenrinnan tila sijaitsee Rikalanmäen luoteispuolella Kihistenmäessä, jonka etelärinteiltä on rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa materiaalia sekä kuppikivi/kallio. Kohde sijaitsee Kihistenmäen korkeimmalla kohdalla, johon iso omakotitalo on rakennettu. Jo rakennustöiden aikana on arkeologian harrastaja havainnut paikalla merkkejä esihistoriallisesta kohteesta.
Kihistenmäen lounaisosassa sijaitseva kohde ei ollut entuudestaan tunnettu. Inventoinnin yhteydessä (1998) potentiaalisia paikkoja systemaattisesti tarkastettaessa havaittiin erittäin selkeät lika- ja nokimaat avattujen viemäriojien profiileissa. Irtomaista ei ilman metallinetsintä löydetty mitään esihistorialliseen viittaavaa. Kohteen ajoittamiseksi paikallinen arkeologian harrastaja löysi metallinetsiminellä pronssisen karhunhammasriipuksen ja H-tyypin miekan. Paikkaa tutkittiin ja osittain dokumentoitiin, koska talon omistaja halusi täyttää sadevesiviemäriojat ennen talven tuloa. Irtomaita ei ehditty seuloa, vaan läpikäytiin summittaisesti metallinetsimellä useaan otteeseen. Viemäriojaprofiileista (yht. 75 m,) ehdittiin dokumentoida talon luoteisnurkan löytökeskittymän lähistöltä yhteensä 6 metriä.
Löytöinä irtomaakasoista saatiin mm. H-tyypin miekka, (ilmeisesti Ulfberht-miekka), pieni hopeinen ristiriipus, jonka ripustuslenkissä on vielä villalankaa, rautainen sirppi, 3 pronssista karhunhammasriipusta, pyöreän puhkonaisen pronssiriipuksen puolikas, neliskanttinen rosettikuvioinen hela, sulanutta pronssia, pieni niitti, kaksi isoa palopatinaista rautaista niittinaulaa ilmeisesti veneestä sekä erinäinen määrä rautanauloja, joiden ajoitus on epävarma.
Löytöjen perusteella kohde ajoittuu 900-1000-luvuille, mutta kohteen tulkinta on ongelmallista. Osa löydöistä, kuten veneen niittinaulat ja sulanut pronssi viittaavat polttokenttäkalmistoon aivan kuten erittäin tummat ja paksut lika- ja nokimaat. Toisaalta paikalta ei löydetty yhtään siruakaan palanutta luuta.
Kokonainen miekka, joka löytyessään vaikutti tyypillisesti polttohautauksen yhteydessä V:n muotoon taivutetulta, ei ole ollut tulessa. Sen nupissa ja väistimessä on erittäin ohutta pronssilevyä, joka tuleen joutuessaan olisi ilmeisesti sulanut ja kadonnut. Lisäksi miekan taitokset ovat syntyneet huomattavasti viikinkiajan jälkeen (Leena Tomanterä 1998, suullinen tiedonanto), ilmeisesti talonperustan kaivuutöissä. Samoin hopearistissä olevat villalangat viittaavat lähinnä ruumishautaukseen.
Alueen kaakkoispuolta kartoitettiin v. 2003 ja v. 2004 tehtiin autotallirakennuksen perustan kaivuun seuranta, jossa ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa Lähialueella on havaittu keramiikkaa v. 2001 alueen kasvillisuusraivauksen jälkeen.

Märyn risteys (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsi Märyn peltoaukean koillispuolella kohoavassa rinteessä Marttilaan vievän tien molemmin puolin. Kohde pahoin tuhoutunut Märyn risteyksen alikulkukäytävää rakennettaessa.
Vuoden 2020 koetutkimuksissa todettiin, ettei paikalla ole enää havaittavissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Särvä, Ristimäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut Aurajoen mutkan pohjoispuolella, Ravattulan peltoalueella sijaitsevista kahdesta Ristimäki nimisestä erillisestä saarekkeesta eteläisimmällä. Kohde ei löytynyt 1998 inventoinnissa, se on todennäköisimmin hautautunut saveen, jota paikalle on kasattu Turun ohikulkutietä rakennettaessa. Hirviluodon mukaan raunio oli kiven ja maansekainen, pitkänomaiseksi ladottu, siinä oli melko säännölliset pienet reunakivet, koillispäässä iso maakivi, keskustassa suippopäinen silmäkivi, koko 4,5 x 2,7 x 0,5 m.

Kåddbölevägskälet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Två förstörda rösen som varit belägna strax intill vägskälet där man viker av mot Kåddböle från dalsbrukvägen. Det ena röset har mätt 7 m i diameter och varit 0.6 m högt. det andra har mätt 11 m i diameter och varit 0.9 m högt.
Kemiön ja Dragsfjärdin välisen tien (n:o 183) ja siihen liittyvän Kåddbölestä tulevan tien risteyskohdan kaakkoispuolella on suuria pyöristyneitä kiviä matalana ryhmänä. Kiviryhmä on reunojensa ja pohja-alansa muodon puolesta epäsäännöllinen ja sen pinta on epätasainen. Sijainti GPS:stä luettuna on 6672308, 256392. Vähän etelämpänä on tilusrajamerkin luona pohjois-eteläsuunnassa pitkänomainen kivikko, joka koostuu isommista kivistä. Se on sijainnissa: 6672309, 256421. On mahdollista, että tähän kohteeseen kuuluneet röykkiöt ovat täysin hävinneet. Kumpaakaan mainituista kiviryhmistä ei voida varauksitta päätellä röykkiön jäännökseksi tai latomukseksi. Ei ole tosin mahdollista pitää niitä ehdottomasti luonnonmuodostelminakaan.

Västermark Västergård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röse som mäter 10.5 m i diameter och är 0.8 m högt.
Vuoden 2013 inventointi: Koordinaattien osoittama kohta on tasainen kallioinen mäen päällys lähellä pihamaata. Näkyviä muinaisjäännöksiä ei siellä havaittu.

Solhem 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röse som mäter 7.5 m i diameter och är 1.0 m högt.
Vuoden 2013 inventointi: Kohteelle ilmoitetut koordinaatit viittaavat metsäisen mäen tasaisen laen pohjoisreunalle. Siellä ei näkynyt mitään muinaisjäännöstä.

Berghem 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Numera förstört röse, som har mätt 6.4 m i diameter och varit 0.5 n högt.

Utö labyrintti (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; L.W. Fagerlundin mukaan Utön saarella on 1800-luvun lopulla sijainnut 22-käytäväinen ja halkaisijaltaan 14 m jatulintarha, joka on hajotettu II maailmasodan aikaan.
Tiedot kohteen sijainnista ovat hieman ristiriistaiset. Marja Kopola on v. 1971 saanut tiedon, että jatulintarha olisi sijainnut luotsiaseman NW-puolella olevassa notkossa, mutta silloisen puistonjohtajan mukaan sijainti olisi ollut halkovajan kohdalla hieman edellisestä paikasta luoteeseen. Utössä upseerina toiminut henkilö oli puolestaan osoittanut vuonna 1983 Tapani Tuoviselle labyrintin paikan majakan eteläpuolelta.

Pihaniitty (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Untamalasta Pyhärantaan johtavan Ropan tien lounaispuolella, tieltä 60 m lounaaseen kalliopinnalla. Alueella on nykyisin laaja kalliolouhos. Paikalta on todettu inventoinnissa 1987 suorakaiteen muotoinen, tasalakinen röykkiö (8,1 x 3,8 x 0,35 m). Jäännös on tutkittu maa-aineksen oton takia 1995. Rakenne oli löydötön. Kohta on kokonaan hävitetty kallion louhinnassa.

Maasuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valkon kylässä, Lankjärven kaakkoispuolella, Langjärventieltä noin 20 m kaakkoon. Mäen etelärinteesstä on 1955 todettu pieni ja pyöreä röykkiö (3,4 x 3,5 x 0,6 m). Tarkastuksen 1968 mukaan jäännös on täysin olematon.

Saarela (400010025) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Vaimarossa, Vaimarontieltä 120 m länteen ja Saarelan talosta 130 m koilliseen. Maasto on kallioista, luoteeseen viettävää moreenimäkeä. Röykkiöstä on 1955 inventointikertomuksen mukaan ollut jäljellä vain reunakiveys. Paikalla on kerrottu olleen komea röykkiö, joka on 1940-luvulla oli ajettu pois salaojitusta varten. Inventoinnissa 1987 paikalta ei ole havaittu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä.

Hiittenvuori 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Padon kylässä, Hiittenvuorella, Padontien ja Kaitontien risteyksestä 130 m pohjoiskoilliseen. Maasto on jyrkänteistä kallioharjannetta, jonka länsipuolella avautuu Padon kyläkeskusta. Kallion juuressa virtaa Kauljärvenoja lounaan suuntaan. Kohdalta on laaja näköala länteen. Paikalta on todettu röykkiö 1800-luvun lopulla. Isoista irtokivistä ladottu, reunakehällinen röykkiö (9 x 9 0,8 m) on pahasti hajotettu. Inventoinnissa 1987 jäännöstä ei löydetty. Mahdollisesti jäännös onkin sijainnut paikalla, johon on nyt merkitty Hiittenvuori 1, joka taas saattaa olla sama kohde kuin 140 m pohjoiskoilliseen sijaitseva Vähätalo (mjreki 1000004721).

Tuominen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on sijainnut Kaukolassa Malvontien länsipuolella. Maasto on loivaa länsilounaaseen viettävää kalliomäkeä, jonka itäpuolella avautuu laaja ja soinen peltoaukea. Paikalta on todettu 1955 tuhoutuneen röykkiön pohja. Inventoinnin 1987 mukaan paikka on romuvarastona ja jäännös on täysin tuhoutunut.

Äärilännummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Äärilännummen hiekkakuopat sijaitsevat 800 m Kaurinkosken kansakoulusta koilliseen matalalla metsäisellä hiekkaharjanteella. Hiekkakuopasta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm keramiikkaa, mutta tarkastuksissa löydöt ovat jääneet vähäisiksi. Hiekkakuoppa on veden vallassa. Varsinais-Suomen seutukaavaliiton nro 665.
Koekaivausryhmä tutki kohdetta vuonna 2018 rakennushankkeen vuoksi. Kohde lienee tuhoutunut uudemmassa maankäytössä, sillä tutkimuksissa ei löydetty merkkejä muinaisjäännöksestä. Näin ollen kohteen rauhoitus poistetaan.

Pässimäki (423010054) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee länteen ja lounaaseen laskevalla kalliopohjaisella mäellä, 10 m vanhasta kanalarakennuksesta lounaaseen, kalliopaljastuman lounaispuolella. Kanalan tasoitustöissä 1956 löytyi silmäkivellinen röykkiöhauta, joka tutkittiin. Nykyisin on jäljellä vain silmäkivi. Hauta ajoittui nuoremman roomalaisajan loppuun ja merovingiajalle. Kalmiston vierestä, 8 m kaakkon Ainolan tilan maalta löytyi 1970-luvun alussa rykelmä rauta-asita, joiden yhteydestä ei löytynyt mitään varsinaiseen hautaukseen viittaavaa. Löytö ajoittui kansainvaellusajalle. Hirviluoto on arvellut sitä muistohautaukseksi.

Kankaisten sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Maskun kirkonkylän eteläpuolella, laajan sorakuopan reunoilla lähellä korkean silokallion pohjoisrinnettä. Sorakuoppa on nykyään veden valtaama allas. Paikalta on saatu talteen kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, mm. kivilajiesineitä, -iskoksia ja saviastian paloja, yhteensä kolmelta löytöalueelta. Asuinpaikka on pahoin tuhoutunut soranotossa. Tiedot löytöalueista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Vuonna 2012 kohteessa tehtiin tarkkuusinventointi/koekaivaus, jossa todettiin, että kohde on suurelta osin tuhoutunut soranoton yhteydessä. Alueelle kaivettiin yhteensä 80 koekuoppaa, eikä mitään muinaisjäännökseen viittaavaa löydetty. Kohde on siirretty 13.12.2012 rauhoitusluokkaan 3.

Vasikkahaanmäki (490010010) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mynälahden itärannalla oleva, idän puolellapeltojen ympäröimä metsäinen mäki, joka on noin 0,5 km pohjoiseen Saaren kartanon päärakennuksesta.
Mäen pohjoisosassa kaksi latomusta noin 20 - 25 m:n päässä toisistaan, Toinen on suorakaiteen muotoinen, 2 x 1 m laaja ja keskellä oli havaittu nokea, toinen 5,5 x 2-4 m laaja. V. 1971 inventoija piti latomuksia mahdollisina historiallisen ajan rakennelmina.
Kohdetta ei tarkastettu, koska löytäjä A. Lonki ilmoitti käyneensä paikalla, eikä ollut enää löytänyt ladelmia. Alueella oli tehty metsätöitä, joiden yhteydessä ne ovat saattaneet hävitä.

Laurila (501010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteen kuvaus vuodelta 1963: Arvid Kuusola keräsi tutkimusretkellään syksyllä 1963 löydöt Laurilan talon pellosta, talosta n 450 m luoteeseen. Mitään varmoja kivikautisia löytöjä ne eivät ole ja paikkaa on pidettävä epävarmana.
Vuonna 1994 paikalta löytyi lisää esineitä. Löytöjen ja maaston mukaan paikalla on voinut olla noin 80x40 metrin kokoinen asuinpaikka tai laajemman asuinpaikan osa. Asuinpaikka jää koillisosastaan moottoritielinjauksesn alle. Koko asuinpaikka sijaitsee moottoritien suoja-alueella. Tarkempia kaivaustutkimuksia ei ole tehty tienrakentamisen yhteydessä.

Hietamäki (501010067) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koekaivaus 1996: Kohde sijaitsee VT 1 ja paikallistien 2402 risteyksestä 900 m pohjoiseen, aivan paikallistien itäpuolella. Maasto on lounaaseen hieman viettävä pelto. Pellon pinnalta on inventoinneissa poimittu runsaasti asuinpaikkaan viittaavaa löytömateriaalia. Koekaivauksessa todettiin paikka pääosin maanmuokkauksen tuhoamaksi, paikoitellen kyntökerroksen alla oli säilynyt ohuelti kulttuurikerrosta. Tutkimusten jälkeen paikalle rakennettiin moottoritie.

Suomen suurin röykkiö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hautaröykkiötä muistuttava, todennäköisesti luonnonmuodostuma, halkaisija 30-35 metriä, korkeus 4 metriä.

Yli-Hoppela (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kivi on alunperin sijainnut pellossa, pienellä kumpareella. Pelto laskee loivasti luoteeseen, kohti Mynäjokea. Kaakkoispuolella nousee kallioinen metsämäki. Kivi tuli esiin kun se väännettiin kyntämisen helpottamiseksi pellosta. Kivi oli ollut kokonaan peltomullassa, eikä siitä ollut varsinaisesti esillä mitään.
Kivi sijaitsee nykyään Yli-Hoppelan pihassa, tien vieressä. Inventointi 1994: Kiven koko on n. 80 cm x 70 cm. Sen yläpinnalla on 5 selvää kuppia, jotka muistuttavat
rautakautisten kuppikivien kuppeja. Kuppeja on myös kiven sivuseinämissä. Kivi on punertavaa hiekkakiveä. "Valmiiden" kuppien lisäksi kivessä on linssimäisiä, kovemmasta kivilajista muodostuneita kohtia, jotka pois lohjetessaan tai kuluessaan muodostavat ko. kupit. Niitä on kiven pinnassa useita ja ne ovat eriasteisesti lohjenneita/kuluneita. Ne ovat kooltaan ja syvyydeltään "valmiiden" kuppien kokoisia eli niiden läpimitta on n. 5 cm ja niiden syvyys 1 - 3 cm.

Vähä-Lotti (538010013) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Laihoisten Vähä-lotin pihamaalla on ollut kumpumainen hautakenttä, josta useaan otteeseen on saatu löytöjä. Talo sijaitsee n. 200 m:n päässä pienestä Fatriojasta, sen länsipuolella. Kummut ovat sijainneet kalliophjalla, navetta ja kellarirakennuksen pohjoispuolella. Erään kummun koko oli n. 11 x 12 mja siinä oli kaksi kivilatomusta. Kalmisto on kokonaan hävitetty.

Koivumäki (538010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Koivumäen yksittäistalosta 0,5 km pohjoiseen, sorakuopan reunalla metsän ja viljelysmaan rajalla. asuinpaikan lähellä virtaa pieni Vainiitun oja. Muinaisjäännös todennäköisesti tuhoutunut kokonaisuudessaan.

Linnamäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijainnut lounaasen päin laskevassa maastossa Kaitaraistentien itäpuolella, Laihoisten Linnamäen linnavuoresta noin 100 m etelään. Matalan röykkiön koko oli noin 5 x 7 m. Siitä ei saatu löytöjä kaivauksissa. Kohde on hävitetty siitä huolimatta, että se restauroitiin kaivauksen jälkeen.

Halkilahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut pellolla kahden korkean kalliomäen välisessä solassa. Pelto on viettänyt loivasti etelään, pellon ja metsän rajassa sijaitsevaa ojaa kohti. Maaperä asuinpaikalla on ollut savea. Tanistenmäellä, asuinpaikasta pohjoiseen, sijaitsevat Tannisen kolme pronssikautista röykkiötä. Asuinpaikan tutkitun ydinosan päällä kulkee nykyään Turku-Helsinki moottoritie.

Matsuo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmistomäki sijaitsee keskellä peltoaukeaa ja siitä itään 200 m päässä on Perniönjoki ja soistunut Pohjanjärvi n. 300 m etäisyydellä. Pellolta pintalöytöinä keramiikkaa. Vuoden 1989 inventoinnin yhteydessä tehtiin koekuoppa, josta löytyi selkeä kulttuurikerros, joka koostui tummasta humuksesta, kivennäismaasta, hiilestä, noesta ja erikokoisista kivistä. Kulttuurikerros oli paksuudeltaan n. 35 cm. Paikalta haivaittiin myös arkeofyyttinä hoikkaängelmää. Nykyisin peltosaareke on kynnetty osaksi peltoa, joten se on suurimmaksi osaksi tuhoutunut. Kohde voitiin paikallistaa pellossa kivisyytensä perusteella, joten muinaisjäännös on suurimmaksi osaksi tuhoutunut.

Yliskylä (586010009) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salo-Perniö maantien ja rautatien välissä, noin 400 m itäkaakkoon Perniönjoesta. Matala kumpu, jonka laen länsireunalla on neliömäinen kivilatomus, joka muistuttaa Perniön Lupajan nelikulmaisia hautoja. Kooltaan latomus on n. 4 x 3,5 m. Eteläreunassa on isompia kiviä (Salmo 1966).
Kohde todettiin vuoden 1997 inventoinnissa tuhoutuneeksi pellon raivauksen ja VR:n uuden ratalinjauksen yhteydessä.

Koivula (586010030) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Naarjärven saaresta suoraan itään noin 600 metriä, Naarilan leirikeskuksesta itäkoilliseen 300 metriä on vanhojen inventointien mukaan kaksi röykkiötä matalan kukkulan keskikohdassa.
Vuoden 1997 inventoinnissa paikka tarkastettin eikä selviä röykkiöitä pystytty havaitsemaan. Matalan mäen keskeltä kulkee nykyisin kapea metsätie, jonka molemmin puolin on kiviä. Mahdollisesti röykkiöt ovat tuhoutuneet tie teossa.

Itätalo (586010037) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Skoilan Itätalon puutarhan alla ollut röykkiö, joka on purettu rakennustarpeiksi. Tällöin röykkiöstä on löytynyt hiiltä, tuhkaa ja luunsiruja. Nykyisin röykkiö on tuhoutunut.

Kyynämäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kyynämäen kylämäki sijaitsee Perniön joen länsipuolella noin 800 metrin päässä. Tiikkinummen muinaisjäännösalue sijaitsee luoteeseen noin kilometrin päässä toisella puolella Perniönjokea. Appelgren-Kivalo on kaivanut alueella joitakin kohteita. Kyynämäessä on ollut 1890-luvulla laaditun kertomuksen mukaan rakenteeltaan samanlaisia hautoja kuin Tiikkinummella eli nk. Lupajan tyypin latomuksia.
Ylitalon ulkohuoneen rakentamisen yhteydessä 1800-puolivälissä on Appelgren-Kivalon vuonna 1897 saamiensa tietojen mukaan löytynyt paljon "rautaisia esineitä". kohdassa oli ollut kiviröykkiö. Myös Alitalon puolelta on löydetty ainakin putkellinen keihäänkärki 1800-luvun lopulla, mutta myös se on hävinnyt. Appelgren-Kivalo piirsi vuonna 1897 kartan alueesta ja merkitsi siihen 29 erilaista mahdollisesta muinaisjäännöstä, joita Salmo ei enää havainnut vuonna 1926, koska ne oli kokonaan hävitetty edellisen isännän aikana.

Bussila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hepojoen länsirannalla, Hepojoen tiestä noin 100 m länteen. Pohjois-eteläsuuntainen, pitkänomainen löytövyöhyke on pellolla entisen rantaterassin tuntumassa. Löydöt ovat iskoksia peltokynnöksestä. Osa löytöalueen eteläosasta on jäänyt moottoritiesillan alle. Siltapilarien perustukset ovat tuhonneet kohdetta.
Vuoden 2019 inventoinnissa uutta tietoa pintapoiminnan avulla ei saatu koska pelto oli nurmella. Aiemmasta aluerajauksesta poistettiin moottoritien kohdalla oleva osa, koska aluetta on muokattu tien rakentamisen yhteydessä.
Koekaivauksissa 2022 alueelle kaivettiin kaivinkoneella kaksi koeojaa. Peltokerroksen alla ei erottunut mitään merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta, eikä kyntökerroksestakaan havaittu yhtään esihistorialliselle ajalle ajoittuvaa löytöä. Vaikuttaa siltä, että peltoviljely on rikkonut asuinpaikan kulttuurikerroksen eikä alueelta havaittu mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Bussila 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hepojoen itärannalla, Vuortenpään mäkialueen juurella olevaa peltorinnettä sekä sähkölinjan alaista rinneterassia moottoritiestä pohjoiseen. Kvartsi- ja kivilaji-iskosten löytöaluetta osin peltorinteessä kukkulan juurella, osin katajaa ja heinää kasvavan ylemmän terassin alueella voimalinjan alla. Terassin maaperä hienoa hiekkaa. Yhdessä koekuopassa hiiltä. Inventoinnissa 1995 ei tehty löytöjä eikä havaintoja terassille tehdyistä koekuopista. Löytöalueen luonne jäi epäselväksi ja lisätutkimuksia vaativaksi.
Vuoden 2019 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä, joten pintapoimintahavaintoja ei voitu tehdä. Aluerajaus muutettiin vastaamaan aiempien inventointien kuvausta ja alueen topografiaa.
Vuonna 2022 tehdyssä koekaivauksessa alueelle kaivettiin 12 koekuoppaa ja kaksi koeojaa, joissa ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa, vaikka pintapoiminnassa havaittiin kaksi kvartsi-iskosta. Kiinteä muinaisjäännös vaikuttaa tuhoutuneen pellon muokkauksen yhteydessä.

Koski (602010032) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pukkilanojan koillispuolella, joen ja radan välissä ollut peltorinne. Lounaaseen viettävää peltorinnettä, josta todettiin joitakin asuinpaikkaan viittaavia kiviladelmia. Kohde tutkimuksissa poistettu. Paikka nykyisin tieliittymän kohdalla.

Kankare (680010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kankaren (Kuninkoja Kankaren) kivikautinen nuorakeraaminen asuinpaikka sijaitsee Turun ohitustien molemmilla puolilla Kuninkojan länsipuolella. V. 1987 asuinpaikkaa tutkittiin kahteen otteeseen molemmin puolin ohikulkutietä tienrakentamisen takia. Suurin osa alueesta on savipohjaista peltoa poislukien korkeimmat kohdat, joissa maa-aines on hiekkaa ja soraa. Alueen arvioitu laajuus on 2800 m2. V:n 2005 inventoinnissa yksittäinen kvartsi-iskos löytyi tieleikaukksesta, n. 80-90 m länsiluoteseen v:n 1987 pelastuskaivausalueesta.
Turun kehätien eteläpuolella on sijainnut Kankareen tilan rakennukset. Tältä alueelta on myös löydetty kiviesineitä, jotka ajoittuvat nuorakeraamiselle ajalle. Vuonna 1987 pihapiiriä on koekuopitettu, mutta koekuopista ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä. Alue on nyt rakentamaton.

Valholanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Maansekainen neliön muotoinen röykkiö, joka sijaitsee Valholanmäen etelään viettävällä rinteellä. Röykkiössä oli monta kivikerrosta, joiden välissä oli maakerrokset. Kivien välissä ollut maa-aines oli väriltään vaaleaa, ja siinä oli paikkapaikoin tummempia läiskiä. Kaivauksissa kulttuurikerros, josta palanutta luuta löydettiin, oli vain noin 1 x 1,5 metrin suuruinen alue. Leppäahon kertomuksen mukaan röykkiö oli jo vuonna 1949 tuhoutunut kokonaan eikä sitä osattu hänelle enää näyttää.

Isotupa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Matala kiviröykkiö, jonka alla oli polttohautaus. Vuonna 1937 Kivikoski havaitsi, että röykkiöstä oli viety kiviä pois. Röykkiössä oli 4-5 kivikerrosta. Kulttuurikerros, josta palaneet luut löytyivät, oli hyvin pienellä rajatulla alueella. Samalta rajatulta alueelta löytyivät myös haudan esinelöydöt. Kivikoski epäili etteivät löydöt olleet alkuperäisillä paikoillaan, vaan niitä olisi työnnetty maahan, kun kiviä oli viety röykkiöstä pois. Jorma Leppäaho kertomuksessaan vuodelta 1949 ilmoittaa röykkiön hävitetyn.

Vanutehtaanmäki (1-4) (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Vanutehtaanmäki sijaitsee nykyisellä kaava-alueella Ollikkalan asuinalueella, kaakkoon viettävällä rinteellä, joka nykyisin on rakennettu täyteen pien- ja kerrostaloja. Alueella on vielä nähtävissä Schauman-Lönnqvistin kaivama ja ennallistama röykkiö rivitalojen pihamaalla sekä kellari, jonka perustuksista löytyi Vanutehtaan kansainvaellusajan asehauta ja vanhempia roomalaisajan hautauksia arvokkaine koruineen. Vanutehtaalta tunnetaan yhtensä kolme roomalaisajan ja kuusi kansainvaellusajan hautaröykkiötä. Vanutehtaan peltorinteeltä on löydetty myös nokialueita, jotka on tulkittu palokuoppahaudoiksi. Ainakin yksi kuopista ajoittuu 400-luvulle. Näiden lisäksi tiedetään, että Vanutehtaanmäellä on asuttu jo varhaisella metallikaudella. Vanutehtaanmäki on jaettu neljäksi erilliseksi alueeksi (kts. SMYA 89:1 julkaisun ensimmäinen osa The Research History of The Isokylä Area in Salo). Koska Vanutehtaanmäki on lähes kokonaan tuhoutunut, aluetta on käsitelty yhtenä tuhoutuneena muinaisjäännösalueena. Alueeseen kuuluu koko Vanumammantie pohjoispuoli ja lounaassa Vanumammantien alussa tien molemmat puolet.

Katajamäki (734010035) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on tehty Salon kuuluisin hautalöytö, Katajamäen aarrehauta, joka paljastui vuonna 1913 uudisrakennuksen perustöissä. Kalmistoa tutkinut A Europaeus on erottanut kalmistosta kolme kokonaisuutta: haudat I , II ja III. Haudasta I löytyi pinnasta 500-luvulle ajoittuvan asehaudan esineistöä ja syvemmältä 300-luvun alkuun ajoittuva rikas hautaus eli aar-rehautaus. Hautarovion polttopaikka oli ollut esinelöytöjen vieressä. Hauta II:n päällä oli matala kivikasa, jonka koko oli 4 x 7 metriä. Hautaus ajoittuu 300-luvulle. Hauta III oli polttokenttätyyppinen matala kiveys. Kalmisto oli kivilatomus , josta osa oli näkyvissä, osaa peitti maa. Kivilatomuksessa oli kolme suurta kiveä, joita voidaan pitää keskuskivinä. Katajamäen talon pihassa ja sen pohjoispuolella on kalmiston lisäksi sekä kivi- että metallikautinen asuinpaikka. Ketohaan ja Katajamäen alueet erottaa toisistaan kapea kylätie, jonka länsipuolella Katajamäki ja itäpuolella Ketohaka sijaitsevat. Katajamäki on kaivettu kokonaan, joten alueella ei ole enää mitään esihistoriaan viittaavia muinaisjäännöksiä.

Matamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsi kalliopaljastumalla heti vanhan Nohterin maatalon itäpuolella ja Kupilan tilasta 100 metriä eteläkaakkoon. Röykkiön halkaisija oli noin 2,2 metriä. Röykkiö oli muodoltaan pyöreä ja siinä oli kuusi suurempaa kiveä. Röykkiö on hajotettu jo vuonna 1895 maanomistajan toimesta. Löydöt toimitti K. A. Pettersson Historialliseen museoon.

Veitakkala Junttila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Junttilan rautakautinen kohde sijaitsee Hiidentien länsipuolella heti Veitakkalan Junttilan talon pohjoispuolella. Alue on ruohon peittämällä pienellä mäellä, joka kohoaa ympäröivästä maastosta pari metriä. Veitakkalan navetta on heti toisella puolella Hiidentietä. Kohteen laajuus on noin 400 neliömetriä.
Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä kaivettiin yksi koekuoppa alueen korkeimmalle kohdalle. Maa-aines oli heti turpeen alta tumma ja muuttui syvemmälle kaivettaessa noensekaiseksi, jossa oli palaneita kiviä. Koekuoppa kaivettiin noin 55 cm syvyiseksi, jonka jälkeen kallio tuli vastaan. Nokimaasta löytyi savikiekon katkelmia, saviastian paloja ja palanutta savea.

Kupila (734010064) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Lasten leikkipaikalta noin vuonna 1888 löytyi joitakin rautakautisia esineitä, jotka ovat kuitenkin joutuneet hukkaan. Vuonna 1896 Appelgren suoritti alueella kaivaukset. Hänen muistiinpanojensa mukaan maaperä oli kivetöntä, lukuunottamatta suurta maakiveä. Tämän vierestä löytyi palanutta luuta ja keihäänkärki. Nykyisin alueella ei ole enää merkkejä muinaisjäännöksestä.

Metsäranta (734010066) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsärannan löydöt tulivat esiin uudisrakennustöissä ainakin osittain luontaisesta kivikosta. Leppäahon mukaan löytöpaikalla on ollut loivaseinäinen kuoppa, johon hauta-antimet; kolme putkellista keihäänkärkeä, veitsi ja kilvenkupura oli sijoitettu. Samasta kuopasta löytyi palaneita luita. Sen sijaan saviastian palat löytyivät kuopan ulkopuolella. Rovion jäännöksillä täytetty kuoppa oli peitetty 2-3-kerroksisella kiveyksellä, jonka koko oli 120 x 120 cm.

Kraatarbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 1960 inventoinnissa tie pohjoispuolella olevassa noin 2 metrin korkuisessa maaleikkauksessa oli näkyvissä selvä patamainen noin 40-50 cm syvä ltulisijan profiili. Tulisijassa oli nyrkinkokoisia kiviä ja nokimaata. Turpeen alla rinteessä oli 20-25 cm paksu likamaakerros, jossa oli hiiliä. Nykyisin kohde on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä. Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä käytiin toteamassa, että kohdasta oltiin otettu hiekkaa, joten mahdollinen kivikautinen kohde on tuhoutunut.

Steninge (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi kiviröykkiötä, n. 20-30 m:n etäisyydellä toisistaan metsäisen mäen rinteellä, noin 40-50 m:n etäisyydellä etelänpuoleisesta pellonreunasta. toinen röykkiöistä (a) mäen kaakkoisrinteessä, joka viettää metsänotkelmaan. röykkiön halkaisija on 4.2 m ja korkeus lähes metrin. Röykkiö saattaa lolla maansekainen. Päällä kasvava kuusi ja ainakin 200 v. vanha kanto. tästä länteen sijaitseva toinen röykkiö (b) näyttäisi niin ikään maansekaiselta kiviröykkiöltä, josta muutama kivi näkyvissä. Halkaisija n. 3.2 m. Tämänkin päällä vanha kanto ja kuusi.
Vuoden 2000 inventoinnin yhteydessä kohde käytiin tarkastamassa. Alueella oli tehty muutama vuosi ennen mittava puunkaato. Alueen kaikki puut oli kaadettu ja aluetta oli aurattu tai äestetty. Mahdollista, että ne ovat tuhoutunut puunraivaustöissä. Röykkiöitä ei löydetty ja luokaksi inventointikertomuksessa merkitty 3.

Ruskontien sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leafin makeistehdasta vastapäätä, siitä n. 50 m lounaaseen, Turusta Paattisiin vievän Kärsämäentien lounaispuolella olevan suunnattoman suuren sorakuopan kaakkoisreunassa, kuopan ja Leafin autotallin välisellä kannaksella. Maasto on ennen soranottoa ilmeisesti laskenut itään ja kaakkoon, kohti Vähäjokea, jonne matkaa paikalta on 800 m. Kaivauksessa löytyi kiinteinä rakenteina neljä tulisijaa ja löytöinä tyypilliseen kampakeramiikkaan ajoittuvat saviastianpalat sekä kvartsi- ja kivilaji-iskokset. Sorakuoppa-alueella ei ole jäljellä sellaista kohtaa, jossa voisi olla jäljellä muinaisjäännöstä.

Mutkan palsta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maarian altaan eteläpään länsipuolella Saramäen kylämäen kaakkoisrinteessä. Paikalta on löydetty puutarhatöiden yhteydessä keihäänkärki sekä noki-ja rautakuonaesiintymiä ja kaksi palaneen luun sirua. Muinaisjäännös on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut rivitaloa rakennettaessa.

Hannunniittu (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsi Hannunniitun koulun kaakkoispuolella, Viikatien ja Virmuntien yhtymäkohdan länsipuolella. Tutkitut alueet sijaitsevat ympäristöstään selvästi kohoavalla mäellä, joka on itä-länsi -suunnassa n. 40 m pitkä ja pohjois-etelä -suunnassa n. 15 m leveä. Paikalla on 13,7 x 7,2 x 0,9 m:n kokoinen, hautaraunioksi tedettu melko säännöllisen soikea kivilatomus. Latomuksen poikkileikkaus on epätasaisen kupera. Röykkiön kaakkois- ja lounaispuolelta on tutkittu asuinpaikaksi tulkittua aluetta. Toinen vaihtoehto on, että tulisija ja esihistorialliset löydöt viittaisivat siihen, että paikka olisi röykkiön läheisyydessä oleva rituaalinen paikka. Nyt kohde lienee kokonaan tuhoutunut.

Kotimäki (853010060) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paattisten maantien varrella, Paattisten aluetalon koillispuolella olevalla matalalla mäellä sekä Paattisten aluetalon eteläpuolella olevalla pellolla.
1987 inventoinnissa paikalla havaittiin betonista valettu rakennuksen perusta ja maakellarin pohja. Alueella tehtiin pintapoimintaa ja koekuopistus, joissa ei havaittu merkkejä historiallisen ajan kylätontista. Paikalta löydettiin kuitenkin keramiikan pala, joka mahdollisesti ajoittuu rautakaudelle. Lisäksi yhdestä koekuopasta löydettiin silmukkapäinen rautaesine. Paikalla on mahdollisesti myös rautakaudelle ajoittuvaa toimintaa.
Vuoden 2020 inventoinnin mukaan kylätontti olisi sijainnut Paattistalon tontilla, mutta inventoinnissa ei suljettu pois mahdollisuutta, että kylätontti olisi tällä rakentamattomalla alueella. 2022 koetutkimuksissa paikalta ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ilvesvuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiön pohja sijaitsee korkean ja melko jyrkkärinteisen Ilvesvuoren korkeimmalla kohdalla. Sen halkaisija on 4 m. Röykkiön kiviä on vieritetty pitkin rinteitä.
Inventointi 2017: Kallion laella ja ylärinteellä ei tehty havaintoja, alueella oli vain muutama irtokivi. Kohde on tuhoutunut.

Saviportaan keto (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hajotettu röykkiö sijaitsee Suomelan talosta n. 300 m eteläkaakkoon Koskijärven eteläpuolella kaakkoon viettävässä metsärinteessä pienen kallion päällä. Röykkiö on tehty pääasiassa punaisista hiekkakivilaaoista ja sen läpimitta on nykyään n. 3 m. Röykkiö on pahoin hajotettu.
Inventointi 2017: Rinteellä kasvaa taimikkoa, maaperä on muokattu. Röykkiöstä ei saatu havaintoja, alue käytiin tihein linjavälein läpi. Kohde on mitä ilmeisimmin tuhoutunut.

Metsälä I (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Mäntylän talosta n. 50 m pohjoiseen Laitilan rajasta n. 20 m länteen metsärinteessä. Röykkiön halkaisija on n. 3 m ja sen keskellä on kuoppa.
Inventointi 2017: Alue on avohakattu ja äestetty, ei havaintoja röykkiöstä. Kohde on tuhoutunut.

Palppa IV (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Palpan talosta 200 m kaakkoon Laitila-Uusikaupunki maantien länsipuolella pienehkön kivisen kumpareen päällä. Maantien rakentamisen yhteydessä kumpareen kaakkoissivua oli leikattu ja silloin siinä oli mäkynyt mustaa maata. Koekuopasta löytyi pieni palaneen luun siru. Muita löytöjä olivat saviastianpalat, eläimen hammas ja kvartsinpala.

Aitankallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt 1-3 sijaitsivat Virtalan tilan päärakennuksesta n. 40 m lounaaseen Varhelantanhuan tien eteläpuolella. Paikka on matala kalliopaljastuma jolla on ollut aitta ja sen kaakkoispuolella saunarakennus. Vuoden 1964 inventoinnin aikaan vanhan saunan paikalle oltiin tekemässä kuivurirakennuksen perustoja, jolloin yksi röykkiöstä oli osittain tuhoutunut. Loput röykkiöstä tutkittiin pelastuskavauksena vuonna 1965 ja röykkiöt 2 ja 3 vuosina 1966 ja 1970. Röykkiöissä 1 ja 3 oli reunakiveys ja suuri keskuskivi. Kaikki röykkiöt olivat maan ja kivensekaisia.
Löytöinä otettiin talteen mm. suorajalkainen solki, kilvenkupuran kappale, palanutta luuta, saviastianpaloja sekä röykkiöstä 2 huomattavan paljon kvartsin sirpaleita.
Tutkimusten jälkeen Aitankallion etelä- ja luoteispuoli tasoitettiin pelloksi. On epätodennäköistä että kohteella tämän jälkeen olisi enää säilyneenä kiinteää muinaisjäännöstä.

Kirkenvuorenpalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laitilan kylään kuuluvalla metsäpalstalla, Kaivolantieltä 680 m etelälounaaseen. Maasto on jyrkän kallion länsireunaa. Paikalta on 1955 todettu mahdollinen pronssikautinen hiekkakivistä koottu röykkiö. Inventoinnin 1987 mukaan kyseessä on kuitenkin luonnomuodostuma.

Uhrasuo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kylämiljöössä, 30 m kylätiestä itään. Maasto on hiekka- ja soraharjun länsirinnettä.
Paikalta on 1968 todettu matalia heikosti erottuvia kivilatomuksia. Inventoinnin 1992 mukaan samalla kohdalla on omakotitalo, jonka eteläpuolella on suuri, osittain vedellä täyttynyt hiekkakuoppa. Mahdollinen muinaisjäännös on todennäköisesti tuhoutunut jo soranoton aikana.

Saarenkulma (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Untamalan kylässä, valtatien 8 koillispuolisella Saarenkulman alueella, Lemmminkäisentien ja Joukahaisentien risteyksestä 350 m kaakkoon. Paikalta on 1968 tarkastuksessa todettu kaksi röykkiötä (halk. 4-5 m) metsässä. Inventoinnin 1994 mukaan kohdetta ei voi pitää muinaisjäännöksenä, koska jäännökset liittyvät todennäköisimmin myöhäiseen pellonraivaukseen.

Ahtkorvenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Ropalle johtavan Varhokyläntien molemmin puolin, Neittenkalliosta 300 m luoteeseen, Ahtvankivenmäen luoteispuolella. Paikka on luoteeseen viettävää mäntyvaltaista kangasta, jossa on useita soranottoalueita.
Soranottoalueilta on 1970-luvulla otettu talteen asuinpaikkalöytöinä keramiikkaa, kvartsia, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta. Asuinpaikka on ilmeisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut soranotossa. Samaan kokonaisuuteen liittyy luoteispuolella sijaitseva Ullan löytöpaikka, josta on varhaismetallikautista keramiikkaa.

Oromaannokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laitilan itäosassa suohon pistävällä kallioniemekkeellä. Paikalta tunnetaan kivikautinen asuinpaikka, joka lienee kokonaisuudessaan tuhoutunut ja tutkittu 1962. Asuinpaikka on ollut pienialainen ja on mahdollisesti sijainnut kuroutuneeseen järvialtaaseen pistäneessä niemessä. Löytöinä on saatu talteen Jäkärlän ryhmään kuuluvaa kampakeramiikkaa, eläinpäinen liuskeveitsi sekä kivilaji- ja kvartsiesineitä ja
-iskoksia.

Talkkarmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aisbölen kylän Talkkarmäen itärinteen hiekkakuopan luoteisreunasta vuoden 2002 inventoinnissa löytynyt kivikauden lopulle tai varhaismetallikauteen ajoittuva asuinpaikka. Löytöinä saatiin keramiikkaa sekä kvartsi-iskoksia. Se on suurimmaksi osaksi tuhoutunut hiekanotossa. Se laajuudeksi arvioitiin 20x30 m. Maaperä on hienoa hiekkaa, joka ylempänä muuttuu karkeaksi moreeniksi. Vuonna 2006 tehdyssä tarkastuksessa ei mitään muinaisjäännökseen viittaavaa enää havaittu aiemmalla löytönalueella, josta oli inventoinnin jälkeen otettu hiekkaa. Pintahavaintojen, koepistojen ja paikan topografian perusteella asuinpaikan on katsottava tuhoutuneen kokonaisuudessaan.

Viitamäki W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Valtatie 1 moottoritielinjauksen Viitamäki N kaivausten yhteydessä v. 2002 tietoon tullut mahdollinen kivikautinen asuinpaikka. Tielinjauksen inventoinnissa syksyllä 2002 löytöjä paikallistettiin lisää. Koska kohde jäi moottoritielinjan alle, toteutettiin paikalla kaivauksia vv. 2003-2004. Todennäköisimmin kyseessä on kivikautinen (mesoliittinen) kvartsiniskentäpaikka. Raaka-aine kvartsi voi olla peräisin läheiseltä Viitamäen (N) louhospaikalta, vajaa 100 m koilliseen.

Pöytäkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Sukkisten kylässä Nutturlan ja Kaitaraisen kylänrajan pohjoispuolella, etelään viettävässä hiekkaperäisessä maastossa, kallioalueiden välialueella. Asuinpaikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut hiekanotossa. Tarkastuksessa 2016 havaittiin, että kohde on jäänyt kokonaan läjitysmassojen alle.

Ruskallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ajaltaan epämääräinen kivirakenne kallioalueella Nummen kylässä, Maskun rajasta n. 200 m luoteeseen ja valtatie 8:lta n. 420 m itään. Mahdollisesti osittain tuhotun hautaröykkiön jäännös, kalliopohjalla havaittavissa kesäkuussa 2020 yksinkertainen kerros kiviä n. 5 x 7 m kokoisella alueella.
Kajoamismenettelyn mukaisissa arkeologisissa kaivauksissa lokakuussa 2020 paljastui turpeen poiston jälkeen, että suoraan kalliolle erikokoisista kivistä kasatun röykkiön laajuus oli n. 40 m². Röykkiössä oli havaittavissa ainakin kaksi kivikehää, yksi kaareva kivirivi ja suorakaiteenmuotoisia ulokkeita. Suorakaiteenmuotoiset ulokkeet, joita oli röykkiön pohjois- ja eteläosissa, muodostuivat pääosin yhdestä tai kahdesta kivikerroksesta. Röykkiön keskellä kivikerroksia oli kolmesta neljään. Kivikerrosten alta paljastui kalliossa
ollut luontainen syvennys, jonka keskivaiheilta löytyi runsaasti palanutta, ilmeisesti ihmisen luuta. Röykkiö on näiden tutkimusten jälkeen poistettu kokonaan.
Röykkiöstä ei saatu talteen esinelöytöjä. Palaneesta ihmisluusta tehty radiohiiliajoitus ajoittaa röykkiön vuosiin 1495-1378 (BC 80,6 % todennäköisyys).

Takametsä (1000003699) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee metsäisellä kalliokumpareella, n. 500 m Maskun rajasta etelään ja n. 50 m valtatiestä länteen. kallion korkeimmalla kohdalla on sammalen ja jäkälän peittämä kiviröykkiö tai -ladelma. Se on n. 3 m laajuisella alueella ja heikosti erottuva, mutta sen reunakivet tuntuvat sammalen alla.

Miilunpohjansuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Untamalasta Pyhärantaan johtavan Varhokyläntien varressa, sen molemmin puolin. Maasto on soiden reunustamaa, lounaaseen viettävää kapeaa hiekkakangasta, jossa kasvaa mäntyä. Alueella on laajoja soranottoalueita, jotka ovat täyttyneet vedellä. Soranottoalueen luoteisreunasta tien molemmin puolin on todettu keramiikkaa ja kivilaji-iskoksia (KM 18197). Asuinpaikka on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut.

Elo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kaukolan kylässä, Motomäentien koillisreunassa, muuntajan kohdalla. Maasto on peltojen ympäröimää rikkonaista moreenimaastoa, jossa kohoaa pieni kumpare. Paikalta on todettu katajikon ja turpeen peittämä kumpu (3 x 2 x 1 m). Myöhemmin jäännös on tulkittu todennäköiseksi luonnonmuodostumaksi, mutta tarkemmat tiedot puuttuvat. Jäännöstä ei ole tarkastettu inventoinnissa 1994.

Saukola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kodjalassa, Kodjalantien ja Vidiläntien risteyksestä muutama kymmenen metriä etelään. Maasto on avointa ja kumpuilevaa viljelymaisemaa. Paikalta on inventoinnissa 1955 todettu ympäristöään korkeampi "kömppä". Vahva turpeen peittämä kiveys (30 x 15 x 2 m) on tulkittu mahdolliseksi haudaksi. Inventoinnin 1994 mukaan jäännöksen paikalla on nykyisin kartassa pelkkää peltoa.

Simula 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on sijainnut Vidilässä, Vidiläntien ja Koukkelantien risteyksestä 250 m lounaaseen ja Simulan talosta 150 m etelälounaaseen, tilustien laidassa olevan kellarin kohdalla. Maasto on avointa viljleymaisemaa, joka viettää loivasti lounaaseen ja telään kohti Härinänjokea.
Paikalta on jo 1890-luvulla otettu talteen löytöjä, jotka ovat kuvauksen perusteella todennäköisesti peräisin rautakautisesta hautaröykkiöstä. Jäännöstä purettaessa kiven alta on löydetty miekka ja kilven kupura (KM 3336:228-230). Paikka on jo 1955 inventoinnin aikaan ollut täysin viljeltyä.

Valkojärven Rantamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laitilan keskustan länsipuolella Pappilantien luoteispäässä, entisen Valkojärven etelärannalla kohoavassa saarekkeessa. Sirppujoki on saanut alkunsa saarekkeen eteläpuolelta. Alueella on nykyisin pumppuamo ja aikaisemmin paikalla on ollut saha, mylly ja sähkölaitos. Maasto on järveen rajautuneen luode-kaakkosuuntaisen harjujakson pieni kohouma, jonka maaperä on hiekkaa. Paikalta on löydetty konehuoneen perustuksia kaivettaessa matala, metrin läpimittainen raunio, jonka pohjalla oli rautakautisia hautalöytöjä (KM 7944). Tutkimuksia on tehty 1921 ja 1922, mitä Mäeltä on ajettu kauan hiekkaa ja alue on nykyisin lähes kokonaan rakennettu. Muinaisjäännös on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut.

Salon Seikola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon kylämäen kaakkoisosassa, 250 m Salontien ja Sorolantien risteyksestä ja 200 m Seikolan talosta kaakkoon, Jokiperäntien varressa. Maasto on kaakkoon työntyvä matalana kohoava saareke, jota ympäröivät laajat Sirppujokilaakson peltoaukeat. Saarekkeesta olleen suulin paikasta on löydetty rautakautisia hautalöytöjä (kaksi keihäänkärkeä ja rautamiekka). Vanhimmat löydöt ovat jo 1890-luvulta eikä niitä voida luotettavasti paikantaa. Suulin perustus on ollut jäljellä 1955 ja kohde on paikannettu sen mukaisesti. Kohdassa on ollut pyöreää kiveystä, joka on voinut olla rautakautisen kalmsiton jäännös. Kiveys on ollut täysin pöyhitty. Muinaisjäännös on ilmeisesti tuhoutunut kokonaan.

Olli (1000005827) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pienehkö, matala ja heikosti havaittava turpeen peittämä röykkiö, joka sijaitsee valtatie 8 itäpuolella viljelyksessä olevan pellon keskellä pienessä saarekkeessa. Se on saarekkeen pohjoisosassa pellon reunassa sijaitsevan matalan kallion päällä. Röykkiö on halkaisijaltaan 2-3 m. Se saattaa olla viljelyraunio, jonka tarkempi määrittäminen edellyttää kaivausta. Kallion eteläpuolella on kuoppa, mahdollinen kellarin paikka.
Kohde tutkittiin kesällä 2008. Kysymyksessä ei ole muinaisjäännös, vaan maakumpu, joka on muodostunut vanhan turpeen päälle kasatusta maasta.

Kuokkala (1000006086) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Kurjenmäen kylässä, valtatie 8 itäpuolella olevan metsän reunassa, noin 20 m tiestä. Sen vierestöä etelä-länsipuolitse on aiemmin johtanut kulkureitti Niukkalan suunnalta etelästä pohjoiseen Kurjenmäkeen ja länteen valtatien toisella puolella olevan pellon kulmaan. Latomus on metsää kasvavan kumpareen eteläpuolen tasanteella. Se on maantasainen ja suurelta osin sammalen peitossa, mutta kuitenkin ympäristöstään rajautuva. Se on luode-kaakkosuuntaisesti pitkänomainen ja kooltaan noin 2x4,5 m. Sen merkitys on tuntematon, mutta mahdollisesti se on esihistoriallinen muinaisjäännös.
Kohde tutkittiin vuonna 2008. Latomus on ihmisen tekemä, mutta se ikää tai tarkoitusta ei voitu varmuudella selvittää. Kohde tutkittiin kokonaan.

Rantasalo (1000006195) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Turun (entisen Maarian) Koskennurmen kylässä Rantasalon tilalla, Paattistenjokilaakossa, joen koillispuolella, valtatie 9 ja Paattisten tien välialueella. Vuonna 1935 löytyi noin 55 m talosta luoteeseen alavalta pellolta paksukantainen kirves ja kivestä ladottuja arinoita, ilmeisesti liesikiveyksiä. Maaperä on savea. Mahdollisesti paikalla on kivikautinen asuinpaikka, josta ei kuitenkaann voitu tehdä tarkempia havaintoja inventoinnissa 1961.

Keskitalo (1000006197) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Turun (entisen Maarian) Koskennurmen kylässä Keskitalon talon pihapiirissä muinaisella rantapenkereellä, länteen pistävän niemen reunassa, kallioisen mäen juurella. Se on ainakin osaksi tuhoutunut rakennuksia ja pihapiiriä rakennettaessa. Talon kohdalta on noin 1 m syvyydestä löytynyt tulisija ja talosta 20 m etelään tasataltta ja pienen reikäkiven katkelma. Talosta 25 m koilliseen on niin ikään ollut tulisija. Inventoinnissa 1961 löytyi heti talon pohjoispuolelta tyypillistä kampakeramiikkaa sekä iskoksia ja omenatarhasta kvartsi-iskos alueelta, josta oli aiemmin tavattu liedensija.

Huhdanmäki 2 (1000006994) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Someron kirkosta 15 km luoteeseen Pitkäjärvellä, Isoniituntien itäpuolella sijaitsevassa Huhdanmäessä. Maasto on kallioista moreenimäkeä, jossa kasvaa havupuuvaltaista metsää. Mäen itäosassa on soranottokuoppa. Mäen poikki kulkee tie, josta erkanee mäen eteläreunaa kiertävä metsätie. Senaatinkartan mukaan alue on 1870-luvulla ollut havumetsää. Kohde sijaitsee 70 m metsätieltä luoteeseen, lounaaseen pistävällä avoimella kalliotasanteella, jossa kasvaa joitakin mäntyjä. Paikka on helppo saavuttaa metsätieltä ja sen kohdalta on hyvä näkyvyys lounaispuoliseen peltolaaksoon. Huhdanmäen länsireunasta, 190 m luoteeseen, tunnetaan ennestään kaksi röykkiötä (Huhdanmäki 1).
Mäen eteläreunasta, tieltä 70 m luoteeseen, on 2006 inventoinnissa todettu tasaiselle kalliopohjalle särmikkäistä kivistä (halk. 10–50, useimmat 20–40 cm) koottu pyöreähkö röykkiö (4 x 4 x 0,5 m). Osa kivistä varsinkin röykkiön reunassa on hajonnut silpuksi. Jäkälän ja sammalen peittämä röykkiö on pengottu keskeltä lähes pohjaan saakka. Röykkiön lounaispäässä kasvaa mänty.
Jäännös voisi rakenteensa ja sijoittelunsa perusteella olla varhaismetallikautinen hautaröykkiö. Rakennelman särmikäs, osin silppuuntunut kiviaines viittaa kuitenkin huomattavasti myöhempään ajoitukseen ja johonkin toiseen käyttötarkoitukseen. Rakennelma on erittäin näkyvällä paikalla, mikä viittaa rajamerkkiin. Kiviaineksen perusteella rakennelma voi olla myös kiukaanjäännös. Alueella on myös otettu kiveä, sillä metsätien pohjoisreunassa erottui louhinnan jälkiä. Viljelyjäännöksestä tuskin on kyse, koska ympärillä on pelkkää kalliota. Jäännöksen ajoituksen ja luonteen selvittäminen edellyttää kaivauksia (rauhoitusluokka 2). Muinaisjäännös on rajattu ympäröivän kalliotasanteen mukaisesti.
Syksyllä 2008 tehdyssä tarkastuksessa todettiin röykkiön tuhoutuneen kokonaan. Paikalle on tehty ajoura. Röykkiön kivet on työnnetty sivuun.
Alueelta todettiin syksyllä 2008 toinenkin kiviröykkiö sekä 3-4 kivirakennetta. Edellä mainittu kiviröykkiö on matala ja sijaitsee kalliopohjalla. Sen länsireuna on tuhoutunut tieuran vuoksi. Pienet kivirakenteet voisivat olla pylväiden tukirakenteita. Vuonna 2012 tehtyjen tutkimusten perusteella 2008 todettu kiviröykkiö ja pienemmät kivirakenteet ovat luontaisia.

Kyrkogårdsudden 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde, veneenvetoalusta, sijaitsee Jungfruskärin kuuluvan Hamnön pohjoiskärjessä. Kohde on suurista, pyöristyneistä lohkareista koostuva kiveys, jonka erottaa rannasta pieni kallionnyppylä. Kiveys on pituudeltaan 5,8 metriä, leveydeltään 2,9 metriä ja korkeutta sillä on 0,5 metriä. Kiveyksen molemmin puolin rannassa on lohkareista raivatut alueet. Rakenne on aivan rannassa ja sillä on tuskin korkeaa ikää.

Kappalskroken (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tunnhamnin saaren itärannalla. Kohteella on tasainen perunamaa, joka laskee koilliseen kohti rantaa matalan Kappalskroken-nimisen lahden pohjukkaan. Volter Högmanin (1886:103) mukaan paikalla on ollut kivenlohkareiden muodostama perusta rakennuksesta, jonka seinien pituus oli 3-4 metriä. Rakenne tuhotiin laajennettaessa rinteessä sijainnutta perunapeltoa. Paikalta ei ole sen koommin tiettävästi tavattu löytöjä, mutta paikannimeä Kappalskroken on kuitenkin pidetty vahvana osoituksena paikalla sijainneesta kappelista (Dahlström 1945: 88-89; Zilliacus 1989:25).
Paikallisen informantin mukaan kappelin kivijalka olisi muistitiedon mukaan sijainnut nykyisen viljelyksen yläosassa paikassa, jossa kallio tulee maanpintaan näkyviin. Jäännöksiä kivijalasta ei ollut vuoden 1997 inventoinin aikaan enää havaittavissa.

Niinijoensuu (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Epämääräisiä painanteita. Maasto peltoa. Ailio on v. 1903 saanut tiedon, että Kraatarin talon pellolla on korkeampi kohta, jossa on pitkänomaisia kumpuja, joihin sanotaan haudatun ja joista lienee joskus jotain löydetty. Lönnberg havaitsi näitä epämääräisinä painanteina v. 1973 inventoinnissaan. V. 1999 suoritetussa Alastaron inventoinnissa todettiin painanteiden tuhoutuneen, kun niiden alue on v:n 1973 jälkeen otettu viljelykseen. Mikäli painantet ovat kivikautiseen asuinpaikkaan liittyneitä, on kohde vain osittain - painanteiden osalta - tuhoutunut. Alueen kasvipeite ei kuitenkaan mahdollistanut pintapoimintahavaintojen tekemistä. Paikka on kivikautiselle asuinpaikalle hyvin sopiva. Talon mukainen nimi kohteelle on Kraatari.
Rakentamisen takia hiekka- ja saviperäistä aluetta koekaivettiin vuonna 2006 mahdollisen muinaisjäännöksen sijainnin selvittämisesksi, mutta muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Takala/ Hannula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta löydetty kolme kourutalttaa KM 26737:1-3, topografia sopii asuinpaikaksi, löytöpaikkaa ei pystytty kunnolla tarkastamaan, koska kohde oli vielä syyskuussa viljalla. Kohteessa tulisi tehdä jatkotutkimuksia sen todellisen luonteen selville saamiseksi.
2019: Maanomistajan mukaan kiviesineet ovat peräisin pellolta, metsikön edustalta. Hänen mukaansa pellolla on näkynyt myös kvartseja, sekä tässä metsäisen niemekkeen eteläpuolella että itäpuolisella pellolla. Metsä- ja peltoaluetta erottava oja pintapoimittiin ja topografisesti asuinpaikaksi sopivalle tasanteelle kaivettiin koekuoppia. Kuopat olivat löydöttömiä, rakenteettomia ja vailla kulttuurikerrosta. Mikäli löydöt liittyvät asuinpaikkaan, kohde lienee kynnössä tuhoutunut.

Bergö (150000004) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uppe på kalberget skall ha funnits ett numera förstört röse.

Galtby skola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Tarkastus 1981: Kohde sijaitsee Korppoon pääsaaren, Kyrklandetin, pohjoisosassa, Galtbyn kylässä, Korppoon kirkosta 2600 m koilliseen. Maantiestä 180 erkanee maantie 1801, joka
vie Korppoon kirkonkylälle; kohde on näiden maanteiden risteysalueella, Galtbyn peruskoulun ala-asteen tontin itäreunassa vain 2 metriä maantien 180 reunasta länteen. Paikka on etelään antava, matala ja loiva rinne kalliopaljastumaa reunustavan moreenipeitteen länsilaidassa. Kysymys on pyöristyneestä pienestä lohkareesta, jonka maanpinnalle näkyvä osa on kooltaan 1.0 m x 0.8 m ja joka kohoaa maasta noin 0.4 m. Sen kuperalla yläpinnalla on 7 hakattua kuoppaa, joista yksi on tosin tulkinnanvarainen. Kuopat ovat pieniä - halkaisija 4-6 cm- ja niiden syvyys on 5-14 mm. Viisi kuoppaa muodostaa puolikaaren, ja kaksi muuta ovat erillään. Kivi tuhoutui tietyössä pian löytymisen jälkeen.
Vuoden 2014 inventoinnissa kuvausta vastaavaa kiveä ei löydetty tien lähistöllä.

Mäkelä (586000001) (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Helmer Salmon v. 1926 inventointikertomuksen kartasta tulkittu merkintä Hamarijärven lasku-uoman varressa (sen eteläpuolella?) olevasta kivirakenteesta. Vuoden 2022 inventoinnin yhteydessä aluetta käytiin läpi, mutta mutta mitään merkkejä kivirakenteista ei havaittu.

Aateliskankare (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aateliskankare on pieni korkea mäki, jonka laidoilla ja laella on joitain suurehkoja kiviä. Kasvipeitteen alla näkyy myös pienempiä kiviä. Alarinteen kivet mahdollisesti pellosta raivattuja. Salmon mukaan paikalla on soikea kivilatomus, jonka koko on n. 4 x 6,5 m. V. 1992 tarkastuksessa paikalla ei kyetty erottamaan muinaisjäännöstä. Appelgren-Kivalolla Heikkilän talosta n. 1 km itään keskellä peltoja röykkiö, joka on luultavasti tämä.

Huhti (586000022) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Huhdin tilan alueella useita röykkiöitä. Nykyisen päärakennuksen alla on ollut nelikulmainen tai soikea maakumpu. Aittarakennuksen eteläpuolella ja päärakennuksen pohjoispuolella on ollut röykkiö, joka on hajotettu 1920-luvulla. Aitasta 10 itään on röykkiön pohja, kooltaan 9 x 7-8 m. Puutarhan kaakkoiskulmassa, päärakennuksen eteläsivusta 20 m laaksoon päin on 6 x 4,5 m kokoinen maakumpu, joka on 40 cm korkea. Tästä n. 4 m etelään on toinen maakumpu, kooltaan 4,5 x 3,3 m. puutarhan eteläreunassa, sen keskikohdalla on laaja kumpu, josta pistää esiin kiviä - silmäkivi?
Talon alueelta myös irtolöytöjä. Kohteen kaikki röykkiöt tuhottu lukuun ottamatta mäen päällä oleviä röykkiöitä, jotka on mainittu kohteessa 586010052.

Mäkkylänmäki (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Tallgrenin mukaan (1906) Kirkonkylän Kankareen talon maalla sijaitsevalla Mäkkylän mäellä sijaitsee todennäköinen pakanuudenaikainen kalmisto kallioisen alueen välissä, jossa 1900-luvun alussa havaittiin kauttaaltaan palomaata n. 50-60 cm syvyydestä alkaen. Mitään löytöjä ei alueelta kuitenkaan tunneta, joka tuolloin oli hiljattain raivattu perunamaaksi. Aioastaan palamattomia luita tiedetään löytyneen isomman kiven alta. Tallgrenin parissa koepistossa ei polttomaan lisäksi havaittu muuta. v. 1962 invenoinnissa mäen laella oli pieni pelto ja vesilammikko. Mitään esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa ei tuolloin havaittu.
Kohde tarkastettu 2015 inventoinnissa.

Koivumäki (761010002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sijainnut Lahden kylässä, Koivumäen tilalla, päärakennuksesta 80–100 m luoteeseen. Maasto on jyrkähkösti etelään viettävää kivikkoista moreenirinnettä, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Rinteen poikki kulkee tilustie metsätieltä pihaan.
Paikalta on inventoinnissa 1973 todettu hautaröykkiöksi oletetun jäännöksen pohjakiveys. Inventoinnissa 2006 paikalta ei havaittu mitään selvää röykkiönjäännöstä. Tien itäreunassa rinteen keskivaiheilla ja laella tosin erottui epämääräistä kiveystä. Kohta on kuitenkin myllätty 1970-luvun jälkeen. Reunaa on kaivettu ja muokattu 1970-luvun lopun jälkeen työntämällä maakasoja ja kiviä tiensivuun. Tilan pitkäaikainen omistaja ei kertomansa mukaan ollut koskaan kuullut mistään röykkiöstä eikä tuntenut mitään kuvaukseen sopivaa jäännöstä.

Vallinloukkaanvainio (Maarakenteet)
Historiallinen; Mäntyä ja katajaa kasvava mäki, jolla on neljä lounais-koillissuuntaista kuoppaa. Kuoppien koot ovat 4 x 1 m, 4 x 1 m, 2,5 x 1 m ja 3 x 1,5 m.
Inventoinnissa 2017 todettiin, että ko. mahdollinen muinaisjäännös on uuden asuinalueen alla.

Hahdenlavanvainionmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Sirppujoen itäpuolella metsämäen rinteessä on kaksi 2 x 1 x 0,5 m:n kokoista kuoppaa.
Inventoinnissa 2017 näitä mahdolliseksi muinaisjäännökseksi aiemmin tulkittuja kuoppia ei kyetty havaitsemaan. Ilmeisesti tuhoutuneet.

Kähmäsmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pellon keskellä sijaitsevalla 50 x 20 m:n kokoisella lounais-koillissuuntaisella jyrkkärinteisellä kivikkomäellä on ainakin 7 kuoppaa, joiden koko on 2 x 1 m - 4 x 1 m ja syvyys 0,5 -1 m.
Inventoinnissa 2017 näitä mahdolliseksi muinaisjäännökseksi aiemmin tulkittuja kuoppia ei kyetty havaitsemaan. Ilmeisesti tuhoutuneet.

Vinssimetsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivistä huolella ladottu kaarimainen rakennelma, jonka molemmat päät ulottuvat n. 30 cm korkuisen kalliokynnyksen juureen. Kivikaaren ja kallion väliin jäävä alue on 2,7x1,5 m. Kivilatomuksen suurin ulkomitta on n. 3,8 m. Latomuksen yläpinta on vaakatasossa, vaikka sen kivet on ladottu viettäväle pinnalle. Kivet ovat särmikkäitä, läpimitaltaan 10-80 cm, ja niissä on sammalta ja jäkälärenkaita, jotka eivät ole kovin suuria. Pienimmät kivet ovat suurempien välissä tilkkeenä. Suurimmat sulkevat inventoijan mukaan pois mahdollisuuden, että kyseessä olisi lasten leikkeihinsä kokoama rakennelma. Lienee jonkinlainen suojarakennelma.
Latomus tutkittiin syksyllä 2005, eikä resenttien löytöjen ohella muuta ajoittavaa ja latomuksen funktiota oleellisesti valaisevaa löytynyt. Latomuksen kivet oli kuitenkin asetettu pääosin multakerroksen päälle, eikä kalliopohjalle. Tulenpidon jälkiä ei havaittu.
Museoviraston kulttuuriperintöportaaliin syyskuussa 2012 tulleen palautteen mukaan kohde on tuhoutunut kallion louhinnan myötä.

Vahaniitty (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi pientä epävarmaa kivilatomusta Kerttulan kylässä valtatie 8 länsipuolen mäkialueella, jossa on siellä täällä pieniä avokallioita. Ne ovat noin 20 m etäisyydellä toisistaan. Läntisempi on kooltaan 1,6x1,9 metriä ja epäsäännöllinen. Pääosa kivistä on latteita, ja voivat olla osittain luontaista kivikkoa. Toinen latomus on kalliopainanteessa, edellisestä 20 metriä itään, kooltaan 1,85x1,4 m ja 0,2 m korkea, epäsäännöllinen ja särmikkäistä kivistä koostuva.
Latomukset tutkittiin keväällä 2006, mutta latomusten tarkoitusta tai ajoitusta selventävää ei löydetty. Itäisempi latomus 1 on selvästi ihmisen tekemä, latomus 2 voi olla luontainenkin. Mahdollisesti koottu latomus on vanha rajamerkki tai rajaan liittyvä kiveys. Noin 50 m siitä itään on selvä rajamerkki, korkea tuettu pystykivi Kerttulan ja Metsäniityn kylänrajalla.

Kylä-Henttu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on sijainnut Kouman kylän Pietilänmäessä, Väkkäräntien ja Karitien risteyksestä noin 150 m kaakkoon. Maasto on kaakkoon viettävää rinnettä, jonka kaakkoispuolella avautuu laaja Hankeransuon aukea. Paikalla on todettu 1955 inventoinnissa kolme mahdollista hautaröykkiötä. Inventoinnin 1994 mukaan paikalle on rakennettu viestiasema eikä röykkiöitä todennäköisesti ole enää jäljellä.

Palttilan kylämäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Palttilan kylämäeltä pohjoisluoteeseen, peltotien itäpuolella, Raumantieltä 140 m lounaaseen. Maasto on loivasti koilliseen viettävää avointa peltoa, joka on aiemmin ollut hakamaana. Paikalta on inventoinnissa 1955 todettu vahvan turpeen peittämä soikea, reunakehällinen röykkiö (4,5 x 2,5 x 0,8 m), joka on tulkittu mahdolliseksi haudaksi. Inventoinnin 1994 mukaan paikka on raivattu pelloksi.

Marttila 1 (1000005501) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on sijainnut Untamalan ja Seppälän kylien rajalla, 370 m Väkkäräntien ja Ainontien risteyksestä lounaaseen ja 90 m Marttilan talosta luoteeseen. Maasto pellossa loivasti kohoavan kumpareen luoteisreunaa. Paikalta on 1955 inventoinnissa todettu kolme röykkiötä, jotka on tulkittu mahdollisiksi haudoiksi. Inventoinnin 1994 mukaan jäännökset eivät ole enää tallella, koska aluetta on raivattu.

Hatuksenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kusnin kylän keskustasta runsaan kilometrin koilliseen, noin 650 m Kusnintieltä ja Tunterintien risteyksestä itään, Tunterintien pohjoispuolella. Maasto on metsäisen kallion lakea. Paikalta on todettu 1955 inventoinnissa suureksi osaksi tuhottu reunakivellinen röykkiö, jonka keskellä on erottunut kivipaasi. Kohdetta ei ole tarkastettu eikä sen tarkasta sijainnista tai kunnosta ole tarkempaa tietoa.

Vanha-Vanto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neljä pientä kivilatomusta kuusimetsässä aivan omenapuutarhan vieressä. Selkein latomus (A) on pienistä kivistä koottu noin metrin laajuinen matala keko, joka sijaitsee matalan maakumpareen reunassa. Tästä noin 10 m pohjoiseen ovat latomukset B ja C. B muodostuu muutamasta kivestä ison kuusen juurella. C on koottu matalan maakiven itäpuolelle. Se on n. 2x3 m laajuinen harva latomus, jonka kivet ovat 20-50 cm kokoisia. Latomuksen D muodostaa viisi puolikaaren muotoon aseteltua kiveä.
Neljä latomusta tutkittiin kesällä 2008. Latomus A oli ihmisen tekemä, muut olivat luonnonmuodostelmia. Latomuksen A tarkoitus ja ikä eivät selvinneet tutkimuksissa.

Mykkälä (Mykkälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mykkälän keskiaikainen kylätontti on sijainnut Yläneen Vanhankartanon lähettyvillä, Yläneenjoen länsipuolella kohoavalla mäellä molemmin puolin tietä. Alueella on 1800-luvun kartassa useita kartanon työväen käytössä olleita rakennuksia. Nykyisin alueella on joitakin hylättyjä vanhoja rakennuksia, uudehko viljankuivaamo ja lato/konehalli. Keskiaikainen Mykkälän kylätontti lienee täysin myöhemmän rakentamisen tuhoama. Koordinaatit on mitattu raivattujen kivien kasasta. Kivet saattavat olla peräisin vanhoista kivijaloista.

Rännenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vehmaalle johtavan tien koillispuolella metsäisellä kalliokukkulalla. Lakitasanteen länsi-luodeosassa on luonnonkivikkoa ja länsi- sekä itärinteessä vanhoja louhintajäännöksiä. Mäen lakialueen kaakkoisosan korkeimmalla kohdalla on ympäristöstään kohoava kalliokumpare, jonka päällä on maantasainen kiviladelma tai röykkiön jäännös. Se on muodoltaan soikiomainen, pituus 8,5 m ja leveys 5 m.
Kohde tutkittiin syyskuussa 1998 kallionlouhintahankkeen takia. Röykkiö sijaitsi paljaalla avokalliolla, karun kangasmetsän peittämän Rännenmäen laen korkeimmalla kohdalla. Kaakossa avautui näkymä rautakautiselle meren lahdelle. Kiveyksen halkaisija oli luode-kaakko -suunnassa n. 8 m, lounais-koillis -suunnassa n. 5 m ja sen korkeus vaihteli n. 20-60 cm välillä. Röykkiön pohjoispäätä oli mahdollisesti joskus purettu.
Röykkiöstä tavattiin neljä yksilöhautauksia sisältäviksi latomuksiksi tulkittua rakennetta (kaksi noin 50 cm halkaisijaltaan olevaa kehää, kaksi epämääräisempää kiviladelmaa). Pintakiveyksen alta, kerroksesta 1 ja tästä alaspäin maa oli osin hiekan ja nokimaan sekaista. Erityisesti luode-kaakko -suuntaisesta leikkauksesta oli nähtävissä hiekan ja nokimaan sijaitseminen kerroksittain. Ensimmäiset löydöt tulivat kerroksesta 1 ja jatkuivat pohjaan saakka. Löytöjä tuli kaikista sektoreista, mutta ne painottuivat selvästi röykkiön kaakkoisosaan, luultavasti tähän suuntaan viettävän kalliopohjan takia. Löytömateriaali käsitti koristeetonta rautakautista käyttökeramiikkaa, kvartsi-iskoksia, pii-iskoksia sekä hiukan palanutta luuta. Osa röykkiön rakennuskivistä sekä hiekka, hiekkakivilaa’at ja vedenhiomat kivat oli tuotu paikalle muualta.

Matinantti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut lähellä sitä paikkaa, missa vanha Uuteenkaupunkiin vievä tie leikkaa rautatien, tien itäpuolella. Röykkiö on hävitetty ja tarkkaa paikkaa ei ole enää löydettävissä. Tallgrenin kaivauskertomuksen mukaan röykkiö oli pyöreä, keskuskivellinen. Kivikerroksia oli 2-3. Keskellä oli paloalue. Pohjoisreunalla oli kaksi miekkaa.

Altai (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kemiönsaaren luoteisosassa sisäsaaristossa Santasaaren ja Ryssvikenin eteläpuolella Mjösundin länsirannassa.
Paikalla kerrotaan olleen Altai- niminen puuhylky, pituus noin 30 metriä. 1980 tehdyn löytöilmoituksen mukaan kyseessä oli melko ehjä kolmimastoparkin hylky.
Museovirasto teki maastotarkastuksen löytöpaikalle elokuussa 2001. Todettiin, että rantaa on muokattu ja täytetty eikä hylkyä ole enää havaittavissa.

Purunpää Oxholmen 2 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Purunpään Krogaruddenin itärannalla, Oxholmenin saaren luoteispuolella noin 1,5 metrin syvyydessä.
Huonokuntoinen limisaumaisen puualuksen hylky, näkyvissä useita kaaria, jotka pistävät esiin hiekasta.
Yksityishenkilö havaitsi pohjasta esiin nousevia kaaria 1978. Vuonna 1979 hän ei enää löytänyt kaaria samasta paikasta, vaan sen sijaan joitakin kaaria oli siirretty rantaveteen. Alkuperäisen hylkyhavainnon lähellä oli rantavedessä kivistä ladottu "tasanne" (ei välttämättä liity hylkyyn). Hylkyjä vedenalaisina riuttoina tutkivat biologit yrittivät paikantaa hylyn 2003, mutta eivät löytäneet hylkyä.
Toukokuussa 2019 BalticRIM-hankkeen vedenalaisinventoinnissa ei myöskään enää löydetty merkkejä hylystä tai irtonaisista puuosista. Näin ollen yhteistyössä aluevalvojan kanssa on päätetty muuttaa kohde poistetuksi.

Kaidanniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Isosärkilän kylän alueella Kaidanniemen ja Iso-Kolkka -nimisen saaren välissä Kaidanniemen rannassa Iso-Kolkka -saaren pohjoiskärjen kohdalla alle kaksimetrisessä vedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on ainakin osittain tuhoutunut 1980-luvulla tehdyssä kesähuvilan rannan ruoppauksessa. Turun maakuntamuseon Ulla Kallberg teki paikalle tarkistuskäynnin ruoppauksen jälkeen keväällä 1987. Rannalla oli limisaumaisen havupuisen aluksen polvia ja kaaria, joissa oli puisia tappeja ja tapinreikiä. Osia kuvattiin maakuntamuseon kokoelmiin. Paikalliset kertoivat, että hylkyä ei tunnettu entuudestaan. Ruoppausjätteet oli kuljetettu alkuperäisestä löytöpaikasta pohjoisemmaksi Kaidanniemen länsirannalle Noemaan ja Kaidanniemen väliseen salmeen, jossa myös oli tarkastuskäynnin yhteydessä havaittavissa hylyn osia, muun muassa 15 - 20 cm:n levyisiä laitalautoja.
Sijaintipaikan tiedetään olleen entinen talvisatama.

Turun linnan vene (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Turun linnan pohjoispuolella Linnankadulla noin 10 metriä esilinnan ulkopuolella ja 2,5 metriä katutason alapuolella. Paikka on noin 15 metriä alkuperäisen Linnasaaren rantaviivan ulkopuolella paikalla, jossa rantalinjan oletetaan kulkeneen noin vuonna 1300.
Vene on ollut limisaumainen, kevytrakenteinen ja kanneton. Sen rungosta oli jäljellä noin kolmasosa. Veneen peräosan oli tuhonnut veneen poikki rakennettu paalutus. Laitalautakerrokset on liitetty toisiinsa rautaisilla limitysnaakeleilla, jotka on taivutettu säännöttömästi nelikulmaisten vinoneliön muotoisten rautalaattojen yli. Veneen pituuden on arvioitu olleen 6,5 - 7 metriä. Vene dokumentoitiin 1973, poistettiin löytöpaikaltaan ja säilyneet osat konservoitiin Turun maakuntamuseossa. Säilyneet osat olivat T-muotoinen köli, noin metrin pituinen kappale keulavantaasta, seitsemän enemmän ja vähemmän vahingoittunutta laitalautakerrosta, viisi kaaripuuta, kölin sikopalkki ja yksi mastopenkki. Veneessä on ollut kaikkiaan yhdeksän kaaripuuta. Lisäksi havaittiin yksi hankain. Veneestä teetettiin radiohiiliajoitus, jonka mukaan vene voi olla peräisin ajalta 1230 - 1390.
Veneen jäännös tuli esiin viemäritöiden yhteydessä huhtikuussa 1973. Samalta paikalta löydettiin myös puisen laiturin ja paaluvarustuksen jäännöksiä. Veneen osia on Turun Museokeskuksen kokoelmissa päänumerolla TMK18331.

Itätulli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin keskustassa Ruokolanjärven ja Kalarannan välillä kuivalla maalla tontilla, joka sijaitsee Alisenkadun ja Blasieholmankadun kulmassa.
Puurunkoisen aluksen jäännös, jotka K. A. Söderman on löytänyt omalta tontiltaan 1890-luvulla. Ilmoitus hylystä tehtiin Muinaistieteelliselle toimikunnalle vuonna 1912. Ari Siiriäisen (1982) oletuksen mukaan hylky ajoittunee 1800-luvulle, ja sitä on käytetty kanavantäytteenä. Oletus perustuu tietoon, jonka mukaan juuri siinä osassa tonttia, missä hylky on sijainnut, on kulkenut kanava, joka täytettiin 1880-luvulla.

Rosina (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaupungin satamassa, Hepokarin penkereen alla.
Kyseessä on parkkilaiva Rosinan hylky. Alus rakennettiin vuonna 1839 ja hylättiin käytön päätyttyä vuonna 1881. Hylky on jäänyt täyttömaan alle ja tuhoutunut.

Palppa 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Palpan tilan päärakennuksesta 250 m itäkaakkoon aivan Laitila-Uusikaupunki maantien itäpuolella pienellä kumpareella. Kumpare oli 1964 5 x 6 m:n kokoinen ja tietä rekennettaesa sen länsi- ja pohjoisosia oli hävitetty. Pohjoislaidalla tieleikkauksessa näkyi hiilikerros ja löytyi muutama saviastian siru. Muita löytöjä olivat rautaesineen katkelma, palanut luunsiru sekä kvartsipaloja.

Vähänvainion mäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Seitsemän kuoppaa, jotka sijaitsevat korkeahkolla kivikkoisella mäellä n. 160 m Raulan talosta länteen. Kuopat ovat 2 x 1 m - 3 x 1 m:n kokoisia ja 0,5 m:n syvyisiä.
Inventoinnissa 2017 näitä mahdolliseksi muinaisjäännökseksi aiemmin tulkittuja kuoppia ei kyetty havaitsemaan. Ilmeisesti tuhoutuneet.

Matoluomanmäki A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiön mitat 2 x 3. Muodoltaan soikea. Löydetty Valtatien 8 inventoinnissa vuonna 2011.
Röykkiö tutkittiin kokonaisuudessaan 2020 liittyen vt8 ohituskaistahankkeeseen. Röykkiö osoittautui ajoitukseltaan moderniksi raivauskasaksi ja se on syntynyt mahdollisesti vt8 rakennustöiden yhteydessä.

Matoluomanmäki B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiön koko 2 m, muoto pyöreä. Löydetty Valtatie 8 inventoinnissa 2011.
Röykkiö tutkittiin kokonaisuudessaan 2020 liittyen vt8 ohituskaistahankkeeseen. Röykkiö osoittautui ajoitukseltaan moderniksi raivauskasaksi ja se on syntynyt mahdollisesti vt8 rakennustöiden yhteydessä.

Kyrkgårdsdal (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nötön saaren itäosassa, itään viettävällä rinteellä, noin 317 metriä rantaviivasta.
Paikalla on kivirakennelma, kivikehä, joka on muodoltaan pyöreähkö ja läpimitaltaan noin 15-20 metriä. Ympyrän keskellä ei ole muita kiviä. Lisäksi ympyrän kehällä on muutamia pystyyn nostettuja kiviä.
Tapani Tuovisen mukaan John Gardberg on löytänyt vuonna 1921 Nötön itäosasta Kyrkgårdsdal -nimisestä paikasta puolikaaren muotoisen suurehkon kivikehän, jossa oli ainakin kolme pystyssä olevaa laakaa. Tuolloin nötöläiset olivat pitäneet rakennelmaa venäläisenä sotilashautana eli se liittyisi siis saariston isovihafolkloreen. Todennäköisesti kysymyksessä on juuri tämä Gardbergin löytämä kivikehä.
11.8.2020 tehdyn tarkastuksen perusteella ko. paikalla ei ole kuvausta vastaavaa muinaisjäännöstä, joten se on joko tuhoutunut tai kohteen paikkatiedot ovat täysin väärät.

Niuskalan hiekkakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Matala hiekkakuoppa sijaitsee metsäisessä kallionalusrinteessä noin 50 m Niuskalan talon pohjoispuolella. Alue on ilmeisesti ollut pienehkö hiekkainen tasanne muuten melko jyrkässä maastossa. Hiekkakuopan halki kulkee ulkoilureitti. Hiekkakuopan reunaosissa on säilynyt paikoitellen tasannetta muutaman neliön laajuisina alueina. Hiekkakuoppa on jäänyt käytöstä, sen reunat ovat sammaloituneet ja paikoin sitä on täytetty erilaisella jätteellä, jotka nekin ovat jo sammalen peittämiä.
Vuonna 1976 paikka tarkastettiin, koska hiekkakuoppaan arveltiin liittyvän kaksi aikaisempaa, epätarkasti paikallistettua havaintoa liesistä. Tallgren mainitsee teoksessaan ”Aurajoen suun esihistorialliset muistot” liesikuopan, joka sijaitsee Niuskalan mäen syrjässä. Myös Lehtosalo löysi paikalta liesikuopan, joka sijaitsi sorakuopan seinämässä, muttei tarkemmin kuvaile sijaintikohtaa. Lehtosalon mukaan kyseessä on kuitenkin eri liesi kuin Tallgrenin löytämä.
Seppäsen inventoinnissa paikalta löytyi kolmas liesi suorakuopan eteläseinämästä. Se sijaitsi sorakuoppaa halkaisevan tien reunasta 3,2 m ja kuopan länsipäästä 5,5 m. Kuoppaliettä rajoitti länsipäässä iso kivi, jonka reunassa liesi oli syvimmillään (noin 55 cm). Kivestä itään liettä jatkui 1,1 m madaltuen koko ajan. Pohjalla oli nokikerros ja kivet selvästi palaneita. Kuopan ympäriltä löydettiin palanutta savea.
Seppäsen inventoinnissa tehtiin myös muita löytöjä. Tien pohjoispuolella noin 3 m päästä löydettiin keramiikkaa. Liedestä noin 5 m etelään mäen rinteeseen kaivetusta koekuopasta löydettiin noin 20 cm syvyydeltä kaksi keramiikan palaa. Seinämästä noin metrin päähän kaivetusta koekuopasta ei havaittu edes maaeroja.
Inventoinnissa 2012 hiekkakuoppa oli edelleen havaittavissa. Se oli matala ja reunoilta maatunut. Paikkaa tutkittiin puhdistamalla sammaloituneita seinämiä ja kairaamalla, lisäksi kaivettiin yksi koekuoppa soveliaalle maaston kohdalle. Maaperä oli karkeaa soraa. Mitään havaintoja tai löytöjä ei tehty. Koska Seppäsen liedelle ilmoittamat etäisyydet tien etelä- ja sorakuopan länsireunasta osuvat nykyään hiekkakuopan pohjalle, on todennäköistä, että hiekanotto paikalla on jatkunut Seppäsen inventoinnin jälkeen. Lisäksi tiekin lienee leveämpi kuin 1970-luvulla. Vaikuttaa siltä, että hiekanotto (ehkä ulkoilureitin pohjustukseen liittyvä?) on ulottunut myös siihen koekuoppaan asti, josta löytyi kaksi keramiikan palaa.
Alun perinkin niukkalöytöinen asuinpaikka näyttää tuhoutuneen hiekanotossa kokonaisuudessaan. Koska ajoitus on samankaltainen Kotirinteen asuinpaikan kanssa ja koska niiden välinen etäisyys on vain joitakin kymmeniä metrejä, voi tämä Niuskalan hiekkakuopassa havaittu asuinpaikka itse asiassa ollakin jokin Kotirinteen asuinpaikkaan liittyvä erillinen aktiviteettialue.

Rintala (853010044) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paattistenjoen länsipuolella, kohdassa, missä Maariaan menevä tie yhtyy uuteen, Turun keskustaan menevään tiehen. Kohde sijaitsee pellolla. Paikalta on löytynyt piitä, kvartsia ja keratofyyriä.
Paikalla on vuonna 2003 tehty koetutkimukset rakennushankkeen takia. Koetutkimuksissa paikalta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Vuonna 2021 paikalla tehtiin tarkastus, jossa todettiin kohteen olevan rakennetun.

Skanssin patteri (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uudenmaantien eteläreunassa, Eteläkaaren risteyksestä itään olevien tonttien ja Uudenmaantien välissä.
Mahdollisesti 1800-luvun alussa rakennetun tykkipatterin jäännökset ovat suurimmaksi osaksi tuhoutuneet Uudenmaantien levennyksen yhteydessä.

Papinlähde (1000021176) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde, joka on jäänyt pururadan alle, paikkaan liittyy perimätietoa.

Kumpula (1000006196) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen mahdollinen asuinpaikka Turun (entisen Maarian) Koskennurmen kylässä Kumpulan tilalla ja mahdolisesti viereisellä entisen Ylitalon Perkkiön palstalla. Paikka on hiekkaperäistä rinnettä Paattistenjokilaaksossa, joen koillispuolella, valtatie 9 ja Paattisten tien välialueella. Mäen itärinnettä raivattaessa on 50 cm syvyydestä löytynyt liesikiveys, jossa oli hiiliä ja nokea. Mahdollisesti juuri tältä alueelta Perkkiö-nimiseltä metsäpalstalta on 1900-luvun alussa löytynyt oikokirves (KM 6124:17) sekä epävarmemmin toinen hukkaan joutunut kivikautinen hioin Alitalon Pressu nimisestä kuokkamaasta. Kesällä 1961 tehdyssä inventoinnissa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kanttorinmäki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aurajoen mutkaan jäävällä niemekkeellä, Kaarinan kirkosta 250 m etelään suunnattoman sorakuopan reunalla Kirkkotien molemmilla puolilla. Asuinpaikkan katsotaan olevan kokonaan tuhoutunut.

Nuutila (202010018) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen ruumishauta sijaitsee Tku-Hki -rautatien eteläpuolella, Kaarinantiestä n. 100-200 m länteen. Tarkempi löytöpaikka on tuntematon, koordinaatit ovat summittaiset. Löytöpaikan sanotaan olevan n. 6 km Turusta Littoisten asemalle päin, asemarakennuksesta n. 1 km lounaaseen, Vuorenvälinen alho -nimisessä paikassa. Nykyisin oletettu löytöpaikka on kesantona olevaa peltoaluetta.
Rautatieleikkakusesta löytyi v. 1897 rautatietä rakennettaessa vasarakirves ja kaksi oikokirvestä (KM 3460:1-2 ja KM 3476). Esinekoostumus ja löytösyvyys (80 cm) sekä tasainen hiekkamaa viittaavat nuorakeraamiseen hautaan.
Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa. Aiemmin peltona ollut löytöpaikka kasvaa nykyään melko tiheää istutusmännikköä. Maaperä on hiekkaa. Lisätietoa kohteesta ei saatu. Löytö on tehty yli sata vuotta sitten eikä aiemmissakaan tutkimuksissa ole havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Myöskään löytöpaikka ei ole tarkemmin tiedossa.
Koekaivauksissa 2022 paikalta ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Nedergård 2 (1000025147) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kroneldin (1950, 28, ks. lisätiedot) mukaan Nedergårdin tilalla oli uuni kalkkilouhoksen lähellä, omassa rannassa.
Inventointihavainnot 2013: Nedergrådin tilan pohjoispuolella sijaitsevan kesämökin rannassa ei ollut enää mitään merkkejä kalkkiuunista. Mökin ympäristön maastoa on hyvin voimakkaasti muokattu ja tasoitettu.
Tulkinta: Tuhoutuneen kalkkiuunin paikka
Lisätietoja: Nedergårdin isännän mukaan tilan rannassa on ollut sylinteriuuni. Paikalla on nykyään suvun kesämökki. Kroneldin em. tieto saattaa viitata juuri tähän uuniin.

Haurla/Hauriaböhle (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Tilaa viljeli jo 1500-luvulla Kollin kyläläiset. Tonttipaikka on merkitty vuoden 1697 veronpanokarttaan. Autioitunut keskiajalla, vuoden 1540 maakirjassa kerrotaan, että autiokylä, jota viljelee ja josta ulkokyläläiset maksavat verot.
Toukokuussa 2015 tehdyssä tarkastuksessa voitiin todeta, että kylätontti on mitä ilmeisemmin jäänyt omakotitalorakentamisen alle.

Pilkolan yksinäistalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pilkola, yksinäistalo. Varhaisin maininta 1400-luvulta, 1500-luvulla rälssilampuotitalo. Siirtynyt Artukaisten kartanon omistukseen 1870-luvulla. Liitetty osaksi Turun Transito satama Oy:tä. Alue liitetty Turkuun 1931. Autioitunut viimeistään 1900-luvulla, tontilla taloja vuoden 1923 kartassa.

Olofsgård 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalta löytyi inventoinnissa melko laajalta alueelta runsaasti puuhiiltä vaihtelevan paksuisena kerroksena laikutusjäljistä. Hiili on selvästi peräisin miiluista, mutta yksittäisiä miiluja on vaikea erottaa. Tämä, johtuu ilmeisesti siitä, että paikalla on ollut useita erikokoisia miiluja vierekkäin, ja osittain tehokkaasta maanmuokkauksesta. Hiilen valmistukseen liittyvät kiinteät muinaisjäännökset ovat pahasti tuhoutuneet. Paikka tarkastettiin, koska se näyttää topografisesti kivikautiseksi asuinpaikaksi hyvin sopivalta, mutta mitään asuinpaikan viittaavia löytöjä ei näkynyt.

Stubbkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Stubbkärret -nimiseltä suolta etelään laskevan puronotkon yläpäässä. Maaperä notkon pohjalla on vähäkivistä hiekkaa. Paikalla kasvaa harvahkoa kuusimetsää. Puro on noin 5 metrin päässä miilun länsireunasta. Puron länsipuolella kulkee metsäautotie. Itäpuolella on loivasti nouseva kalliorinne.
Miilu erottuu loivassa rinteessä pyöreänä tasanteena, jonka halkaisija on noin 13
m. Tasannetta reunustaa alarinteen puolella matala penger, ja ylärinteen puolella erottuu paikoitellen hyvin matala oja. Rakenteen kokonaisläpimitta on noin 20 m. Tasanteen keskiosaan tehdyssä koekuopassa oli noin 20 cm paksuinen kerros hiilensekaista maata. Miilu on ehjä.
Vuonna 2023 tarkastuksen yhteydessä todettiin kohteen tuhoutuneen alueella pari vuotta aiemmin toteutetun avohakkuun yhteydessä.

Örö 02 hautaraunion paikka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Högmanin vuoden 1886 tietojen perusteella tutkitussa pyöreässä kivirauniossa oli keskellä syvennys, jonka reunat oli ladottu tasaisiksi. Raunion läpimitta oli 5.5 m ja se oli koottu silokallion päälle. Kalliossa oli W-E-suuntainen kouru (fåra), joka oli täytetty nyrkinkokoisilla kivillä. Kivien päällä oli soraa kourun reunaan asti; tämä stratifikaatio viittasi ihmisen tekemään rakenteeseen. Löytöinä ainoastaan luuta, mm. linnun kallo ja koivun tuohta. Högman ei kerro, millaiseksi hän jätti tutkimansa oletetun rautakautisen hautaraunion.
Koordinaattien osoittamassa paikassa on kasa pyöristyneitä lohkareita, jotka sijaitsevat todennäköisimmässä hautaraunion paikassa sen perusteella, mitä Högman kertoo tutkimansa hautaraunion sijainnista ja rakenteesta sekä ympäröivän maaston tunnusmerkeistä. Kasan läpimitta on noin 3.5 m ja kivien koko vastaa suunnilleen Högmanin mainitsemaa ihmisenpään kokoa. Mitään suppilon tapaista kuoppaa ei ole näkyvissä. Maanpinnan muotojen perusteella näyttää siltä, että paikalta on otettu kiviä, oletettavasti kivikasaan tulenjohtotornin viereen ja hauta on tuhoutunut kivenotossa.

Ali-Lonttisen talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Lonttisten talosta on vuodelta 1435. Lonttinen lahjoitettiin 1650 Turun maistraatin palkkatilaksi ja se on lohkottu 1790-luvulla kahtia Yli-Lonttisen ja Ali-Lonttisen taloiksi. Isojakokarttaan vuodelta 1796 on Suikinpuiston kohdalle merkitty Ali-Lonttisen talon tontti.
Kohde sijaitsee Aurajoen luoteispuolella, lähellä Turun keskustaa. Rautatie kulkee noin 70 metriä muinaisjäännöspisteen eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2019 inventoinnissa ja kuvattiin. Vuoden 2018 koekaivauksissa oli todettu, että alueella ei ole lainkaan 1900-lukua vanhempia jäännöksiä. Muinaisjäännöstä alueella ei siis ole

Kvarnholm kalkkikuopat (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Pohjois-eteläsuunnassa n. 8-10 metriä pitkä, itä-länsi-suunnassa 8 metriä leveä suorakaiteenmuotoinen maavalli, jonka keskellä on n. 1,5m syvä kuoppa. Sen pohja on osittain tasainen, noin 2 metriä pitkä, osittain reunat romahtaneet sisään. Rakenteen länsipuolella on n. 15 x 7 m kokoinen, loivaan rinteeseen tehty kaivanto, joka nyt täyttynyt vedellä. Kaivannon pohjoisreunan kalliossa ei ollut merkkejä louhimisesta, mutta etelä- ja itäreuna on selvästi kaivettu. Rakenne, mahdollinen kalkkiuuni sijaitsee kaivannon itäpäässä Söderbyntien ja Puustellintien risteyksen pohjoispuolella.
7.14.5.2018 toteutetuissa arkeologisissa tutkimuksissa osoittautui, ettei kohde ole kalkkiuuni vaan kyseessä oli kaksi kalkinsäilytyskuoppaa.

Papinkallionpuisto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rauman valtatien (vt 8) ja Raisiontien väliin jäävällä alueella, pienellä tasanteella. Kohteen ympäristö on ollut peltoa ja niittyä, mutta joen eteläisessä mutkassa on sijainnut Raision keskiaikaan periytyvä vesimylly ja sen vierellä torppa. Kivirakenne havaittiin kevään 2017 inventoinnissa ja syksyn koekaivauksissa dokumentoitiin 60 cm leveä luode-kaakkosuuntainen kiveys, joka jatkuu 12 metrin matkalla. Kiveyksen yhteydestä löytyi mm. palanutta savea.
Vuonna 2018 toukokuussa tehdyssä arkeologisessa tutkimuksessa todettiin, että n. kahdeksan metriä leveä tie on rakennettu hiekasta ja pulterisorasta, eikä sitä ole koskaan päällystetty. Käytön jälkeen rakenne on peitetty savimullalla ja istutuksilla. Todennäköisesti se on valtatie 8:n rakentamisvaiheeseen liittyvä huoltotien pätkä 1960-luvun alusta. Tien päälle on joutunut vanhempaa aineista, kuten palanutta savea ja simpukkapiipun kopan katkelma siinä vaiheessa, kun tie on peitetty ympäröivällä peltosavella. Kyseessä siis ei ole ollut muinaisjäännös.

Laesaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muistitietojen mukaan taloa rakennettaessa sotien jälkeen, on kellarin kohdalta löytynyt hauta, jossa on ollut luita. Myös pihalla on ollut kivilatomuksia. Kohteen luonnetta tulisi selvittää tarkemmin. Topografisesti paikka sopisi rautakautisen kalmiston sijainniksi.
Koekaivauksissa paikalta ei löytynyt muinaisjäännöstä.

Tuomolan autiotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suunnitellun tielinjan koetutkimuksissa havaittiin rakennetta, joka liittynee Tuomolan talon isojaon jälkeen autioituneeseen tonttiin. Koeojasta paljastui noin 2 x 2 metrin laajuinen uunirakenteen jäännös.
Jäännös osoittautui rautakautiseksi tulisijaksi. Se on tutkittu pois tienrakentamisesta johtuen. Löytömateriaali kiveyksessä käsitti yläosassa uuden ajan löytöjä, tarkemmin ajoittamattomia eläinten luita sekä ylä- ja alaosissa palanutta savea, nuoremman rautakauden mustapintaista keramiikkaa ja kaksi kuopparyhmin koristeltua savipainon palaa. Metallinpaljastinetsinnässä varmistui, että rautakautisen materiaalin läheltä ei löytynyt selkeää kalmistoaineistoa, vaikka sitä muualta lähistöltä, Tuomalan kalmiston ympäristöstä tunnetaan runsaasti. Voidaan siis tulkita, että paikalla on ollut ainakin pienialainen rautakautinen asuinpaikka.

Majala 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 1800 -luvun pitäjänkarttaan on merkitty mylly paikkaan, jossa Kärristä tuleva oja alittaa tien. Aluetta tarkastettiin 28.4.2018, mutta mitään myllyyn viittaavaa ei paikalta löytynyt. On mahdollista, että myllyn paikka on jäänyt tien alle paikassa, jossa tie ylittää ojan. Kohde vaikuttaa hävinneen kokonaan.

Tammenpää 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1871 Tammenpään tiluskarttaan on merkitty kaksi myllyä puron varteen, joka kulkee lähes etelä-pohjois-suuntaisesti Tammenpään peltojen halki kohti merta. Myllyt ovat Kokkilasta Sauvon suuntaan menevän tien etelä- ja pohjoispuolilla eli molemmin puolin tietä. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 27.4.2018. Puro kulkee edelleen paikallaan, mutta myllyistä ei ole jäljellä merkkiäkään. On mahdollista, että ne ovat jääneet tien alle (levennetty asfalttitieksi) tai sitten ne vain ovat hävinneet jälkeä jättämättä.

Perälä (1000037020) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 1800 -luvun peruskarttaan on merkitty mylly puron varteen, joka kulkee Tammenpään länsipuolella ja peruskartalle merkityn Perälä -nimisen talon itäpuolella peltoalueiden halki. Myllyn paikka on aivan Kokkilasta Sauvoon menevän tien pohjoisreunassa. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 27.4.2018. Kyseissä kohdassa, tien pohjoispuolella on pieni lammelta vaikuttava levennys ojauomassa ja aivan tieojan reunassa, sen pohjoispuolella on purouomaan aseteltu lohkokiviä siten, että ne muodostavat kapean uoman, josta puro kulkee. Mainittu lampimainen muodostelma ja lohkokivillä kavennettu purouoma saattavat olla paikalla sijainneen myllyrakennelman jäännöksiä. Ojan länsireunassa, pellon puolella on kasa kiviä, jotka saattavat myös liittyä paikalla olleeseen myllyrakennelmaan. Mutta mitään varmoja myllyyn liittyviä rakenteita ei paikalla havaittu.

Pyhän Yrjänän talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rautatien pohjoispuolella, Virusmäenrampin, Yrjänänkadun ja Paratiisikadun väliin jäävällä, tiivistirakennetulla alueella.
Talon keskiaikaisista vaiheista ei ole tietoja, mutta 1500-luvulla kerrottiin, että joku Turun pormestareista oli raivauttanut tilan Aninkaisten kylän takamaalle ja rakennuttanut P. Yrjänän hospitaalia varten. Tässä käytössä se säilyi myös reformaation ja kirkkoreduktion yli. Yrjänän talon vanha kylätontti on merkitty vuoden 1818 karttaan merkinnällä Yrjänä hemman. Viimeisen suurpalon jälkeen se liitettiin kaupungin tonttimaihin (”Pohjoinen takamaa”). Yrjänän vanha kylätontti on sijainnut nykyisin paikalla olevien Tuonelan rakennusten länsipuolella.
Tontti on suureksi osaksi nykyään asfaltoitu, joten todennäköisesti tuhoutunut.

Iskoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan ensimmäisen kerran vasta 1500-luvun maakirjassa, jolloin kylässä oli kaksi taloa. Talojen nimiksi vakiintui 1600-luvulla Marttila (aik. nimellä Kranssi) ja Eskola. Vuonna 1987 itäisen tontin kaakkoispuolelta löytyi mahdolliseen rautakautiseen asuinpaikkaan viittaava keramiikan pala.
Vanhalla tontilla ei ole enää kantataloihin liittyviä rakennuksia vaan uudisrakentamista. Todennäköisesti tunnetut vanhat tontit ovat tuhoutuneet, koska uuden rakennuksen perustakuoppa on ulottunut myös nykyiselle nurmialueelle, jossa toisen tontin itäpuoli on sijainnut. Läntinen tontti on jäänyt kokonaan rakentamisen alle. Mikäli Iskoisten tontti on aikaisemmin kuitenkin sijainnut Kotimäeksi (rek no. 853010060) nimetyn muinaisjäännöskohteen / rautakautisen asuinpaikan alueella, täältä voi löytyä myös keskiaikaisia rakenteita.

Kastainen/Kastu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Virusmäentien ja rautatien väliin jäävällä vanhalla teollisuusalueella, joka sijaitsee Raunistulan koillispäässä. Isojaon aikainen tontti on sijainnut lounas-koillinensuuntaisen mäen alla, sen kaakkoisreunassa. Kohde on todennäköisesti tuhoutunut kokonaisuudessaan myöhempien rakennustöiden yhteydessä.
1500-luvun puoliväliin asti Kastu tunnettiin nimellä Kastakainen. Talo joutui tuomiokirkolle jo 1300-luvulla ja peruutettiin kruunulle vuonna 1549, jolloin se annettiin Valpuri Innamaalle kruunulle antamansa lainan pantiksi vuonna 1572 ja oli sellaisena vuoteen 1601 saakka. Isojakokartan asemoinnin perusteella sen aikainen tonttimaa on sijainnut mäen eteläpuolella, mäen alla.
Osoitteessa Alfankatu 2 tehdyssä arkeologisessa valvonnassa ei havaittu merkkejä kylätontista.

Aatila (1000041775) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaitsee Kakskerran eteläreunan keskivaiheilla, Lempälän itäpuolella. Vanhempien karttojen puutteessa alkuperäisen tontin jäljittäminen on vaikeaa. Mahdollisesti tontin paikka on vaihtunut 1800-ja 1900-lukujen vaihteessa.
Mainittu luultavasti jo 1430, mutta tunnetaan varmasti vuodesta 1540 veroluonteisena yksinäistalona. 1580-luvulla talo jaettiin kahtia. Myöhemmin taas yhdeksi tilaksi yhdistetty Aatilaksi kutsuttu talo sijaitsee nykyään hieman pohjoisempana, mutta vielä 1800-luvun lopun senaatinkartastossa alueen ainoa talo on merkitty mäen koillisreunalla, jossa myöhemmässä kartassa on kuitenkin Väinölä-niminen talo. Tilan vanha päärakennus on purettu ja uusi rakennettu sen tilalle 2002. Pihapiirissä ei ole enää merkittäviä vanhoja rakennuksia, jonka vuoksi rakennussuojelumerkintä on poistettu kohteesta. Myös Väinölän
tontilla on kookas uusi rakennus.

Hauninen (Hauninen) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Raisionjoen itäpuolella, Haunisten altaan eteläpuolella. Tontit ovat sijainneet Naantalin kehätien molemmin puolin.
Ensimmäinen maininta vuodelta 1415. Jo 1400-luvulla kylässä oli kolme taloa, vuonna 1540 neljä, Kaerla, Laittinen, Soini ja kruunun omistama Torttila. Vuoden 1650 kartalla Haunisiksi on merkitty kolmen talon ryhmä, Laittinen on jo tuolloin omalla tontillaan.
sojakokartoista tunnetut Haunisten talojen tontit ovat kaikki tuhoutuneet tutkimatta rakentamisen yhteydessä, viimeinen vuonna 2018. Kahdella vanhalla tontilla sijaitsee nykyään autokauppoja. Alueen rautakautisten löytöjen perusteella esihistoriallinen kylätontti tai talo on voinut myös sijaita lähempänä jokea, mutta täällä myöhemmällä peltoalueella puolestaan ei ole koekaivauksissa löydetty merkkejä säilyneistä rakenteista.

Norrdal (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kallioiden välisessä lounaaseen viettävän laakson koillispäässä, kallion juurella, kallion ja polkujen välisellä alueella on hiilimiilun pohja. Se on muodoltaan hieman ovaali, kooltaan n. 10 x 8 m, matalat vallit ja vallin sisäluiskassa on maassa paksu hiili- ja nokikerros.

Ruonantie 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäen luoteiskulmalla on loivassa länteen ja pohjoiseen laskevassa rinteessä näkyvissä kivirakenteiden jäännöksiä noin 10 x 15 metrin kokoisella alueella.
Kellari: Alueen koillisosassa on suurista lohkotuista kivistä kylmämuurattu 5 x 5 metrin kokoinen maakellari, jonka oviaukko aukeaa pohjoiseen. Kellarin kivissä on matalia poranjälkirivejä, joiden perusteella rakenteet ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvun jälkipuolelta. Kellarin luoteiskulmalta lähtee länteen noin metrin pituinen pätkä kivijalkaa, joten kellari on aikoinaan ollut osa laajempaa rakennusta.
Kivirakenne: Kellarista 4 metriä etelään on 2,7 x 3,5 metrin kokoinen suorakaiteen muotoinen kivirakenne, joka vaikuttaa uunin perustukselta. Rakenteen kivet ovat lohkottuja ja suurikokoisia. Tämän eteläpuolella on epämääräisen muotoinen kivikasa ja yksi lohkottu kivilaaka, jossa on samanlaisia matalia poranjälkiä kuin kellarin kivissä. Jos tämä kivi on alkuperäisellä paikallaan, hahmottuu näistä rakenteista noin 8–9 x 19–20 metrin kokoisen rakennuksen pohja, jonka keskellä on ollut uuni.
1700-luvun kartoissa paikalla ei ole rakennuksia, ja inventoinnissa ei tehty havaintoja siitä, että paikalla olisi asuttu ennen 1800-lukua. Kivissä olevat poranjäljet viittaavat 1800-luvun jälkipuolen tai 1900-luvun ajoitukseen, ja kartta-aineiston perusteella paikalla on ollut yksi rakennus ainakin vuosina 1921–1968.
Kohde on tuhoutunut vuonna 2023 asemakaavan mukaisissa liikerakennusten korttelialueen rakennustöissä.

Kärsämäen hautausmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kärsämäen hautausmaata laajennettaessa vuonna 1939 löytyi kaivutöissä kivilatomuksia. C. O. Nordman teki paikalla pikatutkimukset ja totesi paikalla olevan kivikautisen asuinpaikan. Paikalta todettiin liesikiveyksiä, joista kolme tutkittiin. Paikalta kerättiin talteen kivilaji- ja kvartsi-iskoksia sekä keramiikka, joka Nordmanin mukaan on kampakeramiikkaa.

Asuinpaikka 5 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Alue löydettiin v: n 1988 lnventolnnln yhteydessä koekuopituksen avulla. Paikalle tehtiin yhteensä kahdeksan koekuoppaa, joista kaikista löytyi muinalsjäännökseen viittaavia merkkejä (artefakteja tai kohonneita fosfaattimääriä).
Kohdetta ei ole tutkittu enempää ja se on tuhoutunut rakentamisen yhteydessä.

Ilola Alapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde täysin tuhoutunut. Turku-Helsinki rautatie kulkee paikan yli. Aki Arponen kaivoi paikalla 1986. Muinaisjäännös on sijainnut savisella peltoaukealla, joka viettää koilliseen kohti Spurilanjokea. Alapellon vastapäätä maantien 2351 pohjoispuolella sijaitsee Väljälän kivikautinen asuinpaikka. Asuinpaikat lienevät alunperin yhtä ja samaa kokonaisuutta.
KM 13264:1-8 (osittain Ilolan Yläpellosta)
KM 26422

Hietamäen kappelikirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Hietamäen puinen kappelikirkko on sijainnut Kappelimäen kaakkoislaidalla, Laajoen varressa. Ensimmäinen kirjallinen maininta Hietamäen seurakunnasta on vuodelta 1366 ja kappeli on merkitty vuodelta 1682 olevaan karttaan. Kappeli lakkauttiin vuonna 1731 ja jätettiin paikalleen lahoamaan. Siitä oli 1900-luvun alussa jäljellä vielä kivijalka ja hieman seinien alaosaa, ennen kuin soranotto tuhosi rakennuksen ja sen yhteydessä olleen hautausmaan lopullisesti vuonna 1924. Soranoton yhteydessä kappelin raunioihin tehtiin vuonna 1918 koekuoppia, joista löydettiin luita, neljä ruotsalaista kolikkoa 1500-1600-luvuilta, 166 ilmeisesti päähineeseen kuulunutta helmeä, pronssisormus ja rautanauloja. Kappelin ja hautausmaan aluetta tutkittiin kaivauksin myös vuonna 1924 ja tuolloin löydettiin lisää luita ja rautanauloja.

Kerrola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yksinäistalo joka mainitaan vuonna 1432, jolloin oli kuitenkin yhdysviljelyssä Kemppilän kanssa ja joutui tämän tavoin tuomiokapitulin haltuun. Vuonna 1449 oli kuitenkin taas talonpoikaistalona. Säilyi jakamattomana koko 1500-luvun. Paikalla on melko tiheää uutta rakennuskantaa.

Pajajärvennummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde koostuu kahdesta vierekkäin sijaitsevasta hiilimiilusta. Miilut erottuvat pyöreinä kohoumina, joita ympäröi kaivantojen muodostama kehä. Läntisen miilun halkaisija on noin 21 metriä ja itäisen 18 metriä kaivannon ulkoreunasta mitattuna. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistosta tehtyjen arkeologisten havaintojen (etätarkastus Anttiroiko, 2024) perusteella. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Syväsalo 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla on halkaisijaltaan noin 5 metriä oleva pyöreä kuoppa. Kohde sijaitsee pellon reunassa. Se saattaa olla kellarin tai muun säilytyskuopan jäännös. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Rekola (1000083838) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalta on vuonna 2017 havaittu mahdollinen tervahauta, ja sen länsipuolelta useita pienempiä kuoppia. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Tervahauta ja osa pienemmistä kuopista erottuvat Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistossa (5 p/m2, tuotantoalue Salo, 2022).

Tammisto (1000095235) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Mäen etelärinteeltä on kaukokartoitusaineistosta tunnistettu 2-4 halkaisijaltaan noin 1-2 metriä olevaa kuoppaa.
Kohde on tunnistettu ja rajattu Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistosta tehtyjen arkeologisten havaintojen (Leppänen 2025, etätarkastus) perusteella. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kärsämäen leiri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1784 Kärsämäen kylän isojakokarttaan paikalle on merkitty rakennus ja rakuunoiden leirialue. Kohdassa, jossa rakennus on sijainnut, näkyy Maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistossa (5 p/m2, Turku 2023) suorakaiteen muotoinen painanne. Muiltakin osin alueella saattaa olla säilyneenä leirialueeseen liittyviä jäännöksiä. Aluetta lienee myöhemminkin käytetty sotilasharjoitustoimintaan.